Справа № 200/736/22
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року справа №200/736/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 р. у справі № 200/736/22 (головуючий І інстанції Стойка В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

12 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області в якому просила: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 до трудового стажу періодів роботи з 06.11.1981 по 02.03.1992, з 01.09.2010 по 31.12.2010, з 01.08.2014 по 30.09.2014, з 01.12.2014 по 31.12.2014, з 01.02.2015 по 28.02.2015, з 01.08.2015 по 30.09.2015; зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії відповідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із зарахуванням до стажу роботи період роботи з 06.11.1981 по 02.03.1992 на АТ Петровське та з 01.09.2010 по 31.12.2010, з 01.08.2014 по 30.09.2014, з 01.12.2014 по 31.12.2014, з 01.02.2015 по 28.02.2015, з 01.08.2015 по 30.09.2015 на ВП Шахта Южнодонбаська.

В обґрунтування позову зазначено, що з 11.10.2021 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІУ Про загальнообов`язкове державне страхування, проте певні періоди не були зараховані до трудового стажу через те, що печатка на записі про звільнення не читається; до страхового стажу через відсутність даних про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України за вказаний період.

Позивач вважає, що відповідач порушує гарантоване право на пенсію та просив суд задовольнити позов.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 р. у справі № 200/736/22 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 до трудового стажу періодів роботи з 06.11.1981 по 02.03.1992, з 01.09.2010 по 31.12.2010, з 01.08.2014 по 30.09.2014, з 01.12.2014 по 31.12.2014, з 01.02.2015 по 28.02.2015, з 01.08.2015 по 30.09.2015. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії відповідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із зарахуванням до стажу роботи період роботи з 06.11.1981 по 02.03.1992 на АТ Петровське та з 01.09.2010 по 31.12.2010, з 01.08.2014 по 30.09.2014, з 01.12.2014 по 31.12.2014, з 01.02.2015 по 28.02.2015, з 01.08.2015 по 30.09.2015 на ВП Шахта Южнодонбаська.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 06.11.1981 року по 02.03.1992 року, оскільки запис про звільнення засвідчений печаткою, відбиток якої є нечітким та не дозволяє встановити зміст записів на ній, що є порушенням вимог п. 4.1. Інструкії.

У зв`язку з тим, що всі документи, видані на непідконтрольній українській владі території, вважаються недійсними, Головне управління як орган державної влади, на підставі положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, не мало законних підстав для врахування архівної довідки, наданої ОСОБА_1 .

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІУ Про загальнообов`язкове державне страхування.

З 11.10.2021 призначена пенсія за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІУ Про загальнообов`язкове державне страхування.

Листом Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області від 15.11.2021 року позивачу повідомлено, що періоди роботи з 06.11.1981 року по 02.03.1992 року не зараховано до трудового стажу через порушення вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (печатка на записі про звільнення не читається). Періоди роботи з 01.09.2010 по 31.12.2010, з 01.08.2014 по 30.09.2014, з 01.12.2014 по 31.12.2014, з 01.02.2015 по 28.02.2015, з 01.08.2015 по 30.09.2015 не зараховано до страхового стажу через відсутність даних про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України за вказаний період.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян ні забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ (далі за текстом - Закон № 1058) передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За змістом ст.1. Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з ст.48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 р. також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 у випадку порушення порядку ведення трудової книжки, не передбачає настання негативних наслідків чи відповідальності для особи, щодо якої вона складена. Крім того, відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Як передбачено ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи те, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу період роботи позивача з 06.11.1981 року по 02.03.1992 року.

Щодо факту не зарахування періодів роботи позивача 01.09.2010 по 31.12.2010, з 01.08.2014 по 30.09.2014, з 01.12.2014 по 31.12.2014, з 01.02.2015 по 28.02.2015, з 01.08.2015 по 30.09.2015 до страхового стажу через несплату роботодавцем страхових внесків.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

За приписами ч. 6 ст. 20 Закону № 1058 страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч. 12 ст. 20 Закону № 1058).

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464) страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Зокрема ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Згідно з ч. 2. ст. 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Податковим кодексом України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону № 1058 застрахована особа має право, зокрема, отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, у тому числі в письмовій формі.

З аналізу наведених норм законів суд доходить висновку, що несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати конституційні, законні права позивачки, зокрема, порушувати її право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати покладена на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі № 208/6680/16-а(2а/208/245/16).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 р. у справі № 200/736/22 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 р. у справі № 200/736/22 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 25 квітня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко