Справа № 520/2059/23
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2023-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2023 р. № 520/2059/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волошина Д.А., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Ізюмської районної військової адміністрації Харківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати за постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі №611/26/17 і рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2019 р. у справі №520/11006/18 протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Ізюмської районної військової адміністрації Харківської області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування легкового автомобіля всупереч вимог Порядку виплати грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228 за 2021 рік, тобто меншому розмірі, ніж 22 відсотки прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, а також не нарахуванні і невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування легкового автомобіля за 2022 рік;

- стягнути на підставі постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі №611/26/17 і рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2019 р. у справі №520/11006/18 з Управління соціального захисту населення Ізюмської районної військової адміністрації Харківської області на користь ОСОБА_1 компенсацію за 1 півріччя 2021 року у сумі -2135,08 грн., за II півріччя 2021 року -2247, 28 грн, за 1 півріччя 2022 року -2552,88 грн., за II півріччя 2022 року -2675, 64 грн., а всього - 9610,88 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля за перше та друге півріччя 2021 року та за перше півріччя 2022 року та здійснити її виплату на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі №611/26/17 і рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2019 р. у справі №520/11006/18. Проте відповідачем протиправно відмовлено у донарахуванні грошової компенсації.

Ухвалою суду від 23.02.2023 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.

Копія зазначеної ухвали надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на виконання вищевказаного пункту Порядку у 2021 році Управлінням було здійснено виплату грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів в повному обсязі: за І півріччя 2021 року у сумі 200,00 грн., за II півріччя 2021 року у сумі 200,00 грн. На цей час грошова компенсація відповідно до Порядку була нарахована та виплачена. Виплати згідно рішень суду не проводились у зв`язку з тим, що Управлінню на 2022-2023 роки не були доведені кошторисні видатки на виконання судових рішень та відшкодування витрат виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 віднесений до І категорії осіб, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, про що свідчить копія посвідчення серії НОМЕР_1 від 24.12.2019, та є інвалідом ІІ групи і має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджено копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 12.04.2010, та на підставі пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування» від 14 лютого 2007 року №228 отримує грошову компенсацію на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля.

Судом встановлено, що рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 08.02.2017 по справі № 611/26/17 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017 по справі №611/26/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Барвінківського районного суду Харківської області від 08.02.2017 по справі №611/26/17 скасовано. Прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано неправомірною відмову Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області щодо не проведення ОСОБА_1 в призначенні грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля, відповідно до вимог Порядку виплати грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року №228 та зобов`язано Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області призначити та виплачувати ОСОБА_1 грошову компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів відповідно до вимог Порядку виплати грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року №228, починаючи з 2017 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2020 по справі №520/11006/18 позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області щодо призначення та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування легкового автомобіля всупереч вимог Порядку виплати грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228, починаючи з 2017 року, тобто меншому розмірі, ніж 22 відсотки прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області донарахувати та виплачувати ОСОБА_1 за постановою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі №611/26/17 грошову компенсацію на бензин, ремонт і технічне обслуговування легкового автомобіля відповідно до вимог Порядку виплати грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року №228, починаючи з 2017 року у розмірі відповідно 22 відсотки прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць.

Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як зазначив в позові позивач та не заперечується відповідачем, на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017 та рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2020 по справі №520/11006/18 відповідачем здійснено призначення та виплату позивачу грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів відповідно до вимог Порядку № 228, починаючи з 2017 року, проте, на думку ОСОБА_1 , у меншому розмірі ніж йому належить.

Позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання інформації від 18.01.2023, в якому просив, зокрема, донарахувати та виплатити грошову компенсацію на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів за 1 півріччя 2021 року у сумі -2135,08 грн., за II півріччя 2021 року -2247, 28 грн. Нарахувати та виплатити грошову компенсацію на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів: за 1 півріччя 2022 року -2552,88 грн., за II півріччя 2022 року -2675, 64 грн.

Відповідач листом від 23.01.2023 №М-4 повідомив позивача, що на виконання вищевказаного пункту Порядку у 2021 році Управлінням було здійснено виплату грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів в повному обсязі: за І півріччя 2021 року у сумі 200,00 грн.; за II півріччя 2021 року у сумі 200,00 грн. Виплати згідно рішень суду не проводились у зв`язку з тим, що Управлінню на 2022-2023 роки не були доведені кошторисні видатки на виконання судових рішень та відшкодування витрат виконавчого провадження.

Не погоджуюсь із вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Конституції України).

Зокрема, Закон України від 21.03.91 № 875-XII "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами, згідно із статтею першою якого особи з інвалідністю в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Закон України від 06.10.2005 № 2961-IV "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" (далі - Закон № 2961-IV) відповідно до Конституції України визначає основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності.

Згідно із частиною першою статті 25 Закону №2961-IV основними формами реабілітаційних заходів є: надання реабілітаційних послуг; забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення; матеріальне забезпечення.

Частинами першою та сьомою статті 26 Закону № 2961-IV визначено, що держава гарантує розробку, виробництво технічних та інших засобів реабілітації та закупівлю спеціального автотранспорту, виробів медичного призначення та забезпечення ними осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю для соціальної адаптації, полегшення умов праці і побуту, спілкування осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, поширює інформацію про таку продукцію. Облік осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, які забезпечуються технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення, спеціальним автотранспортом, у межах повноважень здійснюють місцева державна адміністрація і охорони здоров`я.

Виплата грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування регламентована положеннями статті 28 Закону № 2961-IV, згідно із якою грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування спеціального автотранспорту та на транспортне обслуговування виплачуються особам з інвалідністю, на дітей з інвалідністю, які відповідно до законодавства мають право на забезпечення спеціальним автотранспортом.

Грошова компенсація на транспортне обслуговування виплачується особам з інвалідністю, законним представникам дітей з інвалідністю, які перебувають на обліку для одержання автомобілів, а також які мають право на забезпечення автомобілями і за власним бажанням відмовилися від їх одержання і бажають отримувати грошову компенсацію чи які не одержали автомобілі у зв`язку з протипоказаннями для їх керування.

Після одержання особою з інвалідністю, законним представником дитини з інвалідністю спеціального автотранспорту виплата їй грошової компенсації на транспортне обслуговування припиняється і виплачується грошова компенсація на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля.

Грошова компенсація на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів виплачується особам з інвалідністю, законним представникам дітей з інвалідністю, які забезпечені автомобілями безоплатно чи на пільгових умовах або які мають право на забезпечення спеціальним автотранспортом безоплатно чи на пільгових умовах, але не одержали його і користуються автомобілями, придбаними за власні кошти.

Грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування спеціального автотранспорту та на транспортне обслуговування призначають і виплачують місцева державна адміністрація.

Порядок виплати і розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання наведеної вище норми Закону №2961-IV Кабінет Міністрів України постановою № 228 затвердив Порядок виплати грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування (далі - Порядок № 228).

Як встановлено судом з матеріалів справи, постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017 по справі №611/26/17 зобов`язано Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області донарахувати та виплачувати ОСОБА_1 за постановою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі №611/26/17 грошову компенсацію на бензин, ремонт і технічне обслуговування легкового автомобіля відповідно до вимог Порядку виплати грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року №228, починаючи з 2017 року у розмірі відповідно 22 відсотки прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць.

Так, на момент призначення позивачу вказаної грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та мотоколясок, пункт 2 постанови № 228 був викладений у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 № 536 "Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228", а саме: було установлено, що грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів виплачуються інвалідам, законним представникам дітей-інвалідів, що мають автомобілі та мотоколяски, - у розмірі відповідно 22 відсотки та 16 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, на транспортне обслуговування - у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць.

У подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 № 683 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 р. № 228", яка набрала чинності з 08.08.2020, затверджено зміни, що вносяться до постанови № 228, зокрема, пункт 2 постанови № 228 викладено в такій редакції: "2. Установити, що для осіб з інвалідністю і законних представників дітей з інвалідністю, які мають автомобілі та мотоколяски, розміри річних грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів становлять відповідно 22 відсотки та 16 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на транспортне обслуговування - 29 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність".

З 01.07.2021 набрали чинності зміни до постанови №228, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2021 № 283 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 р. № 228", зокрема її пункт 2 викладено у такій редакції: "2. Установити, що для осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, які мають автомобілі та мотоколяски, розміри річних грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та мотоколясок становлять відповідно 22 відсотки та 16 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на транспортне обслуговування - 29 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність".

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації можуть встановлювати розміри компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування вищі, ніж зазначені в цьому пункті, в разі наявності фінансових можливостей.

Отже, розмір грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та мотоколясок визначено пунктом 2 постанови №228 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 № 536 "Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228", чинній до 08.08.2020: виплачуються особам з інвалідністю у розмірі 22% прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць; в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 № 683 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228", чинній з 08.08.2020: розміри річних грошових компенсацій для осіб з інвалідністю на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів становлять 22 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Тобто, з 08.08.2020 Кабінетом Міністрів України встановлено інший механізм обрахунку розміру грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, який призвів до зміни спірних правовідносин та зменшення розміру грошової компенсації, зокрема на транспортне обслуговування.

Пунктом 5 Порядку № 228 визначено, що компенсації виплачуються рівними частинами двічі на рік - у березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року з дня їх призначення.

При цьому, перелік осіб, яким призначається компенсація на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та мотоколясок визначений у пункті 8 Порядку № 228.

Підставою для виплати компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів особам з інвалідністю I та II групи із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також громадян, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї (категорія 1), особам з інвалідністю внаслідок війни I групи по зору або без обох рук, особам з інвалідністю із куксами обох ніг і рук є заява та інші документи, передбачені пунктом 9 цього Порядку (пункт 11 Порядку № 228).

Зміст наведених норм права свідчить про те, що грошова компенсація на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля є гарантованою державою виплатою для створення умов для усунення обмежень життєдіяльності осіб з інвалідністю, відновлення і компенсації їх порушених або втрачених здатностей до побутової, професійної, суспільної діяльності, яка призначається особам з інвалідністю та дітям з інвалідністю, які відповідно до законодавства мають право на забезпечення автомобілями на підставі висновку медико-соціальної експертної комісії про наявність у осіб з інвалідністю медичних показань для забезпечення їх автомобілем і заяви такої особи.

При цьому, згідно із статтею 20 Конвенції про права осіб з інвалідністю, ратифікованої Законом України від 16.12.2009 № 1767-VI "Про ратифікацію Конвенції про права осіб з інвалідністю і Факультативного протоколу до неї" держави-учасниці взяли на себе зобов`язання вживати ефективних заходів для забезпечення індивідуальної мобільності осіб з інвалідністю з максимально можливим ступенем їхньої самостійності, зокрема шляхом сприяння індивідуальній мобільності осіб з інвалідністю вибраним ними способом, у вибраний ними час та за доступною ціною (пункт "а" частини першої).

До того ж згідно із Європейською соціальною хартією 1996 року (переглянута), яка була ратифікована Україною, Україна взяла на себе зобов`язання з метою забезпечення особам з інвалідністю, незалежно від їхнього віку та характеру і походження їхньої інвалідності, ефективного здійснення права на самостійність, соціальну інтеграцію та участь у житті суспільства сприяти їхній всебічній соціальній інтеграції та участі у житті суспільства, зокрема, шляхом вжиття заходів, включаючи технічну допомогу, що спрямовані на усунення перешкод для спілкування і пересування і що надають доступ до транспорту, житла, культурної діяльності і відпочинку (пункт 3 статті 15).

Тобто, держава взяла на себе зобов`язання в процесі виконання своїх соціальних обов`язків вживати заходів для забезпечення та утвердження права осіб на соціальний захист, у тому числі соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, зокрема щодо індивідуальної мобільності.

Суд зазначає, що Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать особи з інвалідністю, які в силу стійкого розладу функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем призводить до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відтак, на думку суду, зменшення розміру компенсації на транспортне обслуговування через зміну механізму його обчислення з 22 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на місяць до 22 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на рік, тобто у дванадцять разів, вказує на порушення державою конвенційних зобов`язань взятих на себе у зв`язку із ратифікацією Конвенції про права осіб з інвалідністю та Європейській соціальній хартії (переглянута), оскільки не узгоджується із взятими Україною на себе зобов`язаннями сприяти індивідуальній мобільності осіб з інвалідністю вибраним ними способом, у вибраний ними час та за доступною ціною; а також сприяти їхній всебічній соціальній інтеграції та участі у житті суспільства, зокрема, шляхом вжиття заходів, включаючи технічну допомогу, що спрямовані на усунення перешкод для спілкування і пересування і що надають доступ до транспорту, житла, культурної діяльності і відпочинку.

Окрім того, суд враховує те, що у рішеннях Конституційного Суду України неодноразово зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Разом з цим Конституційний Суд України також неодноразово висловлював позицію щодо можливості встановлення обмежень розміру соціальних виплат.

Так, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

До того ж, аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що, неодноразово висловлюючи правову позицію щодо можливості обмеження розміру соціальних виплат, ЄСПЛ, не заперечуючи право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат, підкреслюючи водночас необхідність забезпечення прозорості, недискримінаційного характеру відповідних змін, не покладення надмірного тягаря на заявників внаслідок такого втручання держави. Така практика свідчить про достатньо широке «поле» для розсуду, яке ЄСПЛ залишає державам у питаннях соціального забезпечення.

Наведене свідчить про те, що ЄСПЛ визнає можливість того, що виплати соціального страхування можуть бути зменшені або припинені, однак, розглядаючи питання відповідності таких дій, у кожній конкретній справі ураховує всі відповідні обставини справи і з`ясовує: чи було законним таке втручання, чи переслідувало легітимну мету таке втручання та чи не поклало таке втручання надмірний тягар на особу, якої це стосується.

Водночас, як було зазначено вище, зменшення позивачу у дванадцять разів розміру компенсації на транспортне обслуговування через зміну механізму його обчислення у 2021 році, не може визначатись як законне втручання держави у мирне володіння майном у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки незабезпечення Україною взятих на себе зобов`язань щодо сприяння особам з інвалідністю їх індивідуальній мобільності та усунення перешкод для їх пересування суперечить конвенційним принципам Конвенції про права осіб з інвалідністю та ефективному втіленню в життя прав i принципів Європейської соціальної хартії (переглянутої).

Суд зазначає, що відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19).

Також суд, в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України „Про судоустрій і статус суддів, керується позицію Верховного Суду, викладеній у постанові від 19 жовтня 2022 року в справі №260/4268/21, згідно якої суди у період чинності пункту 2, в редакції, яка передбачає, що розміри річних грошових компенсацій на транспортне обслуговування становлять 29 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у правовідносинах щодо виплати грошової компенсації на транспортне обслуговування, передбаченої статтею 28 Закону №2961-IV, повинні застосовувати пункт 2 постанови № 228 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 № 536 „Про внесення змін до пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 № 228", згідно із якою грошова компенсація на транспортне обслуговування виплачуються особам з інвалідністю у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць з урахуванням положень міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а саме статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положень Конвенції про права осіб з інвалідністю та Європейської соціальної хартії (переглянутої).

В даному контексті слід зазначити, що грошова компенсація на транспортне обслуговування та компенсація на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля є аналогічними пільгами (компенсаціями) й гарантованими державою виплатами, однак здійснюються до та, відповідно, після одержання особою з інвалідністю, законним представником дитини з інвалідністю спеціального автотранспорту, оскільки виплачуються особам, які відповідно до законодавства мають право на забезпечення автомобілями.

Відповідно до ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Окрім того суд зазначає, що у постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі №611/26/17 та рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2019 р. у справі №520/11006/18 не досліджувалися обставини щодо порядку розрахунку позивачу розміру грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів відповідно до вимог Порядку № 228 за 2021-2022 роки.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, виходячи із наданих частиною 2 статті 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про задоволення позову шляхом визнання протиправними дій Управління соціального захисту населення Ізюмської районної військової адміністрації Харківської області щодо відмови у проведенні ОСОБА_1 перерахунку грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля за перше та друге півріччя 2021 року та не нарахуванні та невиплаті грошової компенсації за перше та друге півріччя 2022 року у розмірі 22 відсотки прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць.

У зв`язку з чим відповідача належить зобов`язати провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля, виходячи з розміру, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 №228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та транспортне обслуговування», в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 №536 та від 31.03.2021 №283, а саме: 22 відсотки прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць за перше та друге півріччя 2021 року та нарахувати та виплатити вищезазначену грошову компенсацію виходячи з розміру, встановленого постановою КМУ від 14.02.2007 №228, в редакції постанови КМУ від 31.03.2021 №283 за перше та друге півріччя 2022 року.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Управління соціального захисту населення Ізюмської районної військової адміністрації Харківської області (вул. Гагаріна, буд. 1, м. Ізюм, Харківська область, 64300, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Ізюмської районної військової адміністрації Харківської області щодо відмови у проведенні ОСОБА_1 перерахунку грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля за перше та друге півріччя 2021 року та не нарахуванні та невиплаті грошової компенсації за перше та друге півріччя 2022 року у розмірі 22 відсотки прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Ізюмської районної військової адміністрації Харківської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 (з урахуванням виплачених сум) грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля, виходячи з розміру, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 №228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та транспортне обслуговування», в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 №536 та від 31.03.2021 №283, а саме 22 відсотки прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць за перше та друге півріччя 2021 року.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Ізюмської районної військової адміністрації Харківської області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля, виходячи з розміру, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 №228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та транспортне обслуговування», в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.2021 №283, а саме 22 відсотки прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць за перше та друге півріччя 2022 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Волошин