Справа № 580/5802/22
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/5802/22 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2021 рік, а саме, за 30 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та за 13 діб додаткової оплачуваної відпустки, та зобов`язання її нарахувати і виплатити; визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати йому індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року до жовтня 2017 року та зобов`язання нарахувати та виплатити йому таку заборгованість.

Обґрунтовуючи позов зазначив, що відповідач всупереч вимог закону не виплатив позивачу кошти за невикористані дні щорічної відпустки за 2021 рік, а саме за 30 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та за 13 діб додаткової оплачуваної відпустки, індексацію грошового забезпечення за вказані вище періоди його служби.

15.12.2022 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зазначив, що на запит адвоката повідомляв про те, що виплата грошової копенсації поліцйським за невикористані відпустки в попередні перед роком звільнення не передбачена. Індексація грошового забезпечення нарахована та виплачена, починаючи з листопада 2017 року до дати звільнення. Позивач не оскаржував наказ про звільненняя, в якому зазначалася кількість днів невикористаної відпустки та компенсації за неї. Правові підстави для здійснення позивачу, як поліцейському, нарахування та виплати індексації за період з листопада 2015 року до жовтня 2017 року відсутні, оскільки грошове забезпечення поліцейських не віднесено до доходів, які підлягають індексації.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 27.12.2022, суд відмовив у задоволенні клопотання (вх. від 15.12.2022) відповідача про залишення позову без розгляду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 р. адміністративний позов адвоката задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2021 рік, а саме, за 30 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та за 13 діб додаткової оплачуваної відпустки, індексації грошового забезпечення за період служби з листопада 2015 року до жовтня 2017 року.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 2021 рік, а саме за 30 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та за 13 діб додаткової оплачуваної відпустки, індексацію грошового забезпечення за період служби з листопада 2015 року до жовтня 2017 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати пов`язані з наданням йому професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 4000,00грн (чотири тисячі гривень нуль копійок).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про залишення позову без розгляду, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Апелянт вказує на пропуск позивачем встановленого законом строку на звернення до суду з вказаними позовними вимогами.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.03.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у письмовому провадженні на 26.04.2023.

07.04.2023, під № 16706 до суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, трудовою книжкою від 08.08.2004 НОМЕР_1 позивача та довідкою відповідача від 27.01.2022 підтверджується, що 01.08.2003 він прийнятий на службу в органи внутрішніх справ (наказ від 30.07.2003 № 178о/с).

06.11.2015 позивач звільнений зі вказаної служби (наказ від 06.11.2015 №312о/с). 07.11.2015 позивач прийнятий на службу до Національної поліції (наказ від 07.11.2015 №1о/с). 21.01.2022 звільнений зі служби в поліції (наказ від 13.01.2022 №13о/с).

Витягом з наказу відповідача від 13.01.2022 №13 о/с підтверджується, що позивача звільнено зі служби в поліції за п.2 (через хворобу) ч.1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію», встановивши йому щомісячну премію за період з 01.01 до 20.01.2022 в розмірі 52,325% та 21.01.2022 - 48,527%.

Зобов`язано сплатити йому грошову допомогу в розірі 50% місячного грошового забезпечення за 20 років 05 місяців 18 днів. Зазначено, що станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати відсоткової надбавки за вислугу років складає 20 років 05 місяців 18 днів. Вислуги років на пільгових умовах немає.

Витягом з наказу відповідача від 17.01.2022 №16о/с підтверджується внесення змін в пункт наказу ГУ НП від 13.01.2022 №13о/с в частині звільнення зі служби в поліції позивача, встановивши йому щомісячну премію за період з 01.01 до 20.01.2022 в розмірі 60,862% та 21.01.2022 в розмірі 56,835%.

Витягом з наказу відповідача від 27.01.2022 №27о/с підтверджується внесення змін в пункт наказу ГУ НП від 13.01.2022 №13о/с в частині звільнення зі служби в поліції позивача та встановлено станом на день звільнення вважати, що стаж служби в поліції для виплати відсоткової надбавки за вислугу років 18 років 05 місяців 20 днів, вислуги років на пільгових умовах немає. Зобов`язано виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 18 років 05 місяців 20 днів.

Довідкою Міжрайонної МСЕК №2 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №635717 підтверджується, що позивачу 18.05.2022 встановлена ІІ група інвалідності. Пенсійним посвідченням від 11.07.2022 серії НОМЕР_2 підтверджується, що позивач є інвалідом 2 групи.

