Справа № 345/263/23
Суддя: Мигович О. М.
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №345/263/23
Провадження № 2-а/345/8/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2023 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі :

головуючого - судді Миговича О.М.

за участю секретаря судового засідання Бабійчук Л.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що постановою поліцейського СРПП Калуського РВП ГБВ № 079511 від 03.01.2023 у справі про адміністративне правопорушення її притягнуто до адміністративної відповідальності за ст..183 КУпАП й накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн.. Її визнано в тому, що 03.01.2023 о 20.17 годин здійснила завідомо неправдивий виклик, зателефонувавши на спецлінію «102» та повідомила про грабіж, проте даного факту не було.

Вважає дану постанову протиправною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права та такою, що підлягає скасування, виходячи з того, що 03.01.2023 вона зустрічалась з ОСОБА_2 , жителем м.Калуша. Разом з ним позивачка перебувала у його автомобілі марки Фольсваген Т5 .Під час спілкування у них виник конфлікт, під час якого ОСОБА_2 забрав її телефон, не хотів його повертати і поїхав з телефоном геть. По скільки до телефону прив`язані банківська картки, а також він був дороговартісним, то позивачка попросила свого знайомого ОСОБА_3 дати їй свій телефон і з нього вона зателефонувала на лінію «102» з проханням надати допомогу у поверненні телефону іPhone Xr , контактний номер НОМЕР_1 , який незаконно забрав ОСОБА_2 03.01.2023 працівниками поліції у ОСОБА_2 по місцю його проживання був виявлений телефон позивачки і уже в поліції чомусь повернули вказаний телефон її матері (на відповідальне зберігання) і в той же час винесли постанову про притягнення позивачку до відповідальності за ст.183 КУпАП. Суб`єктивною стороною даного правопорушення є наявність прямого умислу. Особа, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою і бажає даремного виїзду на місце поліцейських. Її не були спрямовані на зрив нормальної роботи поліції, вона викликала поліцейських саме для надання допомоги, так як вважала, що її права є порушеними та такими, що підлягають захисту правоохоронними органами, оскільки телефон забрала зовсім чужа їй людина. Таким чином вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого чт.183 КУпАП.

Крім цього, вважає, що спірна постанова не відповідає вимогам ст..ст.251,256,280 КУпАП щодо доказів у справі про адміністративне правопорушення, форми та змісту, обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, оскільки не містить даних про свідків правопорушення, які у відповідності до ст..256 КУпАП мають обов`язково зазначатися в протоколі, однак протокол не складався. Відповідачем не надано будь-яких належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження обставин, викладених у постанові, а сама по собі оскаржувана постанова , складена інспектором поліції, не є доказом на підтвердження її вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Виклик позивачки був зумовлений необхідністю повернення телефону.

Просить постановити рішення, яким скасувати постанову ГБВ № 097511 від 03.01.2023 про накладення на неї стягнення за ст.183 КУпАП в розмірі 3 400 грн. та закрити провадження у справі, а також стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 13.01.2023 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позовну заяву.

Головним управлінням Національної поліції в Івано-Франківській області подано відзив на позовну заяву з додатками, в якій вказують, що категорично не погоджуються з вимогами позивачки, вважають їх необґрунтованими, такими, що не відповідають нормам діючого законодавства, так як після вивчення та дослідження усіх обставин справи позивачці було проінформовано про здійснення нею завідомо неправдивого виклику поліції, встановлено факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, а також поліцейськими було роз`яснено позивачці її права як громадянину України, передбачені ст.63 Конституції України , ст.ст.268,269 КУпАП та відповідно до вимог ст.ст.278,279 КУпАП розглянуто та винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ГБВ № 079511 від 03.01.2023. Вважають, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами при накладенні адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Розглядаючи дану справу, поліцейський з`ясував всі обставини справи в їх сукупності, які підлягають з`ясуванню, та діяв на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами та правомірно виніс постанову про адміністративне правопорушення ГБВ № 079511 від 03.01.2023. Враховуючи вище наведене, вважають, що постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП повністю доведена, докази цього наявні. Просили в задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, в якому зазначає, що на підтвердження її вини, відповідачем до відзиву долучено її заяву від 03.01.2023, її пояснення, пояснення ОСОБА_4 , пояснення ОСОБА_2 , рапорт поліцейського. Слід зазначити, що під час сварки з ОСОБА_2 вона кинула телефон, однак коли виходила з машин почала брати сумку і телефон, однак в цей час ОСОБА_2 забрав її телефон, не хотів повернути і з ним поїхав. Проте, що ОСОБА_5 забрав у неї телефон, він і сам не заперечує. 03.01.2023 її телефон був виявлений у ОСОБА_2 по місцю його проживання, а у поліції вона написала заяву, що не має претензій до ОСОБА_6 , коли їй повернули телефон. Ще раз наголосила, що вона не є спеціалістом у галузі права, а тому як кваліфікувались дії ОСОБА_2 їй невідомо. Вона звернулася до працівників поліції саме за допомогою у поверненні телефону. Просить позов задоволити .

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно змісту оскаржуваної постанови серії ГБВ № 079511 від 03.01.2023, позивач 03.01.2023 о 20.17 годин здійснила завідомо неправдивий виклик, зателефонувавши на лінію «102» та повідомивши про грабіж, проте даного факту не відбулось (а.с.9).

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст..183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 гривень.

Оскаржуючи вищевказану постанову, позивач вказує на те, що викладені в оскаржуваній постанові обставини вчинення нею адміністративного правопорушення не відповідають дійсності та не підтверджуються жодними доказами. До працівників поліції вона звернулася за захистом своїх прав, оскільки гр. ОСОБА_2 забрав у неї належний телефон і поїхав з ним. В подальшому даний телефон був виявлений у ОСОБА_6 вдома і повернули їй телефон в приміщенні відділу поліції, після чого вона написала заяву про те, що претензій до ОСОБА_2 не має. ЇЇ дії не були спрямовані на зрив нормальної роботи поліції, оскільки поліцію вона викликала для допомоги, так як вважала, що її права є порушеними та такими, що підлягають захисту правоохоронними органами. Тому вважає, що в її діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України у п.1 Постанови від 06 березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по текстуКУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі, про порушення громадського порядку, зокрема за ст.183 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положення ст.280 КУпАП закріплюють обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається зі змісту ст.251 КУпАП та ч.1 ст.72 КАС України, доказами в зазначеній справі є будь - які фактичні дані, на основі яких компетентним органом (посадовою особою)/судом встановлюється наявність чи відсутність обставин, що мають значення для справи, в тому числі винність особи, обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту частини 1 статті 73 КАС України слідує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Згідно зі ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

В ст.245 КУпАП зазначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Стаття 183 КУпАП передбачає відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежної охорони, поліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб.

Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у завідомо неправдивому виклику пожежної охорони, поліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб, а не будь-якому виклику. Тобто, дії правопорушника спрямовані на зрив нормальної роботи цих служб.

Правопорушник викликає представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

В статті 10 КУпАП зазначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

За приписами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про Національну поліцію України», Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про Національну поліцію України», поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно оскаржуваної постанови від 03.01.2023 серії ГБВ № 079511 , ОСОБА_1 03.01.2023 о 20.17 годин здійснила завідомо неправдивий виклик, зателефонувавши на лінію «102» та повідомивши про грабіж, проте даного факту не відбулось (а.с.9).

Як вбачається з рапорту № 56 (а.с.43) прибувши на місце події за вище вказаною адресою та зв`язавшись із заявницею ОСОБА_1 , остання повідомила, що в поліцію звернулась передчасно, не розібравшись в ситуації, яка склалась.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 від 03.01.2023, остання просить не розглядати іі повідомлення щодо відкритого викрадення майна, а саме телефону, оскільки повідомлення зробила передчасно, телефон ОСОБА_7 їй повернув (а.с.38).

Як зазначила позивачка в своєму позові, її дії не були спрямовані на зрив нормальної роботи поліції, а поліцейських викликала саме для надання їй допомоги, так як на той час вважала, що її права є порушеними та такими, що підлягають захисту, а телефон ОСОБА_8 їй було повернуто в приміщенні поліції.

Той факт, що ОСОБА_2 забрав у позивачки телефон підтверджується і його поясненнями, які надані 03.01.2023 і які долучені відповідачами по справі, де останній зазначає, що у нього з ОСОБА_1 виник словесний конфлікт , і так як на його думку остання не зовсім тверезо могла розцінювати ситуацію і обстановку, він забрав у неї телефон, щоб уберегти її. Після чого хотів повернути телефон та ОСОБА_1 на емоціях втекла в невідомому напрямку (а.с.42).

Даним поясненням підтверджується дійсно той факт, що телефон позивачки був забраний у неї ОСОБА_8 , з приводу чого вона і звернулася за допомогою до правоохоронних органів, тобто факт заволодіння ОСОБА_8 телефоном позивачки без її згоди.

Враховуючи вище наведене, суд приходить до переконання, що права позивачки були порушені в зв`язку з чим вона і звернулася до правоохоронних органів.

В матеріалах справи відсутні достатні докази, які б підтверджували наявність у позивача прямого умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.

Отже, на переконання суду в діях ОСОБА_1 суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, відсутня.

Матеріали справи не містять підтвердження того, що на час приїзду правоохоронних органів на місце виклику, телефон, з приводу якого було повідомлення на лінію «102» перебував у власності позивачки.

Крім цього, всупереч вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП в оскаржуваній постанові не наведені обставини та не зазначено жодних доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП.

Відповідач при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП належним чином не перевірив, чи інформація яку повідомив позивач була дійсно завідомо неправдивою, а долучені до відзиву відповідачем докази не свідчать про надання ОСОБА_1 неправдивої інформації та наявності умислу та бажання позивачки на даремний виїзду на місце виклику працівників правоохоронних органів.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання , що заявлений позов щодо визнання протиправною та скасування постанови ГБВ № 079511 від 03.01.2023 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 3400 гривень, є обґрунтованим, з вищевикладених мотивів та таким , що підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, ст.19, 62 Конституції України, керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 77, 139, 241-246, 250-251, 255, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволити.

Скасувати постанову ГБВ № 079511 від 03.01.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП із накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 3400 (три тисячі чотириста) гривень, а провадження по справі закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: