Справа № 160/20031/22
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, пенсійний орган, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-2), в якій позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) для призначення пенсії в якості стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах відповідно до п. 3 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 01.08.2001 р. по 01.06.2022 р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію на пільгових умовах відповідно до п. 3 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати подачі заяви про призначення пенсії;
- стягнути з Відповідачів на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір та витрати на надання правової допомоги у розмірі 3 000,00 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 р. позивача зобов`язано надати до суду: належним чином засвідчену копію трудової книжки, з якої вбачається, що ОСОБА_1 працювала весь час машиністом крана металургійного виробництва 4 розряду з 12.09.2000 року по 01.06.2016 рік та продовжує працювати до сьогоднішнього часу; пояснення щодо періодів, які позивач просить суд зарахувати до її пільгового стажу, з урахуванням трудової книжки серії НОМЕР_2 , яка була надана з позовною заявою.
Також ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 р. повторно витребувано у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1 в повному обсязі та усі інші документи, які стосуються заявлених до суду позовних вимог, а також витребувано від ГУ ПФУ у Волинській області належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1 в повному обсязі, належним чином засвідчені копії усіх документів, на підставі яких було прийняте оскаржуване рішення, усі інші документи, які стосуються заявлених до суду позовних вимог. Цією ухвалою суд зупинив провадження у справі до надання витребуваних судом доказів.
20.03.2023 р. до суду надійшли від представника позивача пояснення по справі, в яких викладено доводи аналогічні до тих, що викладені в уточненій позовній заяві та наголошено, що відповідачі повинні були зарахувати ОСОБА_1 для призначення пенсії в якості стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах згідно Списку №1 та Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" періоди роботи позивача з 01.08.2001 р. по 01.06.2022 р.
10.04.2023 р. до суду надійшли від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 , витребувані згідно ухвали суду від 14.03.2023 р.
19.04.2023 р. до суду надійшли від ГУ ПФУ у Волинській області докази, витребувані згідно ухвали суду від 14.03.2023 р.
Ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі від 16.01.2023 р. встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідачів.
Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі від 16.01.2023 р. разом із позовною заявою з додатками була направлена та доставлена до електронного кабінету відповідачів, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їх офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до п. 37 підрозділу 2 розділу III Положення "Про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи" підсистема "Електронний суд" забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених.

Відповідно до п. 17 підрозділу 1 розділу III Положення "Про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи" особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач 1: Головне управління Державної податкової служби у місті Києві та відповідач 2: Державна податкова служба України зареєстровані в Електронному кабінеті Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи".

Станом на 27.04.2023 р. (з урахуванням строку на поштове відправлення), відзив від відповідача 2 до суду не надходив.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Таким чином, відповідач-2 правом на подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) та надання доказів по справі не скористався, з клопотанням про продовження строків на надання відзиву до суду не звертався.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 р. провадження по справі поновлено.

Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15.08.2022 р. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 р.

Так, за принципом територіальності заява про призначення пенсії за віком була розглянута ГУ ПФУ у Волинській області.

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області №80 від 23.08.2022 р. позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Так, при розгляді поданих документів відповідач-2 зазначив, що відповідно до наданих документів (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, довідки про періоди роботи, свідоцтво про народження дитини, диплом), страховий стаж ОСОБА_1 склав 35 років 9 місяців 19 днів, пільгового стажу згідно ч. З ст. 114 Закону 1058 - 4 роки 3 місяці 1 день. Пенсійний орган зазначив, що до страхового стажу зараховано всі періоди згідно поданих документів. До пільгового стажу позивача не зараховано періоди її роботи з 11.06.2003 р. по 29.04.2009 р., з 09.07.2009 р. по 29.12.2015 р., з 01.06.2016 р. по 01.06.2022 р., згідно довідки №27 від 01.06.2022 р., оскільки направлено запит щодо підтвердження пільгової роботи, після надходження акту зустрічної перевірки пільгової довідки, право на зарахування пільгового стажу роботи буде переглянуто.

Вищезазначене рішення відповідача-2 направлено позивачу ГУ ПФУ в Дніпропетровській області разом із супровідним листом №0400-010223-8/87416 від 29.08.2022 р.

Не погодившись із позицією пенсійного органу, з метою захисту власних прав та інтересів ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Гарантії конституційного права людини на соціальний захист визначено в положеннях Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 р. (далі - Закон №1058) та Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 р. (далі - Закон №1788).

