Справа № 400/5268/22
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 400/5268/22
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченко К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

28 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просив суд визнати протиправними дій щодо відмови в зарахуванні до стажу, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці дійсної військової строкової служби в якості солдата та курсанта з 14.05.1975 по 25.06.1982, дійсної військової служби у розпорядженні голови військового трибуналу Свердловського гарнізону з 26.06.1982 по 04.08.1982, а також в частині встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на рівні 88% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді; зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату з 01.04.2022 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням стажу 46 років (46 років 10 місяців 19 днів) із зарахуванням до стажу його роботи період проходження дійсної військової строкової служби в якості солдата та курсанта з 14.05.1975 по 25.06.1982, дійсної військової служби у розпорядженні голови військового трибуналу Свердловського гарнізону з 26.06.1982 по 04.08.1982, який становить 7 років 2 місяці 21 день, встановивши 102% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на підставі наданих документів.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що з 01.04.2022 він суддя у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання відповідно до вимог Закону України Про судоустрій і статус суддів. Взагалі має 46 повних років стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, який включає стаж на роботі судді (39 років), а також проходження військової служби (7 років). З урахуванням стажу у 46 років, розмір щомісячного довічного утримання повинен був би дорівнювати 102% грошового утримання судді, якій працює на відповідній посаді. Але рішенням ГУ ПФУ у Миколаївській області протиправно враховано стаж на посаді судді лише у розмірі 39 років, та нараховано щомісячне грошове утримання у розмірі 88%.

Відповідач надав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки щомісячне грошове утримання позивачу призначено на підставі ст.137 Закону України Про судоустрій та статус суддів, відповідно до якої до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді судді, арбітражу, судді КСУ, члена ВРП, РВЮ, ВККС. Зарахування іншої діяльності до стажу роботи судді, чинним законодавством не передбачено. Отже, розмір щомісячного довічного грошового утримання розраховано відповідно до ст.137 з урахуванням стажу роботи на посаді судді .

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено .

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов .

24.02.2023 року (вх.№3870/23) на адресу суду апеляційної інстанції від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач в період з 14.05.1975 по 05.08.1977 проходив строкову службу в Збройних силах СРСР.

В період з 05.08.1977 по 25.06.1982 проходив навчання у Військовому Червоноправорному інституті на військово юридичній спеціальності.

У період з 26.06.1982 по 04.08.1982 проходив військову службу у розпорядженні голови військового трибуналу Свердловського гарнізону.

З 05.08.1982 по 11.08.1991 позивач Член військового трибуналу Свердловського гарнізону Уральського військового округу .

В період з 12.08.1991 по 21.05.1995 позивач Член військового трибуналу Прикарпатського військового округу.

У період з 22.05.1995 по 07.07. 2005 позивач Голова військового суду Миколаївського гарнізону Південного регіону України.

В період з 08.07.2005 по 09.04.2008 позивач Суддя військового апеляційного суду південного регіону.

У період з 10.04.2008 по 03.01.2011 позивач Суддя військового місцевого суду миколаївського гарнізону.

В період з 04.01.2011 по 01.10.2018 позивач Суддя Апеляційного суду Миколаївської області .

У період з 02.10.2018 по 31.03.2022 позивач Суддя Миколаївського апеляційного суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя 17.02.2022 №138/0/15-22 позивач звільнений з посади судді Миколаївського апеляційного суду, у зв`язку з поданням у відставку.

Наказом в.о. голови Миколаївського апеляційного суду від 20.03.2022 №18/Кс позивача відраховано зі штату Миколаївського апеляційного суду з посади судді з 31.03.2022.

З 01.04.2022 позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 88% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням стажу роботи на посаді судді 39 років 07 місяців 29 днів (повних 39 років).

Позивач 07.07.2022 звернувся із заявою до відповідача, в якій просив переглянути нарахування щомісячного довічного утримання судді у відставці і зарахувати до стажу роботи на посаді судді період проходження військової служби та встановити 102% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідач листом від 09.08.2022 повідомив позивача, що відповідно до ст.137 Закону України Про судоустрій та статус суддів (далі-Закон № 1402) до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді судді, арбітражу, судді КСУ, члена ВРП, РВЮ, ВККС, зарахування іншої діяльності до стажу роботи судді, чинним законодавством не передбачено. Тому, стаж на посаді судді складає 39 років 07 місяців 28 днів, а щомісячне довічне грошове утримання визначено з розрахунку 88% суддівської винагороди судді відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону № 1402.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 126 Конституції України встановлено, що суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених цією статтею.

Однією з підстав звільнення судді відповідно до п.4 ч.6 ст.126 Конституції України є подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

У рішенні №10-рп/2013 від 19 листопада 2013 року Конституційний Суд України, серед іншого, зазначив, що […] відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання .

Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України Про Вищу раду правосуддя.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402- VIII від 02.06.2016р.

Відповідно до ч.1 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402- VIII від 02.06.2016р. ( в редакції на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці) передбачено, що суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (ч.2 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно із ч.3 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відповідно до ч.4, ч.5 цієї ж статті визначено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Тобто, за вибором судді у відставці може виплачуватися або пенсія згідно з ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або щомісячне довічне грошове утримання».

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів №1402-VIІІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Таким чином, для того аби визначити розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці необхідним є з`ясування його стажу роботи. Правила визначення стажу роботи судді, ще закріплені у ст. 137 Закону від 02.06.2016 року №1402-VIII застосовуються виключне до суддів призначених (обраних) на посаду після набрання чинності цим Законом, якщо ж суддя призначений (обраний) на посаду до набрання чинності Законом від 02.06.2016 року № 1402-VIII (набрав чинності: 30.09.2016 року) і виходить у відставку після набрання ним чинності, то застосуванню підлягають норми абз. 4 п. 34 Розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону, згідно з якими, судді зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, ще діяло на день їх призначення (обрання).

Отже, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

Згідно з частинами другою та п`ятою статті 129 Закону №2453-VI (чинного з 30 липня 2010 року) суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці. Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Відповідно до частини першої статті 131 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Згідно з пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону №2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів №2453-VI дані правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.1992р. (далі - Закон №2862-ХІІ).

Відповідно до ч.1 ст.43 Закону "Про статус суддів" визначено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Згідно з абзацом першим частини четвертої статті 43 Закону № 2862- ХІІ, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

В абз.2 ч.4 ст.43 Закону України "Про статус суддів" передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме рішення Вищої Ради правосуддя від 17.02.2022 року №138/0/15-22 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Миколаївського апеляційного суду позивач з 05 серпня 1982 року позивач обраний членом військового трибуналу Свердловського гарнізону Уральського військового округу

При обранні позивача на посаду члена військового трибуналу Свердловського гарнізону в серпні 1982 року Президія Верховної Ради СРСР керувалася ст. 5 Закону СРСР «Положення про військові трибунали», чинної на момент обрання суддею, згідно якою встановлено, що членом військового трибуналу мав право бути обраний громадянин СРСР, що знаходиться на військовій службі та досяг на день виборів 25 років.

Відповідно до ст.151. Конституції України (1971) Правосуддя в СРСР здійснюється тільки судом.

В СРСР діють Верховний Суд СРСР, Верховні Суди союзних республік, Верховні Суди автономних республік,, крайові, обласні, міські суди, суди автономних областей, суди автономних округів, районні (міські) народні суди, а також військові трибунали у Збройних Силах.

Стаття 152. Судді військових трибуналів обираються Президією Верховної Ради СРСР строком на п`ять років, а народні засідателі зборами військовослужбовців строком на два з половиною роки.

Відповідно до ст. 1 Положення про військові трибунали, затвердженого Законом СРСР «Про затвердження Положення про військові трибунали» від 25.12.1958

У відповідності із Конституцією СРСР військові трибунали є судами СРСР, входять у єдину судову систему СРСР та діють у Збройних Силах СРСР.

Разом з тим, з 07 травня 2022 року Закону СРСР «Положення про військові трибунали» не застосовується на території України згідно із Законом України «Про дерадянізацію законодавства України» № 2215-IX від 21.04.2022 року.

У зв`язку із чим, необхідне звернути увагу на те, що наступним законом, який визначав статус суддів, був Закон України "Про статус суддів" №2862-XII від 15.12.1992 року, Згідно із частиною першою ст. 25 Конституційного Договору від 08.06.1995 року №Ік/95-ВР між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України» Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення (зазначений Договір був чинний на момент видання Президентом України Указу Президента України від 10.07.1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та втратив чинність із набранням чинності Конституції України 28.06.1996 року).

Відповідно до пункту 1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Згідно частини третьої ст. 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Відповідно до частини першої ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Згідно ст.1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року за №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року), чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Із змісту п.3-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді» №865 від 03.09.2005р. вбачається, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, на юридичних факультетах вищих навчальних закладах, на посаді слідчого відділу внутрішніх справ та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Зокрема, Законом СРСР від 12.07.1967р. «Про загальний військовий обов`язок» : Положенням про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей, затвердженим постановок Ради Міністрів СРСР від 17.02.1981 р. № 193, було передбачено зарахування час перебування громадян на дійсній військовій службі у Збройних Силах СРСР до загального трудового стажу, безперервного трудового стажу та стажу роботи за спеціальністю.

Постановою Верховної Ради України від 12.09.1991р. №1545 XXII «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства Україні на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, як не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Постановою Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 року (зі змінами та доповненнями) «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплаті пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхні: сімей» встановлено порядок обчислення вислуги років.

Пунктом 1 вказаної Постанови встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років зараховується дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово - Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, як відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 8 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Також, частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно частини першої статті 25 Закону № 2232-ХІІ громадяни, які навчаються у військово-навчальних закладах, перебувають на військовій службі і не мають звань прапорщиків чи мічманів та офіцерського складу, є курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами.

Навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.

Отже, час проходження позивачем строкової військової служби мав бути повністю зарахований відповідачем до стажу роботи на посаді судді, і за цією нормою.

Даний факт підтверджується розрахунком стажу судді від 31.02.2022 року №4-40, виданого Миколаївським апеляційним судом який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, витягом із особової справи полковника юстиції ОСОБА_1 щодо проходження дійсної військової служби в збройних силах СРСР і України, військовим квитком № НОМЕР_1 , витягом з наказу №87 від 18.10.2010 року Військового місцевого суду Миколаївського гарнізону, де зазначено строкова служба в Радянській Армії з 14.05.1075 по 05.08.1977 року , та курсанта у військовому Червонопрапорному інституті з 05.08.1977 по 25.06.1982 року , дійсна військова служба в розпорядженні голови ВТ СГ з 25.06.1982 по 03.08.1982 роки

Таким чином, період роботи проходження військової служби в армії на офіцерських посадах з 14.05.1975 року по 05.08.1977 року ( 02 роки 02 місяці 22 дні), та строк навчання у військовому Червонопрапорному інституті на військово-юридичній спеціальності з 05.08.1977 по 25.06.1982 року (04 роки 10 місяців та 20 днів ) ,дійсна військова служба в розпорядженні голови ВТ СГ з 25.06.1982 по 03.08.1982 роки (0 років 01 місяць 09 днів) також, повинні бути зараховані до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Тобто, позивача стаж роботи на посаді судді (46 рік 10 місяць 18 днів) є розрахованим та підтверджується належними й допустимими документами, які є чинними та мають юридичне значення для відповідача під час визначення процентного співвідношення його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із суддівською винагородою.

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі № 559/512/17, від 29 квітня 2020 року у справі №426/12415/16-а, від 18 червня 2020 року у справі №498/337/17, від 07 вересня 2020 року у справі №426/14458/16.

Крім того, щодо позовних вимог про зобов`язання здійснити судді у відставці перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 102 % суддівської винагороди, суд зазначає наступне.

Право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, його розмір, а також його перерахунок врегульовано положеннями статті 142 Закону №1402-VIII, частиною четвертою якої передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас, частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Тобто, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини четвертої статті 142 Закону №1402- VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону №1402- VIII.

Системний аналіз вказаної норми не вбачає обмеження щодо розміру відсоткового значення суддівської винагороди.

Таким чином, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з урахуванням положень ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII повинен становити 102 відсотки (50 % за 20 років + 52 % за 26 повні роки роботи на посаді судді понад 20 років) суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Колегія суддів частково погоджується з доводами апелянта.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з вимогами ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, щодо відмови у задоволенні позову, а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до приписів ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. У цьому спорі, на думку суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції були порушені норми матеріального права, а саме: суд застосував закон в нечинній редакції, який не підлягав застосуванню, та не застосував закон, який підлягав застосуванню на момент виникнення спірних правовідносин.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

Прийняти у справі №400/5268/22 нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці дійсної військової строкової служби в якості солдата та курсанта з 14.05.1975 по 03.08.1982 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці дійсної строкової військової служби з 14.05.1975 по 05.08.1977 року (2 роки 02 місяці 22 дні), строкової військової служби курсантом ВУМОЗС СРСР з 05.08.1977 по 25.06.1982 року (04 роки 10 місяців 20 днів), дійсної військової служби в розпорядженні голови військового трибуналу Свердловського гарнізону з 25.06.1982 по 03.08.1982 роки (0 років 01 місяць 09 днів) та провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01.04.2022 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням стажу 46 років із зарахуванням до стажу його роботи період проходження дійсної військової строкової служби в якості солдата та курсанта з 14.05.1975 по 03.08.1982 року у розмірі 102 відсотки суддівської винагороди, виходячи із стажу судді 46 повних років.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Вербицька Н. В. Кравченко К.В.