Розрахунковими листами за 2015-2022 роки підтверджується, що позивачу нарахована: індексація грошового забезпечення: 373,85грн, що підтверджується розрахунковим листом за листопад 2017 року; 458,12грн - розрахунковий лист за грудень 2017 року; 458,12грн - розрахункові листи за січень та за лютий 2018 року; 533,89грн - розрахункові листи за березень-червень 2018 року; 557,82грн - розрахункові листи за липень-жовтень 2018 року; 653,56 грн - розрахунковий лист за листопад 2018 року; 681,96грн - розрахунковий лист за грудень 2018 року; 762,64грн - розрахункові листи за січень-квітень 2019 року; 849,08 грн - розрахункові листи за травень-червень 2019 року; 887,09грн - розрахункові листи за липень-листопад 2019 року; 929,08грн - розрахункові листи за грудень 2019 року - травень 2020 року; 1023,67грн - розрахунковий лист за червень 2020 року; 1069,94 грн - розрахункові листи за липень-листопад 2020 року; 1105,49грн - розрахункові листи за грудень 2020 року - січень 2021 року; 1218,99грн - розрахункові листи за лютий-квітень 2021 року; 1362,00грн - розрахункові листи за травень-червень 2021 року; 1427,40грн - розрахункові листи за липень-жовтень 2021 року; 1553,49грн - розрахунковий лист за листопад 2021 року; 1620,09грн - розрахунковий лист за грудень 2021 року; 1097,48грн - розрахунковий лист за січень 2022 року;

Адвокат Руденко Ю.В. від імені позивача зверталась запитом до відповідача, в якому, серед іншого просила повідомити чи була нарахована та виплачена позивачу: грошова компенсація за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку та додаткову оплачувану відпустку за 2021 рік; індексація грошового забезпечення під час проходження служби в лавах Національної поліції.

Листом від 24.10.2022 № 29/р-16аз, відповідач на запит адвоката повідомив, що виплата грошової компенсації поліцейським за невикористані відпустки в попередні роки перед роком звільнення не передбачена, а індексація грошового забезпечення нарахована та виплачена позивачу, починаючи з листопада 2017 року до дати звільнення.

Адвокат Руденко Ю.В. від імені позивача зверталась запитом до відповідача, в якому, серед іншого просила повідомити про кількість днів невикористаної позивачем щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік.

Листом від 15.11.2022 № Р-11аз/04/12/7-2022, відповідач на запит адвоката повідомив, що за 2021 рік позивач не використав щорічну чергову основну оплачувану відпустку в кількості 30 діб та додаткову оплачувану відпустку в кількості 13 діб.

Довідкою відповідача від 07.12.2022 підтверджується, що позивач у відпустці за 2021 рік не перебував та невикористана щорічна чергова основна оплачувана відпустка складає 30 діб і додаткова оплачувана відпустка складає 13 діб.

Наведене і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що під час звільнення поліцейських з органів Національної поліції їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки. Судом було враховано відсутність належних, достовірних та допустимих доказів виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2021 рік, а саме за 30 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та за 13 діб додаткової оплачуваної відпустки, з огляду на що, суд дійшов висновку, що відповідач не довів відсутність порушення вказаних вище вимог закону. Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року до жовтня 2017 року та зобов`язання нарахувати та виплатити йому таку індексацію, судом першої інстанції було виснувано, що у спірному періоді служби позивач набув права на отримання індексації його доходу. Розрахунковими листами щодо нарахованого та виплаченого позивачу грошового забезпечення підтверджується, що індексацію в спірному періоді йому не було нараховано. Отже, відповідач допустив бездіяльність, яка не відповідає вимогам закону, та є протиправною.

Щодо строків звернення з даним позовом до суду, суд першої інстанції зазначив про те, що "грошове забезпечення" і "заробітна плата", які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними. Згідно з наказом відповідача (по особовому складу) від 13.01.2022 №13о/с позивача 21.01.2022 звільнено зі служби в поліції (через хворобу). Докази щодо нарахування та виплати йому грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2021 рік, а саме за 30 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та за 13 діб додаткової оплачуваної відпустки, а також індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року до жовтня 2017 року при звільненні матеріали адміністративної справи не містять. Докази вручення позивачу письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні також відсутні. Отже, відлік строку на звернення до суду не розпочато, тому доводи відповідача щодо пропуску позивачем місячного строку звернення до суду, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України, не обґрунтовані. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем строки звернення до суду з даним позовом не пропущено.