Положенням ст. 1 Закону №1788 встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону № 1788 визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

В силу вимог ч. 1 ст. 114 Закону №1058, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті

Так, згідно з ч. 3 ст. 114 Закону №1058, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років" за №202 від 31.03.1994 р., до посад, віднесених до працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах, відносяться усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю).

Згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону №1788 та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 р. встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п. 1 Порядку №637).

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Водночас, пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Системний аналіз вищенаведених правових норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, зокрема щодо зайнятих посад, характеру виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявності трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.04.2018 р. по справі №668/3386/15-а.

Судом встановлено, що у відповідності до записів наявної у матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 протягом спірних періодів роботи працювала весь час машиністом крана металургійного виробництва 4 розряду з 12.09.2000 р. (розпорядження №Г493 від 12.09.2000 р.) по 01.06.2016 р. (наказ №141К від 31.05.2016 р.) та на момент звернення до суду також працює на відповідній посаді.

Також з метою підтвердження пільгового характеру робіт позивача останньою було надано до пенсійного органу копії наказів підприємств, згідно з якими підтверджено перелік роб місць, виробництв, робіт, професій і професій підприємств, якими підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення по Спискам №1 та № 2, а саме: наказ ЗАТ «Нікопольський завод нержавіючих труб» за №518 від 17.12.2004 р., наказ ЗАТ «Сетравіс Продакшн Юкрейн» за №534 від 30.12.2009 р., наказ ПрАТ «Сетравіс Продакшн Юкрейн» за №602 від 30.12.2014 р.

Так згідно із записами трудової книжки в межах спірного періоду ОСОБА_1 :

- 01.08.2001 р. була прийнята в службу технічного забезпечення трубного виробництва на посаду машиніста крана металургійного виробництва 4 розряду по переводу з ВАТ «Нікопольський південнотрубний завод» (графа 14 трудової книжки);

- 04.06.2003 р. була звільнена з роботи за власним бажанням (графа 15 трудової книжки);

- 11.06.2003 р. була прийнята до ЗАТ «Нікопольський завод нержавіючих труб» () в цех машиністом крана металургійного виробництва 4 розряду (графа 16 трудової книжки).

- 01.06.2004 р. була переведена в трубопресовий цех машиністом крана металургійного виробництва травильного відділу 4 розряду (графа 17 трудової книжки);

- 16.10.2007 р. найменування роботодавця позивача змінено із ЗАТ «Нікопольським завод нержавіючих труб» на ЗАТ «Сентравіс продакшн юкрейн» (правонаступник), на якому позивач продовжила працювати в трубопресовому цеху машиністом крана металургійного виробництва травильного відділу 4 розряду (графа 18 трудової книжки);

- 01.02 2009 р. була переведена в механо-енергослужбу трубопресового цеху машиністом крана металургійного виробництва травильного відділення 4 розряду на ЗАТ «Сентравіс продакшн юкрейн» (графа 19 трудової книжки);

- 29.04.2009 р. була звільнена з ЗАТ «Сентравіс продакшн юкрейн» із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату працівників на підприємстві (графа 20 трудової книжки);

- у період з 30.05.2009 р. по 08.07.2009 р. перебувала на обліку в Нікопольському міськрайонному центру зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю (графи 21 і 22 трудової книжки);

- 09.07.2009 р. була прийнята до ЗАТ «Сентравіс продакшн юркейн» в механо-енергослужбу трубоволочильного цеху машиністом крану металургійного виробництва 4 розряду (графа 18 трудової книжки);

- 01.08.2009 р. була переведена до трубоволочильному цеху машиністом крана металургійного виробництва 4 розряду виробництва №1 труб загального призначення та котельних (графа 24 трудової книжки);

- 02.05.2010 р. була переведена в механо-енергослужбу трубоволочильного цеху машиністом крану металургійного виробництва 4 розряду (графа 25 трудової книжки);

- 14.01.2011 р. найменування роботодавця позивача змінено із ЗАТ «Сентравіс продакшн юкрейн» на ПрАТ «Сентравіс продакшн юкрейн» (правонаступник), на якому позивач продовжила працювати в механо-енергослужбі трубоволочильного цеху машиністом крана металургійного виробництва 4 розряду (графи 26-27 трудової книжки);

- 29.12.2015 р. була звільнена з ПрАТ «Сентравіс продакшн юкрейн» із займаної посади на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з переведенням в ТОВ «Нікопольські Труби- Транс» (графа 28 трудової книжки);

- 31.12.2015 р. була прийнята на роботу до ТОВ «Нікопольські Труби-Транс» на посаду машиніста крана металургійного виробництва 4 розряду (графа 29 трудової книжки);

- 31.05.2016 р. була звільнена з ТОВ «Нікопольські Труби-Транс» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з переведенням в ПрАТ «Сентравіс продакшн юкрейн» (графа 30 трудової книжки);

- у період з 01.06.2016 р. й по день звернення до суду працює на ПрАТ «Сентравіс продакшн юкрейн» в трубоволочильного цеху машиністом крана металургійного виробництва 4 розряду (графа 31 трудової книжки).

Суд зауважує, що трудова книжка позивача заповнена без помилок і недоліків, записи про спірні періоди роботи засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають.

Відповідно до п. 18 Порядку №637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

У такому ж порядку підтверджується стаж роботи за відсутності документів у разі, коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються (розміщувалися) на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, в районі проведення антитерористичної операції або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, а також на територіях територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають/перебували в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також у разі, коли майно (документи) підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (незалежно від місця їх реєстрації на території України) розташоване на території України та/або пошкоджене чи знищене внаслідок воєнних (бойових) дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України, за умови документального підтвердження пошкодження чи знищення майна (документів).

За приписами п. 20 Порядку №637, у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на територіях, зазначених в абзаці другому пункту 18 цього Порядку, стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз п. 20 Порядку №637 дає підстави вважати, що уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Водночас, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що трудова книжка позивача містить відомості щодо роботи позивача на посадах, віднесених до Списку №1 та на посадах, які відносяться до провідних професій.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

Отже, саме на підставі відомостей трудової книжки позивача відповідач-2 згідно із п. 20 Порядку №637 мав провести розрахунок пільгового стажу позивача для призначення пенсії на пільгових умовах.

При цьому, слід зауважити, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 р. у справі №687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Натомість, відповідач-2 не надав до суду доказів щодо здійснення ним запитів на підтвердження пільгового характеру роботи позивача в межах спірних періодів, а також не довів факт проведення зустрічної перевірки відомостей пільгової довідки №27 від 01.06.2022 р. й не надав до суду доказів, що ставили б під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем-2 було передчасно прийнято рішення щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне з метою ефективного захисту прав позивача вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Волинській області №80 від 23.08.2022 р. про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) для призначення пенсії в якості стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах відповідно до п. 3 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 01.08.2001 по 01.06.2022 р. слід зазначити таке.

За результатами розгляду заяви позивача від 15.08.2022 р. ГУ ПФУ у Волинській області було прийнято рішення за №80 від 23.08.2022 р. про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

У цьому рішенні пенсійний орган зазначив, що до страхового стажу позивача зараховано всі періоди згідно поданих документів, однак до пільгового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи з 11.06.2003 р. по 29.04.2009 р., з 09.07.2009 р. по 29.12.2015 р., з 01.06.2016 р. по 01.06.2022 р.

Слід зауважити, що відповідачем-2 у вищевказаному рішенні не зазначено щодо не зарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи з 01.08.2001 р. по 04.06.2003 р. та з 31.12.2015 р. по 31.05.2016 р., а відтак у суду відсутні підстави вважати, що наведені періоди не було враховано пенсійним органом під час розгляду заяви позивача.

Водночас, суд зауважує, що згідно із відомостей трудової книжки ОСОБА_1 , остання у період з 05.06.2003 р. по 10.03.2003 р. (включно) та з 30.04.2009 р. по 08.07.2009 р. та 30.12.2015 р. не була працевлаштована, у зв`язку з чим суд доходить висновку про відсутність підстав для зарахуванням цих періодів до пільгового стажу позивача.

Натомість, періоди роботи позивача з 11.06.2003 р. по 29.04.2009 р., з 09.07.2009 р. по 29.12.2015 р., з 01.06.2016 р. по 01.06.2022 р., та пільговий характер таких робіт підтверджено відомостями трудової книжки позивача та іншими наявними у матеріалах справи доказами (зокрема, довідками).

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у вигляді зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 11.06.2003 р. по 29.04.2009 р., з 09.07.2009 р. по 29.12.2015 р., з 01.06.2016 р. по 01.06.2022 р.

Щодо обраного позивачем способу захисту.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу саме позивача. При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Відповідно до вимог пунктів 3, 4 частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно із частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 3, 4 і 10 частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; а може обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. Між тим, суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 24.11.2015 р. у справі №816/1229/14, поміж іншого, вказано, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає зазначеній нормі Конвенції (постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. по справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 р. по справі №826/14016/16, від 11.02.2019 р. по справі №2а-204/12, від 18.06.2020 р. по справі №802/1827/17-а).

Відтак, суд при перевірці правомірності вчинених пенсійним органом дій та прийнятих рішень у спірних відносинах, згідно приписів КАС України, не перебираючи на себе повноважень відповідного органу, вправі покласти на суб`єкта владних повноважень зобов`язання вчинити певні дії з метою захисту порушених прав та інтересів позивача.

Статтею 58 Закону України №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій, перерахунку пенсій громадянам, та на свій розгляд розраховувати пенсію позивача, оскільки прийняття рішень про призначення пенсії відноситься до компетенції відповідача, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Таким чином, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення щодо призначення пенсії, а також з метою повного захисту прав позивача суд вважає достатніми підстави для виходу за межі позовних вимог та здійснення захисту прав та інтересів позивача шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.08.2022 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 р. та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до приписів частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 992,40 грн., що підтверджено роздруківкою електронної квитанції від 07.12.2022 р.

Оскільки позовні вимоги підлягають часткового задоволенню, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 496, 20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Стосовно питання присудження позивачу витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

За змістом частин 3-5 статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 КАС України).

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи заяву, суд виходить із того, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених 09.06.2017 р., звітно-виборним з`їздом адвокатів України, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Аналізуючи наведені правові норми, суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі №826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 р. у справі №300/941/19, від 31.03.2020 р. у справі №726/549/19 та від 28.04.2021 р. у справі №640/13685/19.

Судом встановлено, що професійну правничу допомогу позивачу було здійснено за договором про надання правової допомоги №171/2022 від 05.12.2022 р., укладеним між Коваленко Любов`ю Василівною (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Легал партнерс юкрейн» в особі керуючого партнера Шашликова Дениса Геннадійовича (адвокатське об`єднання).

Предметом договору є: клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а клієнт - прийняти і оплатити таку правову допомогу та витрати, необхідні для виконання його доручень, на умовах, у порядку та строки, передбачені цим договором.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги №171/2022 від 05.12.2022 р., акт про надання правової допомоги від 06.12.2022 р. на суму 3000 грн., лист за підписом керуючого партнера АО «Легал партнерс юкрейн» Шашликова Дениса б/н та дати.

Розрахунок опису робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат на суму 3000 грн. не надано.

Також не надано підтвердження зарахування на рахунок адвоката Шашликова Д.Г. саме цих коштів.

Враховуючи наведене, позивачем не надано доказів понесення витрат із надання правової допомоги у даній справі.

Суд зазначає, що за наявності правових підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу адвокатом, подані суду неналежні документи унеможливлюють вирішення питання про відшкодування витрат на користь позивача.

Аналогічна правова позиція Верховним Судом викладена в постановах від 08.05.2018 р. у справі №810/2823/17, від 15.05.2018 р. у справі №821/1594/17, від 22.05.2018 р. у справі №826/8107/16, від 24.01.2019 р. у справі №716/155/17 та від 22.04.2019 р. у справі № 806/2143/18.

Враховуючи те, що наданими до суду документами витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявником не надано належних та допустимих доказів сплати понесених витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 3000 грн., у зв`язку з чим клопотання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу на суму 3000,00 грн. не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, вул. Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (, вул. Кравчука, буд. 22В, м.Луцьк, Волинська область, 43026) про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №80 від 23.08.2022 р. про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 11.06.2003 р. по 29.04.2009 р., з 09.07.2009 р. по 29.12.2015 р., з 01.06.2016 р. по 01.06.2022 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.08.2022 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 р. та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 248 (двісті сорок вісім) грн. 10 коп.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 248 (двісті сорок вісім) грн. 10 коп.

У задоволенні клопотання про стягнення витрат на правову допомогу, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 27.04.2023 р.

Суддя О.М. Неклеса