Справа № 160/911/21
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
25 квітня 2023 року Справа № 160/911/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді суддів при секретарі за участю представників: позивача відповідача 1 відповідача 2 відповідача 3 Юхно І.В. Верби І.О., Юркова Е.О. Гонтаренко А.С. не з`явився не з`явився не з`явився ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі заяву ОСОБА_2 про перегляд за виключними обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 в адміністративній справі №160/911/21 за позовом ОСОБА_2 до відповідача 1 Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), відповідача 2 Офісу Генерального прокурора, відповідача 3 Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення,
20 січня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою відповідача 1 Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), відповідача 2 Офісу Генерального прокурора, відповідача 3 Дніпропетровської обласної прокуратури, в якій просив:
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 у задоволенні адміністративного позову відмовлено. За даними КП «ДСС» рішення набрало законної сили 06.05.2021.

30.03.2023 до суду надійшла заява ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за виключними обставинами (у порядку ст. 362 КАС України), у якій заявник просить суд:

- задовольнити заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами;

- скасувати рішення Дніпропетровського адміністративного суду від 25 березня 2021 року у справі № 160/911/21;

- ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування заяви заявник посилається на рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року №3-5/2022 (9/22), яким визнано невідповідність Конституції України (неконституційність) пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-IX.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2023 заяву передано на розгляд колегії у складі: головуючого судді Юхно І.В., суддів Юркова Е.О., Верби І.О.

Оскільки з 03.04.2023 по 07.04.2023 головуючий суддя Юхно І.В. перебувала на лікарняному, а 01.04.2023-02.04.2023 та 08.04.2023-09.04.2023 були вихідними днями, головуючим суддею на підставі ч.6 ст.120 КАС України вирішувалось питання про відкриття провадження за виключними обставинами в перший робочий день 10.04.2023.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 відкрито провадження за виключними обставинами у справі №160/911/21; вирішено розгляд заяви здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи колегією у складі: головуючого судді Юхно І.В., суддів Юркова Е.О., Верби І.О. та призначено заяву до розгляду у судовому засіданні 25.04.2023 о 10:00 год.; встановлено відповідачам строк до 24.04.2023 на подання відзиву на заяву та доказів.

За даними КП «ДСС» копію ухвали та повістки-повідомлення 18.04.2023 доставлено до електронного кабінету одержувачів ОСОБА_2 , Офісу Генерального прокурора та Дніпропетровської обласної прокуратури, а копію заяви 20.04.2023 відповідно, про що свідчать матеріали справи.

Крім того, 17.04.2023 копію зазначеної ухвали та повістки-повідомлення, враховуючи припинення фінансування суду за кошторисними призначеннями для придбання поштових марок через військове вторгнення російської федерації на територію України та введенням на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/202 воєнного стану, направлено на електронні адреси позивача та відповідачів, а копія заяви на електронні адреси Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) та Офісу Генерального прокурора 20.04.2023. Додатково, представник Дніпропетровської обласної прокуратури копію ухвали, повістку-повідомлення та копію заяви отримав в паперовому вигляді 21.04.2023, що підтверджується матеріалами справи.

25.04.2023 засобами телекомунікаційного зв`язку від Дніпропетровської обласної прокуратури надійшли пояснення, в яких відповідач 3 просив відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 , які в силу положень ч.3 ст.368 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд розцінює як відзив на заяву.

В обґрунтування обраної правової позиції відповідачем 3 зазначено, що заява про перегляд рішення за виключними обставинами не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_2 було звільнено з посади внаслідок того, що ним не складений іспит у формі анонімного тестування в межах процедури атестації, на яку позивач самостійно погодився. Крім того, рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 у справі №3-5/2022 (9/22) не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, та не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до його прийняття. Більш того, інші приписи Закону №113-ІХ, зокрема, ті, що визначають умови та порядок проведення атестації прокурорів, у цьому конституційному провадженні не перевірялись.

25.04.2023 позивач, відповідачі 1 та 2 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Відповідачі 1 та 2 правом на подання відзиву на заяву не скористались.

Відповідно до частини 2 статті 368 КАС України неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

На підставі наведених норм, колегія суддів вважає за необхідне провести розгляд заяви про перегляд рішення за виключними обставинами за відсутності представників позивача та відповідачів 1, 2.

У судовому засіданні 25.04.2023 представник відповідача 3 проти задоволення заяви заперечив, просив відмовити у її задоволенні з підстав, викладених у письмових поясненнях.

Вирішуючи заяву про перегляд рішення за виключними обставинами, суд виходить із наступного.

Згідно із частиною 1 статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення (ч.1 ст.365 КАС України).

В силу положень пункту 4 частини 1 статті 363 КАС України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня офіційного оприлюднення відповідного рішення Конституційного Суду України.

Рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року №3-5/2022 (9/22), на яке в обґрунтування своєї заяви заявник посилається оприлюднено на офіційних сайтах Конституційного Суду України (https://ccu.gov.ua/sites/default/files/docs/1-rii2023.pdf) та Верховної Ради України (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/va01p710-23#Text). Поряд із цим, означене рішення опубліковано у офіційному виданні «Офіційний вісник України» від 04.04.2023 - 2023 р., № 33, стор. 389, стаття 1768, код акта 117306/2023.

Оскільки заява ОСОБА_2 про перегляд рішення за виключними обставинами подана до суду 30.03.2023, колегія суддів доходить висновку про дотримання законодавчо встановленого заявником строку на її подання.

Так, частиною 6 статті 361 КАС України передбачено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Статус Конституційного Суду України визначено у статті 1 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 №2136-VIII (далі Закон №2136-VIII), відповідно до якої Конституційний Суд України (далі - Конституційний Суд або Суд) є органом конституційної юрисдикції, який забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України.

Відповідно до статті 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.

До повноважень Конституційного Суду України належить, зокрема, вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність): законів та інших правових актів Верховної Ради України (стаття 150 Конституції України).

Відповідно до частини 1 статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Частиною 2 вказаної статті закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічні положення закріплені у статті 91 Закону №2136-VIII, в силу яких закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24.12.1997 № 8-зп/1997).

Згідно з частиною 3 статті 152 Конституції України матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Колегія суддів звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19 зазначила, що аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення Конституційного Суду України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.

Тобто рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням (п. 9.9 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.10.2019 у справі № 922/1391/18).

Підставою для перегляду за виключними обставинами судового рішення у цій справі позивач зазначає прийняття 01.03.2023 Другим Сенатом Конституційного Суду України рішення № 1-р(II)/2023 у справі № 3-5/2022(9/22) за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (щодо гарантій незалежності прокурора).

Цим рішенням Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-IX.

Зазначений пункт передбачав, що «з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

У пункті 2 резолютивної частини рішення Конституційний Суд України зазначив, що пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-IX, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Зважаючи на пряму дію рішення Конституційного Суду України в часі, поширення висловленої у такому рішенні юридичної позиції на відносини, що виникли до дня ухвалення цього рішення, суперечить ч. 2 ст. 152 Конституції України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 №1-р(ІІ)/2023 у справі №3-5/2022(9/22) застосовується починаючи з 01.03.2023 та не поширює свою дію на правовідносини, які виникли та/або вже припинились до 01.03.2023, у зв`язку з чим не є підставою для перегляду рішення суду у цій справі по суті, зокрема в частині поновлення позивача на посаді.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що приписи пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» регулювали порядок повідомлення прокурорів про їх можливе звільнення з посади.

В справі, яка розглядалась Конституційним Судом України прокурор відмовився проходити атестацію та не писав відповідну заяву.

Водночас, в даній справі ОСОБА_2 подав таку заяву на ім`я Генерального прокурора, у якій власноручно зазначив, що повідомлений про наслідки непроходження атестації (т.1 с.177). Крім того, позивача було звільнено саме за неуспішне проходження атестації.

Пунктом 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» установлено, що прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав, зокрема, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Отже, ОСОБА_2 було звільнено не на підставі скасованої Конституційним Судом України норми (пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»), а у зв`язку з наявністю рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації позивачем.

Таким чином, скасування Конституційним Судом України у рішенні 1-рІІ/2023 пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» в жодному разі не вплинуло на рішення суду, адже підставами для відмови у задоволенні позову слугувало неуспішне проходження атестації ОСОБА_2 на підставі заяви (в якій останній був повідомлений про наслідки неуспішного проходження атестації).

Більш того, колегія суддів акцентує увагу, що Верховним Судом вже розглядалися заяви про перегляд справи за виключними обставинами за подібних правовідносин, зокрема № 808/1628/18, № 4819/49/19, № 140/2217/19 та № 300/3096/21, де зазначено наступні висновки:

«З погляду колегії суддів, положення пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України треба тлумачити передовсім через призму положень статті 3 Конституції України, відповідно до яких, зокрема, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. У такому контексті відмова у перегляді судового рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, за виключними обставинами з підстав встановлення Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) закону, (пункт 1 частини п`ятої статті 361 КАС України), є неефективним захистом прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

На переконання Суду, норму пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України треба тлумачити так, що словосполучення «якщо рішення суду ще не виконане» стосується неможливості перегляду за виключними обставинами тільки тих судових рішень, які підлягають виконанню (тобто резолютивна частина рішення містить зобов`язання вчинити певну дію, ухвалити рішення, сплатити гроші тощо), але на момент подання заяви про перегляд за виключними обставинами були виконані. Водночас, судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, [примусовому] виконанню не підлягає й тому не може бути «ще не виконаним». А проте воно також є обов`язкове для учасників справи ( для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, (стаття 370 КАС України) і до цього виду рішень не можуть застосовуватися обмеження щодо перегляду за виключними обставинами.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №4819/49/19 щодо перегляду за виключними обставинами ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 25 жовтня 2019 року, (у якій була застосована норма (частина третя статті 307 КПК України), яку згодом Конституційний Суд України Рішенням від 17 червня 2020 року № 4-р (II)/2020 визнав неконституційною) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при постановленні ухвали від 25 жовтня 2019 року Касаційний кримінальний суд застосував чинні норми КПК України. Натомість Рішення Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року № 4-р (II)/2020, яке заявник вважає виключною обставиною, ухвалене 17 червня 2020 року. На момент ухвалення цього Рішення кримінально-процесуальні відносини у аналізованому провадженні вже припинилися. А це означає, що дія Рішення Конституційного Суду України не може поширюватися на ці правовідносини, оскільки вони виникли і закінчилися до його ухвалення.

Зазначено також, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію, тобто поширюється на правовідносини, що виникли або тривають після його ухвалення (за винятком тих випадків, якщо інше встановлено Конституційним Судом України безпосередньо у тексті ухваленого рішення). З наведених мотивів Велика Палата Верховного Суд констатувала, що немає підстав для задоволення заяви про перегляд за виключними обставинами ухвали Касаційного кримінального суду від 25 жовтня 2019 року.

Почасти той самий підхід можна простежити і в постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року у справі № 808/1628/18. Водночас у зазначеній справі, позаяк текст пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України дещо відрізняється від того, який міститься в пункті 1 частини першої статті 459 КПК України (в останньому випадку немає умови «якщо рішення суду ще не виконане»), увага об`єднаної палати була зосереджена головно на судових рішеннях, які можуть переглядатися за виключними обставинами з вказаної нормативної підстави.

Висновок, якого дійшла об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у справі № 808/1628/18 полягає у тому, що судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено, позаяк воно не може виконуватися у примусовому порядку, не може переглядатися на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України. Крім того, рішення Конституційного Суду України не має ретроспективної дії й не змінює нормативно правового регулювання, відповідно до якого суди попередніх інстанцій вирішували спір.».

Відтак, заява про перегляд за виключними обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 у справі №160/911/21 на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України є подібною (за сутнісними ознаками) до тієї, яка описана у постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 808/1628/18. При цьому, що приписи пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України відтоді не змінилися і застосовуються в тій самій редакції, яку роз`яснювала об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у згаданій постанові; від дати ухвалення постанови від 19 лютого 2021 року у справі №808/1628/18 й до звернення позивача зі згаданою заявою немає істотного часового розриву й та правова позиція, яка була висловлена в зазначеній постанові, не втратила актуальності у вимірі суспільних відносин, які існують на час розгляду цієї справи.

Отже, оскільки рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2021, щодо перегляду якого за виключними обставинами звернувся позивач, є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно воно не підлягає примусову виконанню, тому у значенні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України не може переглядатися за виключними обставинами.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 лютого 2023 року у справі № 300/3096/21, у якій Верховним Судом було залишено без змін ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції про відмову в задоволенні заяви про перегляд за виключними обставинами судового рішення в справі, в якій у задоволенні позову було відмовлено.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами відсутні.

Згідно з ч.1 ст.369 КАС України у разі відмови у задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 243, 248, 256, 361-368 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за виключними обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 в адміністративній справі №160/911/21 за позовом ОСОБА_2 до відповідача 1 Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), відповідача 2 Офісу Генерального прокурора, відповідача 3 Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Копію ухвали надіслати учасниками справи.

Роз`яснити, що за приписами частини сьомої статті 18 КАС України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 КАС України.

Повний текст ухвали згідно з вимогами частини третьої статті 243 КАС України складений 26 квітня 2023 року.

Головуючий суддя І.В. Юхно

Суддя І.О. Верба

Суддя Е.О. Юрков