Водночас, апелянт наголошує на тому, що позивачем було пропущено строк на звернення до суду з даним позовом, адже не було дотримано вимог ч. 5 ст. 122 КАС України, при цьому, що єдиною підставою для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку є наказ про звільнення в якому вказується кількість днів для виплати компенсації, з яким обов`язково має бути ознайомлений під підпис поліцейський та має право на його оскарження в частині або повністю в строки, визначені ч. 5 ст. 122 КАС України. Апелянт наголошує на тому, що суд не надав належної оцінки вказаним обставинам та прийшов до помилкового висновку, що строк звернення до суду в позивача не розпочався. Також, апелянт вважає, що грошова компенсація за невикористані дні відпустки за попередні роки не передбачена. Крім того, апелянт вважає висновки суду в частині зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за 2015-2017 роки є помилковими. У частині присудження витрат на правничу правову допомогу, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано, що договір про надання правової допомоги, розрахунок витрат та квитанція не містять даних, що судові витрати понесені саме з розглядом цієї справи, квитанція не містять призначення платежу.

Відтак, на переконання апелянта, отримання позивачем листа-відмови на його заяву, не змінює момент, з якого позивач мав дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації своїх прав і ця дата не може пов`язуватись з початком перебігу строку на звернення до суду.

Колегія суддів, у контексті доводів апелянта щодо дотримання позивачем строку на звернення до суду з даним позовом, вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом з тим, право на доступ до правосуддя в Україні, як і в більшості держав світу, не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду.

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено, передусім, необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками.

Однак, 19.07.2022 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352, яким внесено ряд важливих змін до діючого законодавства про працю.

Зокрема, змін зазнали норми законодавства щодо порядку звернення громадян до суду у разі виникнення трудових спорів в частині строків таких звернень.

Частини перша та друга ст.233 Кодексу законів про працю України, викладені у наступній редакції: - працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч.1); - із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (ч.2).

Частина 5 статті 122 КАС України, передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

При цьому, слід вказати, що ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, передбачає загальний строк для звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору, а ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, загальний строк для звернення до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.

Тобто, доводи апелянта про те, що на спірні правовідносини поширюються приписи ч. 5 ст. 122 КАС України (місячний строк на звернення до суду), є необґрунтованими, позаяк, у спорах щодо виплати заробітної плати застосуванню підлягають саме норми ст. 233 Кодексу законів про працю України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з наказом відповідача (по особовому складу) від 13.01.2022 № 13о/с, позивача 21.01.2022 звільнено зі служби в поліції (через хворобу), при цьому, докази щодо нарахування та виплати йому грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2021 рік, а саме за 30 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та за 13 діб додаткової оплачуваної відпустки, а також індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року до жовтня 2017 року, при звільненні матеріали адміністративної справи не містять, водночас, також відсутні і докази вручення позивачу письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, тому суд першої інстанції мав підстави для висновку щодо того, що відлік строку на звернення до суду не розпочато, з урахуванням вимог одержання особою письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені особі при звільненні, а наказ про звільнення не може вважатись таким повідомленням.

На переконання колегії суддів, доводи апелянта щодо пропуску позивачем строку звернення до суду є необґрунтованими.

Щодо вирішення судом першої інстанції спору по суті позовних вимог, колегія суддів зазначає таке.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон України №580-VIII), Законом України № 1282-ХІІ від 03.07.1991 «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон України № 1282-ХІІ), Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII), постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова № 988), наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, яким затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Так, частина перша статті 3 Закону України № 580-VIII, встановлює, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до норм ч. ч. 1, 2 ст.94 Закону України № 580-VIII, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Згідно змісту п. 1 Постанови № 988, грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Пунктом 3 Порядку № 260, визначено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

При цьому, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії, одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 92 Закону України № 580-VIII, поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 93 Закону України № 580-VIII, тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

Частиною 3 ст. 93 Закону України № 580-VIII, визначено, що за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Згідно з ч.ч.4-8 ст.93 Закону України №580-VIII тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби. Відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році. Поліцейським дозволяється, за бажанням, використовувати відпустку частинами. Одна частина відпустки має бути не менше 10 діб. Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року. Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.

Відповідно до ч. 9 ст. 93 Закону України № 580-VIII, поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

Частинами ч. ч. 10, 11 ст. 93 Закону України № 580-VIII, визначено за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції.

За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства (абз. 7 п. 8 розділу ІІІ Порядку № 260).

Згідно з абз. 8 розділу ІІІ Порядку № 260, виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Отже, під час звільнення поліцейських з органів Національної поліції їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було враховано відсутність доказів виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2021 рік, а саме, за 30 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та за 13 діб додаткової оплачуваної відпустки, з огляду на що, на переконання колегії суддів, обґрунтовано дійшов висновку, що відповідач не довів відсутність порушення вказаних вище вимог закону. Доводи позивача про протиправність спірної бездіяльності відповідача підтверджені, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року до жовтня 2017 року та зобов`язання нарахувати та виплатити йому таку індексацію, слід зазначити, що згідно з ч. 5 ст. 94 Закону України № 580-VІІІ, грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1282-ХІІ у редакції, чинній до 01.01.2016, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка, а в редакції, чинній з 01.01.2016, - 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже, право на індексацію доходу особа набуває з наступних місяців, з яких величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації до 01.01.2016 - 101%, з 01.01.2016 - 103%.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України № 1282-ХІІ, для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення. До неї внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 № 782 та включено поліцейських до переліку категорій осіб, яким здійснюється індексація грошового забезпечення. Відсутність у постанові до вказаної дати такої норми не нівелює право особи на індексацію її грошового забезпечення, оскільки такий обов`язок для роботодавців встановлений у вищому нормативно-правовому акті - Законі № 1282-ХІІ.

Відповідно до інформації, яка розміщена на офіційному веб-сайті Держстату України (http://www.ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2016/ct/is_c/isc_u/isc2016m_u.html), в заявленому позивачем періоді саме у квітні 2016 року величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації у 103 відсотка та складала 103,5 відсотка. Оскільки індекс інфляції за квітень опубліковано у травні, нарахування індексації мало відбутися у червні. Величина індексу споживчих цін протягом 2017 року не перевищила поріг індексації у 103 відсотка та складала: січень - 101,1, лютий - 101,0, березень - 101,8, квітень - 100,9, травень - 101,3, червень - 101,6, липень - 100,2, серпень - 99,9, вересень - 102,0, жовтень - 101,2, листопад - 100,9, грудень - 101,0.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, у спірному періоді служби, позивач набув права на отримання індексації його доходу. Розрахунковими листами щодо нарахованого та виплаченого позивачу грошового забезпечення підтверджується, що індексацію в спірному періоді йому не було нараховано. Отже, відповідач допустив бездіяльність, яка не відповідає вимогам закону, та є протиправною. Тому для належного та повного судового захисту прав позивача, суд дійшов висновку визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу сум індексації за період служби з листопада 2015 року до жовтня 2017 року та зобов`язати її нарахувати і виплати за вказаний період служби.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо висновку суду першої інстанції про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 4000 грн., колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу, 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду, 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз, 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, 05.10.2022 позивач уклав з адвокатом Руденко Ю.В. договір про надання правової допомоги, в якому зазначено, що предметом Договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту з таких правових питань та в таких обсягах: надання усних та письмових консультацій, підготовка доказів, обґрунтування правової позиції, аналіз судової практики, підготовка та складання адвокатських запитів та адміністративного позову до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, представництво інтересів клієнта в усіх судових інстанціях (підп.1.1 п.1 Договору). Згідно з підп. 4.1. п. 4 Договору, гонорар адвоката погоджується за взаємною згодою сторін, шляхом складання окремого документу (додатку до Договору).

Відповідно до попереднього розрахунку від 17.11.2022 судових витрат у справі за адміністративним позовом позивача до відповідача про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, відшкодуванню підлягають такі витрати на професійну правничу допомогу адвоката: консультація адвоката з правових питань, узгодження правової позиції, ознайомлення з правовою позицією Верховного Суду у даній категорії справ, судовою практикою - 500,00грн; збір доказів та підготовка адвокатських запитів з додатками - 1000,00грн; підготовка та подання до Черкаського окружного адміністративного суду позовної заяви з додатками за вказаним позовом - 2500,00грн. Зазначено, що на час подання позову до суду позивач сплатив 4000,00грн за виконану роботу.

Згідно з квитанцією від 05.10.2022 № 0510, позивач оплатив адвокату Руденко Ю.В. за надання юридичної допомоги згідно з Договором від 05.10.2022 про надання правової допомоги 4000,00грн.

Адвокатом завірені копії всіх доданих до позовної заяви документів. Зазначений адвокат зверталась до відповідача адвокатськими запитами з питань, які стосуються спірних правовідносин. Зміст позовної заяви свідчить, що її складено фахівцем в галузі права. Отже, безпосередня участь адвоката у цій справі та понесення у зв`язку з цим судових витрат позивачем доведена сукупністю належних і достовірних доказів. Тож, суд першої інстанції мав підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 400 грн.

За наслідками розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість її доводів та відсутність підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції не було встановлено порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, у її задоволенні необхідно відмовити, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 319, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко