Справа № 480/3995/22
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 р. Справа № 480/3995/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.10.2022 (суддя Шевченко І.Г.; м. Суми) по справі № 480/3995/22

за позовом Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю

до Дочірнього підприємства "Тростянецьпастранс" Комунального підприємства Тростянецької міської ради "Тростянецькомунсервіс"

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Сумське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі - позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просило:

- стягнути з Дочірнього підприємства «Тростянецьпастранс» Комунального підприємства Тростянецької міської ради «Тростянецькомунсервіс» (далі відповідач) на користь позивача адміністративно-господарські санкції у розмірі 47097,15 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача пеню за порушення термінів сплати адміністративно - господарських санкцій у розмірі 98,91 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.10.2022 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що належних доказів створення робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю на підприємстві відповідача не надано, а вжиті ним заходи не могли забезпечити працевлаштування осіб з інвалідністю, в порушення вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення адміністративно-господарських санкцій.

До того ж вказує на те, що суд при ухваленні рішення взяв до уваги докази, які були подані всупереч вимогам ст. 79 КАС України, а саме, не були надіслані позивачу.

Зазначив, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не звернув увагу на невідповідність даних зазначених у Звіті про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2021 рік та штатному розписі відповідача на 2021 рік, зокрема на розходженнях у показниках фонду заробітної плати, а також на різні показники чисельності штатних працівників та штатних одиниць.

Вказав, що відповідач не надав жодного доказу, який би підтверджував що ним було створено робоче місце для працевлаштування особи з інвалідністю, а вжиті останнім заходи не могли забезпечити працевлаштування осіб з інвалідністю.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду - без змін. Зазначає, що ухвалу суду першої інстанції про витребування доказів виконав в повному обсязі, а жодних інших зобов`язань, окрім направлення копії штатного розпису до суду, на нього не покладалось.

Вказує, що розбіжностей у Звіті про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та штатному розписі за 2021 рік немає, а позивач зіставляє між собою різні поняття, до того ж до суду був наданий штатний розпис від 01.01.2021 року, який був змінений 01.12.2021, що у свою чергу ніяк не впливає на кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що Дочірнє підприємство «Тростянецьпастранс» Комунального підприємства Тростянецької міської ради «Тростянецькомунсервіс» відноситься до суб`єктів господарювання, яким відповідно до статті 19 Закону № 875-XII встановлюється норматив робочих місць по працевлаштуванню інвалідів.

25.01.2022 відповідачем до Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів був поданий звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2021 рік (форма №10-ПІ), згідно якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу фактично за рік (рядок 1) становить 14 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до вимог чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 3) - 0; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, встановлених відповідно до вимог ст. 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні (рядок 3) - 1 (а.с.5).

Також, відповідач надавав до Тростянецької філії Сумського обласного центру зайнятості звіти за формою №3-ПН (Інформація про попит на робочу силу (вакансії), які містили інформацію про вільні робочі місця, зокрема для осіб з інвалідністю (у коментарях до даних про вакансії вказано бажану категорію громадян - інваліди, які не досягли пенсійного віку) за періоди з січня по грудень 2021 року, (а.с.15-38).

Позивач, вважаючи, що у 2020 році підприємством не виконано норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, що є підставою для накладення на нього адміністративно-господарських санкцій у розмірі 47097,15грн. та пені за порушення строків сплати зазначеної суми санкцій розмірі 98,91грн., звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів необґрунтованих відмов зі сторони відповідача у працевлаштуванні осіб з інвалідністю, направлених центром зайнятості, отже, підстави для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантії для них щодо рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України від 21 березня 1991 року № 875-XII "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" (далі - Закон № 875-XII).

Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 14 квітня 2011 року № 129 передбачено, що Фонд соціального захисту інвалідів відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за виконанням підприємствами нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій і пені.

Частина 1 ст. 18 Закону № 875-XII вказує, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

При цьому, ч. 2 ст. 19 вказаного Закону визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Частиною 1 ст. 20 Закону № 875-XII встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями. Про це також вказано у статті 20 Закону № 875-XII.

Згідно із п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України від 05 липня 2012 року № 5067-VI "Про зайнятість населення" роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

На виконання вищевказаної норми, наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31 травня 2013 року затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

В контексті положень Закону України «Про зайнятість населення» та Порядку на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником. Звітність за формою №3-ПН роботодавці подають до центрів зайнятості за наявності попиту на робочу силу (вакансії), тобто, лише у разі наявності на підприємстві чи в організації вільних робочих місць.

Разом з тим, періодичності подачі звітності за формою №3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію.

Отже, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Системний аналіз вищезазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:

виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування інвалідів інформацію у порядку, передбаченому Законом № 5067 та Наказом № 316;

звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Законом № 875-ХІІ та Порядком № 70;

у разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Проте, обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій статті 18 Закону № 875-XII.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 03 грудня 2020 року у справі № 812/1189/18, від 13 травня 2021 року у справі № 260/554/19, від 11 серпня 2021 року у справі № 260/557/19, від 11 серпня 2021 року у справі № 825/1790/18, яка в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, має враховуватись судом апеляційної інстанції.

Підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало особу з інвалідністю з причин незалежних від нього: відсутність осіб з інвалідністю, їх відмова від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю.

Судом встановлено, що відповідно до звіту про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2021 рік (форма №10-ПІ), згідно якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу фактично за рік (рядок 1) становить 14 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до вимог чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 3) - 0; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, встановлених відповідно до вимог ст. 19 Закону № 875-XII (рядок 3) - 1 (а.с.5).

На підтвердження виконання відповідачем нормативу, встановленого Законом № 875-XII, в частині створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідачем долучено 12 звітів форми 3-ПН за 2021 рік, які подавались з січня по грудень 2021 року щомісячно до Тростянецької філії Сумського обласного центру зайнятості (а.с.15 - 38).

За такого правового регулювання та встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем здійснено всі заходи для працевлаштування інвалідів, зокрема, систематичне повідомлення центру зайнятості про наявність вакантних посад для працевлаштування інвалідів, що підтверджує реальність намірів відповідача стосовно здійснення такого працевлаштування.

З огляду на те, що відповідачем були виконані вимоги Закону № 875-XII щодо створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та повідомлення служби зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування таких осіб, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в діях відповідача відсутній склад правопорушення, за вчинення якого Законом № 875-XII передбачено застосування адміністративно-господарських санкцій.

Щодо доводів апеляційної скарги про врахування судом першої інстанції доказів, які були подані всупереч вимогам ст. 79 КАС України, а саме не були надіслані позивачу.

Ухвалою суду першої інстанції від 13.07.2022 у відповідача було витребувано копію штатного розпису на 2021 рік (а.с 45).

Відповідно до ч.9 ст.79 КАС України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи.

Матеріали справи не містять доказів направлення позивачу копії штатного розпису за 2021 рік, а отже зазначений доказ помилково взято до уваги судом, проте колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів зазначає, що вказані обставини не призвели до неправильного вирішення справи судом першої інстанції, а отже не є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апелянта стосовно відсутності належних доказів створення робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем подавались форми 3-ПН за 2021 рік, з січня по грудень 2021 року щомісячно, до Тростянецької філії Сумського обласного центру зайнятості, а тому відповідачем були виконані вимоги Закону № 875-XII щодо створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та повідомлення служби зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування таких осіб

Інші доводи апеляційної скарги вищезазначених висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене, колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що судом ухвалено судове рішення з додержанням норм процесуального права, законне і обґрунтоване, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.10.2022 по справі № 480/3995/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова В.Б. Русанова