Справа № 320/10991/23
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову в забезпеченні позову
26 квітня 2023 року Справа № 320/10991/23
Суддя Київського окружного адміністративного суду Войтович І.І., розглянувши в місті Києві у письмовому провадженні заяву позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.02.2023 №1205/17 про результати медичного огляду ОСОБА_1 .

14.02.2023, ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

25.04.2023 через систему «Електронний суд» позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій посилаючись на п. 1 ч. 2 ст. 150, ч. 1 ст. 151 КАС України просить суд забезпечити позов шляхом зупинення дії рішення військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.02.2023 №1205/17 та заборони відповідачу здійснювати дії з призову ОСОБА_1 на військову службу.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 вказує про неправомірність спірного рішення комісії від 20.02.2023 №1205/17, висновок якої він оскаржує у даній справі, та враховуючи, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ та Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізації» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом, яка в подальшому була продовжена та відповідно до пп. 2 п. 8 зазначеного ІНФОРМАЦІЯ_2 постановлено завдання забезпечити здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України. Також, право на здійснення відповідних заходів щодо призову громадян на військову службу під час мобілізації районним територіальним центра комплектування та соціальної підтримки передбачено п. 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №154 від 23.02.2022.

Оскільки спірним рішенням у даній справі позивача визнано придатним до військової служби, відповідачем вже вчиняються заходи під час мобілізації, про що свідчить повістка про виклик, яка підлягає виконанню згідно ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

ОСОБА_1 вважає, що спірне рішення створює реальну загрозу для позивача, оскільки відповідач здійснює усі заходи щодо призову на військову службу до вирішення вказаної справи судом. Тому у випадку призову позивача на військову службу до вирішення спору щодо законності спірного рішення, буде втрачено сенс судового захисту прав позивача в даному спорі, оскільки спірне рішення стосується саме питання стану здоров`я ОСОБА_1 , за яким визначається можливість несення військової служби.

Дослідивши подану позивачем заяву та доводи, наведені в ній, додані до заяви докази, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з пп. 1, 2 ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок, що заходи забезпечення позову повинні бути нерозривно пов`язані з предметом позову і правами, про судовий захист яких іде мова, та заява, подана в порядку вказаних статей КАС України, повинна містити відповідні належні обґрунтування необхідності застосування таких процесуальних повноважень з поданням на їх підтвердження належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів.

Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас, для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 КАС України.

В постанові від 07 квітня 2020 року у справі №826/13413/18 Верховний Суд зазначив, що вищезазначені підстави забезпечення позову є оціночними, а тому містять небезпеку застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до вирішення спору по суті, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом. Підстави для забезпечення позову повинні бути доведені відповідними доказами.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, а також застосовані у дозволений законодавством спосіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дотримання дозволеного законодавством способу забезпечення позову.

Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Так, у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 826/16509/18 щодо "очевидності" ознак протиправності дій та порушення прав позивача зазначено, що попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваних рішень (дій) поза обґрунтованим сумнівом.

Сама ж лише незгода позивача із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

З матеріалів заяви про забезпечення позову судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів, доданих до заяви про забезпечення позову, згідно довідки ВЛК від 20.02.2023 № 1205/17 вбачається запис - Наказ МОУ 402-08 "придатний до в/с".

В тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного за №0147/2023, виданого відповідачем 21.02.2023 під час взяття позивача на військовий облік військовозобов`язаних, міститься запис про придатність до проходження військової служби за станом здоров`я на підставі спірного рішення, оформленого довідкою комісії від 20.02.2023 №1205/17.

В даній справі позивач оскаржує рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.02.2023 №1205/17 про результати медичного огляду ОСОБА_1 , на підставі якого у вказаній вище довідці зроблені відповідні відмітки, що передбачено п. 22.1 глави 22 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертну комісію Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402.

Також встановлено, що позивачу було вручено повістку, з якої вбачається, що йому наказано з`явитися 21.02.2023 р. о 09:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , каб. 311 та мати при собі документи і речі, вказані на звороті повістки.

Так, предметом позову у цій справі є рішення відповідача військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.02.2023 №1205/17 про результати медичного огляду ОСОБА_1 . Вказане рішення стало наслідком внесення відповідних відомостей до військового документа та вчинення відповідачем заходів щодо призову позивача на військову службу.

У вказаному рішенні зазначено вид встановленого діагнозу позивача на підставі ст. 64В графи ІІ Розкладу хвороб, позивач оскаржує вказане рішення, оскільки наполягає на своїй непридатності до військової служби за станом здоров`я.

Згідно з абз. 3 ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Згідно п. 1.1 розділу 1 глави І Положення про військово-лікарську експертну комісію Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 (далі Положення №402) військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Основними завданнями військово-лікарської експертизи є, серед зазначеного, добір громадян України, придатних за станом здоров`я до військової служби, для укомплектування Збройних Сил України; визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть (п. 1.3 глави 1 розділу І Положення №420).

За пп. 2.10.2 п. 2.10 глави 2 розділу І Положення №402 ВЛК військового комісаріату має право приймати постанови відповідно до цього Положення та пп. 2.10.4 п. 2.10 на ВЛК районного (міського) військового комісаріату покладається огляд контингентів відповідно до пункту 1.2 розділу І цього Положення. Рішенням ВЛК регіону на ВЛК військового комісаріату покладається огляд інших контингентів.

Пунктом 3.8 глави 3 розділу ІІ Положення №402 постанови ВЛК військових комісаріатів оформлюються довідкою ВЛК (додаток 4 до Положення) у двох примірниках, яка не підлягає затвердженню штатною ВЛК і дійсна протягом шести місяців з дня медичного огляду. Копія довідки видається на руки особі, яка пройшла медичний огляд.

Після закінчення медичного обстеження під час мобілізації ВЛК виносить щодо військовозобов`язаного одну із таких постанов: "Придатний до військової служби"; "Тимчасово непридатний до військової служби (вказати дату повторного огляду)"; "Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку". Винесення відповідної постанови та інших за змістом, також визначено положеннями п. 20.3 глави 1 розділу ІІ Положення №402.

Постанови ВЛК, які не підлягають затвердженню (контролю) штатною ВЛК, оформляються в день медичного огляду і видаються на руки особі, що пройшла медичний огляд, або в установленому порядку направляються у військову частину. Свідоцтво про хворобу (довідка ВЛК) з постановою, які підлягають затвердженню (контролю) штатною ВЛК, направляються на затвердження (контроль) не пізніше 5-денного терміну після медичного огляду. Свідоцтво про хворобу, довідка ВЛК із затвердженою постановою не пізніше ніж через два дні після їх затвердження та одержання із штатної ВЛК висилаються командиру військової частини, у якій проходить службу військовослужбовець, що пройшов медичний огляд, або начальнику, який направив його на медичний огляд, або видаються на руки представникам військових частин за наявності у них підтверджуючих документів (п. 22.3 глави 22 розділу ІІ Положення №402).

Постанова ВЛК про придатність військовослужбовця (військовозобов`язаного, резервіста) до військової служби оформлюється довідкою ВЛК, затвердженню штатною ВЛК не підлягає (п. 22.7 глави 22 розділу ІІ Положення №402).

Статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яка регламентує питання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема: визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії).

Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, зокрема, що військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

З аналізу вище зазначених норм, вбачається, що військовозобов`язані, які були призвані на військову службу під час мобілізації, в особливий період, набувають нового юридичного статусу - військовослужбовці.

При цьому особа, яка має право на відстрочку, не повинна підлягати призову на військову службу під час мобілізації.

З аналіз змісту поданої заяви про забезпечення позову суд приходить до висновку про не наведення заявником обґрунтованих та переконливих доводів й, відповідно, не надання належних доказів, які б у своїй сукупності могли свідчити про те, що невжиття заходів, про які просить позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити:

1) виконання рішення суду, прийнятого за результатом розгляду адміністративної справи;

2) ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся;

3) поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Отже, заявником не наведено підстав для забезпечення позову, передбачених пунктом 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Твердження, викладені в обґрунтування поданої заяви, ґрунтуються виключно на тому, що він не згодний із висновком ВЛК, наполягає, що не придатний до військової служби

При цьому суд звертає увагу на те, що позивачем на підтвердження своїх доводів про те, що відповідач під час розгляду судом поданого ним позову може продовжувати здійснювати призов останнього до військової служби, не додано належних та достовірних доказів, в наданій до справи повістці, ОСОБА_1 мав прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 ще 21.02.2023, 28.02.2023 позивач звернувся до суду із даним позовом, на дату подання до суду заяви про забезпечення позову не надано доказів вчинення відповідачем заходів з призову на військову службу.

Окрім цього, суд звертає увагу і на те, що у матеріалах позову відсутні докази того, що ОСОБА_1 має відстрочку від призову на військову службу, із такою заявою до відповідача заявник не звертався.

Суд також зазначає, що у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного за № НОМЕР_1 , виданого відповідачем 21.02.2023 наявний записи про звання рядового, профіль А., військова облікова спеціальність 901074 А, категорія 1, призовною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 був зарахований в запас 05.01.2004 по пп. 1 п. 1 ст. 18 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Відповідно позивач перебуває в запасі згідно положень пп. 1 п. 1 ст. 18 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", підлягає періодичному медичному огляду ВЛК.

Підстав для забезпечення позову, передбачених пунктом 2 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем не наведено, суд зазначає, що застосування заходу забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.02.2023 №1205/17 є необґрунтованим, оскільки такі обставини та підстави для застосування заходів забезпечення позову, про які просить позивач, без з`ясування фактичних обставин справи означатиме надання судом передчасних правових оцінок по суті пред`явленого позову і ототожнюватиметься з фактичним задоволенням позову.

Суд звертає увагу на те, що позивач не надав доказів існування очевидних ознак протиправності рішення, суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи яка звернулась до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю та очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, як і не обґрунтував причин неможливості захисту (поновлення) таких прав та інтересів після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів.

Відповідно, позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини протиправності спірного рішення та заподіяння шкоди правам та інтересам без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі, та на які заявник посилається у заяві про забезпечення позову.

Суд наголошує на тому, що спосіб забезпечення позову, обраний позивачем, є фактично вирішенням справи по суті на період перебування справи у провадженні суду та вирішення справи судом, що є неприпустимим.

Аналогічний правовий висновок викладений в абз. 4 п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008, згідно із яким вказано, що судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 241, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Войтович І.І.