Справа № 200/11093/20-а
Суддя: Аканов О.О.
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2023 року Справа№200/11093/20-а

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Аканова О.О., розглянувши у письмову провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області, утворене на правах відокремленого підрозділу (код ЄДРПОУ ВП 44070187, вул.Італійська, 59, м.Маріуполь, Донецька область, 87515) про визнання неправомірним та скасування повідомлення-рішення форма «С» від 10 липня 2020 року № про застосування фінансової санкції у вигляді штрафу в розмірі 500000грн., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що основним видом його підприємницької діяльності є вантажний автомобільний транспорт (код КВЕД 49.41). На думку позивача, висновки, викладені в акті перевірки №0114/05-99-19-32/ від 22.06.2020, є необґрунтованими, а винесене на підставі цього акту податкове повідомлення-рішення від 10.07.2020 № безпідставними, оскільки факти, встановлені в акті перевірки, документально не підтверджені та не відповідають фактичним обставинам.

Позивач зазначає, що частина 1 та частина 8 статті 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів (далі - Закон № 481) не містять правової норми як щодо зазначених в акті 6060 літрів пального, так і щодо пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, вказані правові номери містять у собі поняття оптове зберігання.

У зв`язку із існуванням окремого спрощеного порядку отримання ліцензії, можна зробити висновок про те, що ліцензії щодо зберігання пального для потреб власного споживання чи промислової переробки відносяться до окремого виду ліцензій, відмінних від ліцензій, що отримуються на загальних підставах (оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).

Частина 8 статті 17 Закону №481 передбачає штраф за оптову торгівлю пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень, однак жодна норма Закону №481 не передбачає фінансову санкцію у вигляді штрафів у разі зберігання пального без ліцензії виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

З аналізу вищенаведених норм Закону №481 вбачається, що підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є документальне підтвердження саме факту оптового зберігання пального суб`єктом господарської діяльності без наявності ліцензії в разі здійснення таким суб`єктом господарювання виду господарської діяльності, на провадження якого мав одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).

В матеріалах акту відсутні будь-які докази, що підтверджують факт здійснення господарської діяльності із зберігання пального, не підтверджено, що саме з 01.04.2020 відбулося порушення порядку ведення господарської діяльності, адже перевіркою лише встановлено придбання пального у постачальника ТОВ ОІЛ - ТРЕЙД 2018 у відповідності до видаткової накладної від 15.04.2020 №1639, товарно-транспортної накладної від 15.04.2020 №1639, рахунку від 15.04.2020 №. Придбання позивачем пального в період з 01.04.2020 по 15.04.2020, з 16.04.2020 по 20.04.2020 матеріалами акту не підтверджено.

При викладенні обставин вчинення правопорушення відображено одиничний факт придбання для потреб підприємства палива, що мало місце 15.04.2020, а не систематичну діяльність, яка має здійснюватися протягом певного періоду часу. Окрім цього, відсутній спосіб зберігання цього пального.

На думку позивача, одиничний факт зберігання пального (при відсутності ліцензії на цей вид діяльності) не утворює складу правопорушення.

Здійсненою перевіркою не встановлено, чи зберігалось пальне, придбане 15.04.2020, за адресою проведення фактичної перевірки, та чи мало місце зберігання пального в розумінні Закону № 481 в період з 01.04.2020 по 20.04.2020.

Згідно із роз`ясненнями ДФС України Щодо вимог законодавства з ліцензування місць зберігання пального від 16.08.2019 зберігання пального в паливних баках транспортних засобів/технічному обладнанні/пристроях не потребує отримання ліцензії на право зберігання пального, оскільки дані резервуари не являються нерухомим майном та не мають чіткої прив`язки до місця (території-) згідно з Законом №481.

У власності та користуванні позивача знаходяться транспортні засоби, що використовуються для провадження господарської діяльності, які обладнані додатковими паливними баками загальна місткість яких становить понад 5000 л. Отримане дизельне паливо згідно видаткової накладної від 15.04.2020 було повністю розлите постачальником палива під час доставки саме в паливні баки транспортних засобів.

З висновками перевірки про те, що зберігалося 6060 л у відповідності до видаткової накладної №1639 від 15.04.2020, не можна погодитися, оскільки такий об`єм дизельне паливо досягає при температурі 15°С, фактична же його маса складала 5074 л.

Дії відповідача по притягненню позивача до відповідальності та застосування до нього фінансової санкції не відповідають принципу пропорційності, а спірне податкове повідомлення-рішення прийнято без додержання справедливого балансу між встановленим порушенням та нанесеною шкодою державі, оскільки податковим органом застосовано покарання у вигляді штрафу у розмірі 500000,00 гривень за зберігання пального у певний період часу виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, в той час як такий розмір штрафу застосовується до суб`єктів господарювання, що здійснюють господарську діяльність із оптового зберігання палива з ціллю отримання прибутку, що характеризує господарську діяльність, без наявності ліцензії. Шкода держави, зумовлена діями позивача, в даній ситуації відсутня.

Відповідач подав відзив на позову заяву, в якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з наступних підстав. Працівниками управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДПС у Донецькій області на підставі наказу ГУ ДПС у Донецькій області від 02.06.2020 №649 та Направлень на перевірку від 10.06.2020 №680, 679 місця зберігання пального за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, Лівобережний район, вул. Таганрозька, буд. 66/199 була проведена фактична перевірка позивача з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пального. Позивачем до Маріупольського управління ГУ ДПС у Донецькій області надано форму 20-ОПП про наявність об`єктів, а саме

- вантажний автомобільний транспорт у кількості 5 одиниць за місцем знаходження об`єкта оподаткування: АДРЕСА_2 ;

- автостоянка за місцем знаходження об`єкта оподаткування: Донецька область, м. Маріуполь, територія Таганрозька, буд. 66/199.

Перевіркою встановлено, що позивачем отримана ліцензія на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, реєстраційний номер 2000613, дата реєстрації 21.04.2020, термін дії з 21.04.2020 по 21.04.2025, адреса місця зберігання: Україна, Донецька область, Лівобережний р-н., вул. Таганрозька, буд. 66/199, загальна місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального (літри): 7000. Фактично перевіркою встановлено, що станом на 11.06.2020 13 год. 30 хв., на території автостоянки за адресою: Донецька область, вул. Таганрозька, буд. 66/199, де розміщені автотранспортні засоби та два легкових автомобіля , розташована металева ємність об`ємом 8000 л.

В ході перевірки встановлено, що позивач у перевіряємому періоді з 01.04.2020 по 20.04.2020 здійснив придбання пального (важких дистилятів (газойлі) код товару (продукції) згідно з УКТ ЗЕД ) за вищевказаною адресою для потреб власного споживання без наявності ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки. Постачальником зазначеного пального є ТОВ ОІЛ ТРЕЙД 2018, , що підтверджується наступними документами: видаткова накладна №1639 від 15.04.2020, товарно-транспортна накладна №1639 від 15.04.2020, рахунок № від 15.04.2020. Згідно з наданими документами ТОВ ОІЛ ТРЕЙД 2018 реалізовано та відвантажено на адресу позивача паливо дизельне, Energy/ДП-ЕВРО 5-80 (код товару згідно з УКТЗЕД ) об`ємом при 15°С - 6060 літрів (маса 05,074 тн) за ціною (без ПДВ)-14799,36 грн./тн, на загальну суму (без ПДВ) - 75091,95 грн. (ПДВ 15018,39) всього з ПДВ 90110,34 грн.

За висновками перевірки позивач у період з 01.04.2020 по 20.04.2020 здійснював зберігання пального (великих дистилятів код товару (продукції) згідно УКТЗЕД ) за адресою: Донецька область м. Маріуполь, вул. Таганрозька, буд.66/199, яке придбано 15.04.2020 у постачальника ТОВ ОІЛ ТРЕЙД 2018 згідно з видатковою накладною №1639 від 15.04.2020, товарно-транспортною накладною №1639 від 15.04.2020, а саме паливо дизельне Energy/ДП-Євро 5-80 у кількості 6060 літрів (об`ємом при t 150 С) без наявності ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, чим порушено статтю 15 Закону №481.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2021 року залишено без змін рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019, яким у задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (місцезнаходження: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59; ) про визнання неправомірним та скасування повідомлення-рішення форма С від 10 липня 2020 року № про застосування фінансової санкції у вигляді штрафу в розмірі 500000,00 гривень відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09 червня 2022 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2021 року у справі № 200/11093/20-а скасовано, справу направлено на новий розгляд до Донецького окружного адміністративного суду.

Підставою для направлення справи на новий розгляд, вказаною в постанові Верховного Суду, зазначено, що під час розгляду справи підлягало встановленню факту зберігання, місце зберігання, порядку використання дизельного пального.

