Справа № 420/450/22
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2023-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/450/22

Головуючий в І інстанції: Тарасишина О.М.
Дата та місце ухвалення рішення: 10.01.2023 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Турецької І.О.

судді Шевчук О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 січня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність щодо не виплати середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка виразилася у не виплаті середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 01.10.2017 року по 17.12.2021 року; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку по день фактичного розрахунку з 01.10.2017 року по 17.12.2021 року відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка виразилася у не виплаті ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 01.10.2017 року по 17.12.2021 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку по день фактичного розрахунку з 01.10.2017 року по 17.12.2021 року відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Рішення суду першої інстанції у вказаній справі набрало законної сили 01.08.2022 року.

23.12.2022 року позивачем подана заява про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у даній справі та зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення. Позивач зазначає, що Військовою частиною НОМЕР_1 добровільно виконано судове рішення у даній справі, нараховано на виконання судового рішення у даній справі середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 44489,90 грн. та 04.11.2022 року виплачено суму 35814,37 грн. Позивач вважає, що дане нарахування середнього грошового забезпечення було проведено без врахування вимог постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що призвело до значного зменшення його розміру. На думку позивача, за рішенням суду у даній справі йому має бути виплачений середній заробіток у сумі 838755 грн. Також, позивач посилається на те, що є незрозумілим, як відповідач, нарахувавши середній заробіток у сумі 44489,90 грн., провів виплату лише у сумі 35814,37 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 січня 2023 року заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю в порядку ст. 382 КАС України задоволено, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 протягом тридцяти днів з дати набрання чинності цією ухвалою подати звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.03.2022 року у справі № 420/450/22.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю, зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушенні норм процесуального права.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 протягом тридцяти днів з дати набрання чинності цією ухвалою подати звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.03.2022 року у справі № 420/450/22.

Суд першої інстанції зазначив, що правові висновки суду, зазначені у рішенні від 29.03.2022 року у справі № 420/450/22, ґрунтуються на підтвердженні права позивача на виплату середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 01.10.2017 року по 17.12.2021 року.

Поряд з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 41937,75 грн. (в подальшому вказана сума 42890,31 грн.) з урахуванням принципу справедливості та співмірності, істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком.

Водночас, суд першої інстанції вказав на те, що відповідач не повинен утримувати з позивача при виплаті стягнутої за рішенням суду військовий збір та податок на доходи фізичних осіб без їх компенсації.

Враховуючи, що Військова частина НОМЕР_1 є відповідальною за виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.03.2022 року у справі № 420/450/22, з метою усунення порушення прав позивача та забезпечення ефективного виконання рішення суду, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявні підстави для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з яких виходив останній, ухвалюючи рішення про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення у даній справі.

Так, колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції не навів жодну норму КАС України, яка б надавала суду першої інстанції повноваження на визначення в ухвалі про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення у даній справі суми середнього заробітку, яка не наведена в самому рішенні суду, контроль за яким встановлюється.

Колегія суддів оцінює критично і самі розрахунки, здійснені судом першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі послався на висновки Верховного Суду у справі № 806/2473/18, однак, розрахунки суду першої інстанції не відповідають рішенню ВС та здійснені з помилками.

В постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 806/2473/18 визначено, що суд має право зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, що залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Також, Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції у наведеній справі при визначенні розміру середнього заробітку за затримку розрахунку враховував частку недоплаченої заробітної плати за рішенням суду, частку сплаченої заробітної плати та визначив суму середнього заробітку, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

Колегія суддів звертає увагу на те, що спір у даній справі виник щодо нарахування середнього заробітку за час затримки виплати індексації.

Однак, суд першої інстанції не встановлював, яка сума індексації не була виплачена позивачу та відповідно не визначив істотну частку недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

Суд першої інстанції без жодних обґрунтувань використовував для розрахунків суми нарахованого відповідачем на виконання судового рішення у даній справі середнього заробітку, суму, яка визначена судом першої інстанції, як сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичної виплати, та визначив, що сума середнього заробітку, що підлягає стягненню, складає - 42890,31 грн., в подальшому наведена інша сума 41937,75 грн., як сума істотної частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком.

Суд першої інстанції також зазначив, що аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності у подібних правовідносинах викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 806/345/16, від 18.07.2018 року у справі № 825/325/16, від 04.04.2018 року у справі № 524/1714/16-а, у постанові Верховного Суду України від 24.10.2011 року у справі № 6-39цс11.

Однак, здійснені судом першої інстанції розрахунки не відповідають висновкам Верховного Суду у подібних правовідносинах, жодним чином необґрунтовані, в ухвалі судом першої інстанції наведені різні кінцеві суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, що підлягає виплаті за рішенням суду. Суд першої інстанції послався на постанову ВП ВС від 14.11.2018 року у справі № 806/345/16 про відмову у перегляді судових рішень, а також постанову Верховного Суду України від 24.10.2011 року у справі № 6-39цс11 про направлення справи на новий розгляд, не визначивши, яким чином висновки цих рішень касаційного суду підлягають застосуванню у даній справі при вирішенні питання про встановлення судового контролю. Також, постанови від 18.07.2018 року у справі № 825/325/16, від 04.04.2018 року у справі № 524/1714/16-а прийняті Верховним Судом, а не Великою Палатою, та стосувались питань по суті спору, а не щодо судового контролю.

Суд першої без будь-яких обґрунтувань в ухвалі про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення навів розрахунки суми середнього заробітку, що підлягають виплаті, визначив дві суми 42890,31 грн. та 41937,75 грн., які є меншими сумами, ніж нараховано відповідачем самостійно за рішенням суду у даній справі (44489 грн.).

Більш того, колегія суддів повторно наголошує, що рішення суду про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку вже прийнято та судом першої інстанції розглядалась заява позивача про встановлення судового контролю і зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, а тому, суд першої інстанції мав надати оцінку доводам позивача, які стали підставою для подання такої заяви.

Однак, ухвала суду першої інстанції про встановлення судового контроля прийнята взагалі без урахування будь-яких доводів заявника.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно доданих до заяви позивача доказів рішення суду першої інстанції виконано відповідачем, позивачу нарахована сума середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 44489 грн. та фактично виплачена сума складає 35814,37 грн.

Водночас, позивач не погоджується з вчиненими відповідачем діями на виконання судового рішення у даній справі та виплаченою сумою.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що у разі коли позивач, на користь якого ухвалено рішення, вважає протиправними дії відповідача, вчиненні на виконання такого судового рішення, він має право звернутись із заявою про визнання таких дій відповідача протиправними в порядку ст. 383 КАС України.

Так, статтею 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

З системного аналізу вказаних положень КАС України вбачається виокремлення у окремі статті таких видів судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (стаття 382 КАС України), та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України).

За наведеного правового регулювання та обставин справи, оскільки в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують, які дії вчинені відповідачем на виконання судового рішення у даній справі, а саме позивачу нарахована сума середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 44489 грн. та фактично виплачена сума складає 35814,37 грн., однак, позивач вважає, що наведені дії відповідача є протиправними, а виплачена сума не відповідає рішенню суду, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що підстави для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення у даній справі відсутні, а доводи позивача щодо протиправності дій відповідача, вчинені на виконання судового рішення щодо виплаченої суми, можуть бути оцінені судом за наявності відповідної заяви про визнання протиправними таких дій, як то прямо передбачено ст. 383 КАС України.

Таким чином, враховуючи, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для вирішення спірного питання, порушено норми процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у даній справі та зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення в порядку ст. 382 КАС України.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 382 КАС України, суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 січня 2023 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2022 року у справі 420/450/22 та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 подати звіт про виконання цього судового рішення в порядку ст. 382 КАС України відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 24.04.2023 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: І.О. Турецька

Суддя: О.А. Шевчук