Справа № 400/2071/20
Суддя: Бульба Н.О.
Дата ухвалення: 2023-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

21 квітня 2023 р. № 400/2071/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Бульби Н.О., суддів Біоносенка В.В., Устинова І.А., з секретарем судового засідання Радьо І.М., за участю представників сторін:

від позивача - не з`явився,

від відповідачів 1, 2 - Добрікової І.В., за довіреністю,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами в адміністративній справі

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до:1) Прокуратури Миколаївської області, вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54030, 2) Офісу Генерального прокурора, вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011,
про:визнання протиправними та скасування рішення від 02.04.2020 № 14 і наказу від 24.04.2020 № 315к; поновлення на посаді; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.05.2020, ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Прокуратури Миколаївської області, Офісу Генерального прокурора про:

1) визнання протиправним та скасування рішення № 14 кадрової комісії № 1 Офісу Генерального прокурора від 02.04.2020 про неуспішне проходження атестації заступником начальника другого відділу управління нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування та розшукових дій територіальним управлінням ДБР, розташованим у місті Миколаєві Миколаївської області;

2) визнання протиправним та скасування наказу прокурора Миколаївської області № 315к від 24.04.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника другого відділу управління нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування та розшукових дій територіальним управлінням ДБР, розташованим у місті Миколаєві Миколаївської області та з органів прокуратури;

3) поновлення в органах прокуратури Миколаївської області та на посаді заступника начальника другого відділу управління нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування та розшукових дій територіальним управлінням ДБР, розташованим у місті Миколаєві Миколаївської області;

4) стягнення з прокуратури Миколаївської області середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 09.02.2021 змінено назву відповідача - Прокуратуру Миколаївської області на Миколаївську обласну прокуратуру.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду по справі № 400/2071/20 від 16.03.2021 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2021 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.03 2021 - без змін.

03.04.2023 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд рішення суду від 16.03.2021 у справі №400/2071/20 за виключними обставинами, в якій заявник просить задовольнити заяву про перегляд рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 у справі № 400/2071/20 за виключними обставинами, скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 посилається на рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року №3-5/2022 (9/22), яким визнано невідповідність Конституції України (є неконституційним), пункт 6 розділу II „Прикінцеві і перехідні положення Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19 вересня 2019 року № 113-IX (далі Закон №113).

Ухвалою суду від 07.04.2023 заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення суду від 16.03.2021 у справі №400/2071/20 за виключними обставинами прийнято до розгляду, розгляд заяви призначено на 21.04.2023.

Від заявника 21.04.2023 до суду надійшла заява про розгляд заяви без його участі.

Від відповідачів 13.04.2023 та 19.04.2023 до суду надійшли письмові відзиви на заяву. Проти задоволення заяви про перегляд рішення суду за виключними обставинами заперечують, мотивуючи це тим, що рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 не є застосовним до спірних правовідносин, з огляду на те, що:

1) це рішення прийнято в контексті неконституційності вищевказаної норми закону щодо персонального попередження прокурорів у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру"». В цій справі суб`єкта права на конституційну скаргу було звільнено з посади прокурора на підставі статті 9 Закону № 1697 та підпункту 1 пункту 19 розділу П "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113 (неподання прокурором Генеральної прокуратури України у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію).

У справі ж, рішення по якій просить переглянути ОСОБА_1 , обставини інші, оскільки ним заява про намір пройти атестацію була подана, а звільнений він був на підставі рішення про неуспішне проходження ним атестації внаслідок неявки на іспит;

2) дія приписів п. 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України №113-ІХ втратила чинність з 01.03.2023, зворотної дії в часі не має, тому не може бути застосована до правовідносин, що виникли до 01.03.2023.

Представниця відповідачів у засіданні суду підтримала заперечення, викладені у письмових відзивах на заяву про перегляд рішення за виключними обставинами.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 в сукупності з матеріалами справи, заслухавши представника відповідачів, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 1999 року працював на різних посадах в органах Прокуратури Миколаївської області.

08.10.2019 позивач подав заяву Генеральному прокурору про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію. У вказаній заяві ОСОБА_1 просив перевести його на посаду прокурора в обласній прокуратурі і для цього допустити його до проходження атестації.

Підпис на цій заяві підтверджує, що з умовами та процедурами проведення атестації, визначеними у Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженому наказом Генерального прокурора, ознайомлений та погоджується. Зокрема, підтвердив, що усвідомлює та погоджується, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України №113-ІХ, його буде звільнено з посади прокурора.

Вказана заява міститься в матеріалах справи (том 1, а.с. 30).

Для проходження І етапу атестації у встановлену дату 02 березня 2020 року позивач не з`явився.

02.04.2020 Кадровою комісією № 1 прийнято рішення № 14 «Про неуспішне проходження прокурором атестації у зв`язку з неявкою». У рішенні зазначено, що кадровою комісією № 1 зафіксовано факт неявки заступника начальника другого відділу управління нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування та розшукових дій територіальним управлінням ДБР, розташованим у місті Миколаєві, прокуратури Миколаївської області, ОСОБА_1 для складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. У строк, передбачений Порядком проходження прокурорами атестації, заяви про перенесення тестування від ОСОБА_1 до кадрової комісії № 1 не надходили.

24.04.2020 Прокуратурою Миколаївської області прийнято наказ № 315к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника другого відділу управління нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування та розшукових дій територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Миколаєві, прокуратури Миколаївської області та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України Про прокуратуру з 30.04.2020.

З огляду на встановлені обставини, є неприйнятними доводи ОСОБА_1 про застосування до спірних правовідносин рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 6 розділу П "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (щодо гарантій незалежності прокурора), оскільки це рішення прийнято в контексті неконституційності вищевказаної норми закону щодо персонального попередження прокурорів у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру"».

В цій справі суб`єкта права на конституційну скаргу ОСОБА_2 звільнено з посади прокурора на підставі статті 9 Закону № 1697 та підпункту 1 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113 (неподання прокурором Генеральної прокуратури України у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем була подана заява від 08 жовтня 2019 року про переведення на посаду прокурора обласної прокуратури та про намір пройти атестацію у встановлений строк і за визначеною формою, у зв`язку з чим його допущено до проходження атестації прокурорів.

У заяві позивач зазначав про обізнаність із процедурою проведення атестації та її наслідками.

Тобто, позивач був звільнений не в зв`язку з тим, що не подав заяву про переведення та про намір в зв`язку з цим пройти атестацію, а у зв`язку з тим, що неуспішно пройшов атестацію внаслідок неявки без поважних причин на іспит для проходження атестації.

Отже, рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 не є застосовним до спірних правовідносин.

Відповідно до положень статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до абзацу 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р (ІІ)/2023 від 01.03.2023 пункт 6 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ХІ, що визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення цього Рішення.

Тому дія приписів п. 6 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ХІ втратила чинність з 01.03.2023 і не має зворотньої дії в часі.

Оцінивши докази, які є у справі, керуючись своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за виключними обставинами відсутні.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 19, 361, 369 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення суду від 16.03.2021 по справі № 400/2071/20 відмовити.

2. Апеляційна скарга на цю ухвалу може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її з дня її складення в повному обсязі.

Повний текст ухвали складено 25.04.2023.

Головуючий суддя Н.О. Бульба

Судді В.В. Біоносенко

І.А. Устинов