Ухвалою суду від 13 липня 2022 року прийнято до провадження адміністративну справу №200/11093/20-а; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження; зобов"язано фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 надати до суду документи, які підверджують факт зберігання, місце зберігання, порядок використання пального (великих дистилятів) код товару (продукції) згідно УКТЗЕД ) за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Таганрозька, 66/199, яке придбано позивачем 15.04.2020 у постачальника ТОВ «ОІЛ ТРЕЙД 2018» згідно з видатковою накладною № 1639 від 15.04.2020 та товарно-транспортною накладною № 1639 від 15.04.2020, а самk7; паливо дизельне Energy/ДП-Євро 5-80 об`ємом при t 15є С 6060 л, масою 5.074 тонн за ціною без ПДВ 14 799,36 грн./тн., сума без ПДВ 75 091, 95 грн., ПДВ 20% 15 018,39 грн., всього з ПДВ - 90 110,34 грн.

Ухвалою суду від 25 січня 2023 року в задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Донецькій області про відкладення розгляд справи №200/11093/20-а до закінчення воєнного стану в Україні відмовлено; продовжено Головному управлінню ДПС у Донецькій області процесуальний строк для подання письмових доказів по справі; витребувано з Головного управління ДПС у Львівській області письмові пояснення по справі.

Ухвалою суду від 21 березня 2023 року замінено неналежного відповідача у справі №200/11093/20-а з Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області () на правонаступника - Головне управління ДПС у Донецькій області, утворене на правах відокремленого підрозділу (код ЄДРПОУ ВП 44070187, вул.Італійська, 59, м.Маріуполь, Донецька область, 87515).

Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", згідно якого, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 21 квітня 2022 року N 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 22 травня 2022 року №2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 16.11.2022 р. №2738-IX строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 06.02.2023 №2915-ІХ строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Враховуючи викладене в Україні продовжує діяти воєнний стан.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12 травня 2015 року № 389-VIII, в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Рішенням Ради суддів України від 24 лютого 2022 року N 9, з урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю рекомендовано зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Згідно п. 4 опублікованих 02.03.2022 року Радою суддів України Рекомендацій щодо роботи судів в умовах воєнного стану, судам України рекомендовано усіх доступних працівників, по можливості, перевести на дистанційну роботу.

Місцезнаходження Донецького окружного адміністративного суду визначено м.Слов`янськ Донецької області.

У зв`язку з активізацією проведення бойових дій на території Донецької області та прилеглих областей, виникнення загрози безпеці, здоров`ю та життю людей, головою Донецького окружного адміністративного суду 26 лютого 2022 року прийнято наказ №14/І-г. Про запровадження особливого режиму роботи Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи. Наказом запроваджено особливий режим роботи з 26 лютого 2022 року до закінчення воєнного стану, і до дня відновлення роботи суду у звичайному режимі.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця з 29 березня 2020 року, основним видом діяльності якого ж вантажний автомобільний транспорт.

02 червня 2020 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області виданий наказ №649 Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

10 червня 2020 року на підставі вказаного наказу були видані направлення на перевірку №679, 680.

22 червня 2020 року службовими особами Головного управління ДПС у Донецькій області складений Акт (довідка) про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та/або пального №0114/05-99-19-32/ НОМЕР_1 . За висновками акту встановлено, що у період з 01.04.2020 по 20.04.2020 ФОП ОСОБА_1 здійснював зберігання пального (великих дистилятів код товару (продукції) згідно УКТЗЕД ) за адресою: Донецька область м. Маріуполь, вул. Таганрозька, буд.66/199, яке придбано 15.04.2020 у постачальника ТОВ ОІЛ ТРЕЙД 2018 згідно з видатковою накладною №1639 від 15.04.2020, товарно-транспортною накладною №1639 від 15.04.2020, а саме паливо дизельне Energy/ДП-Євро 5-80 у кількості 6060 літрів (об`ємом при t 150 С) без наявності ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, чим порушено статтю 15 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.

10 липня 2020 року на підставі акту перевірки №0114/05-99-19-32/ від 22.06.2020 Головним управлінням ДПС у Донецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення форми С № про застосування до ФОП ОСОБА_1 на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України і абазу 8 частини 2 статті 17 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального штрафу у розмірі 500000,00 гривень.

20 жовтня 2020 року Державна податкова служба України Рішенням про результати розгляду скарги №30519/6/99-00-0602-06-06 залишила без змін податкове повідомлення-рішення форми С № від 10 липня 2020 року.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Відповідно до обставин справи між сторонами виник спір щодо правомірності винесення контролюючим органом податкового повідомлення-рішення про застосування до позивача штрафу у розмірі 500 000 грн. з підстав зберігання останнім пального у кількості 6060 л без наявності ліцензії.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України врегульовані Законом України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі - Закон № 481).

У статті першій цього Закону надано визначення таких термінів:

місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання;

місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування;

зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик;

ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

За змістом статті 15 Закону №481 суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.

Ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються:

підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету;

підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву;

суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі здійснення суб`єктами господарювання всіх форм власності діяльності із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик на території (місці), де розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування, такому суб`єкту господарювання необхідно буде отримувати ліцензію на право зберігання пального, крім випадків, передбачених Законом № 481, коли така ліцензія не отримується.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.04.2022 у справі №380/764/21

Отже, обставина здійснення суб`єктом господарювання діяльності із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик на території (місці), де розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування, для цілей перевірки наявності правових підстав для притягнення до відповідальності за відсутність ліцензії на право зберігання пального входить до предмету доказування для цілей вирішення цього спору.

Так, позивач зазначає, що фактично як такої діяльності зі зберігання пального ним не здійснювалось, оскільки:

на орендованому транспортному засобі (паливозаправник (бензовоз)) відбувалось лише транспортування придбаного пального до місця знаходження позивача;

відповідач обмежився лише фактом придбання позивачем 15.04.2020 дизельного пального, не встановивши факт його зберігання;

пальне одразу після поставки відвантажувалось шляхом переміщення (заправки) в баки власних та орендованих транспортних засобів для здійсненнясвоєї господарської діяльності з перевезення вантажу.

На підтвердження зазначених обставин, позивач надав наступні документи: видаткова накладна від 15.04.2020 № 1639, товарно-транспортна накладна від 15.04.202 № 1639, рахунок від 15.04.2020 № , свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів та договір оренди транспортного засобу від 01.04.2020 року.

Також позивач зазначає, що відповідне пальне не зберігалось, а в той же день переміщувалось в паливні баки інших автомобілів (належних йому як на праві власності так і на праві оренди) з метою ведення власної господарської діяльності.

Верховний Суд у постанові від 31.05.2022 (справа №540/4291/20) висловив правову позицію щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Так, відповідно до абзацу восьмого частини другої статті 17 Закону №481 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлена відповідальність за зберігання пального без наявності ліцензії у вигляді штрафних санкцій в сумі 500000 гривень. Водночас така санкція не може бути застосована у випадку, якщо місце зберігання пального є таким, яке за змістом статті 15 Закону №481/95-ВР звільняє суб`єкта господарювання від обов`язку отримувати відповідну ліцензію.

Статтею 1 Закону №481 надано визначення поняттям, зокрема:

зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик;

місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Однак, Закон №481 не визначає, що саме розуміється під власним споживанням пального, а так само, під поняттям «споруди», «обладнання», «ємності». При цьому, якщо загальні визначення понять «споруда» та «обладнання» є більш чітко окресленими, то поняття «ємність» таким не є і за загальним правилом охоплює абсолютно усі споруди, обладнання, резервуари чи інші пристрої, які мають щонайменшу місткість, до яких можна віднести і паливні баки автомобілів, обладнання, пристроїв. Тому застосування такого поняття в абсолютному значенні у Законі №481 робить його вимоги непередбачуваними для суспільства, позаяк, кожен суб`єкт господарювання, який придбав пальне і використовує його, зобов`язаний отримати ліцензію на зберігання пального, що, однак, суперечить правовому змісту запровадження державою вимог щодо ліцензування діяльності зі зберігання пального, метою чого було, зокрема, підвищення контролю за обігом пального не тільки у розрізі суб`єктів господарювання, які займаються такою діяльністю, але й місць, на яких провадиться діяльність зі зберігання пального.

У зв`язку з тим, що Закон №481 не дає чіткого розуміння, які саме місця слід вважати місцем зберігання пального, на кожне з яких суб`єкт господарювання зобов`язаний отримати ліцензію, Верховний Суд дійшов висновку, що задля вирішення спірного у цій справі питання підлягають врахуванню норми ПК України, які надають визначення поняттям, пов`язаним з обігом пального, зокрема, й місць його зберігання.

Відповідно до підпункту 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний склад пересувний - транспортний засіб (автомобільний, залізничний, морський, річковий, повітряний, магістральний трубопровід), на якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий на митній території України.

Транспортний засіб набуває статусу акцизного складу пересувного протягом періоду його використання для:

а) переміщення в ньому митною територією України пального або спирту етилового, що реалізується (крім пального або спирту етилового, що переміщується митною територією України прохідним транзитом або внутрішнім транзитом, визначеним підпунктом "а" пункту 2 частини другої статті 91 Митного кодексу України);

б) зберігання в ньому пального або спирту етилового на митній території України;

в) ввезення пального або спирту етилового на митну територію України, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу.

Транспортний засіб, в якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий, право власності на які належить декільком розпорядникам акцизного складу пересувного, є декількома акцизними складами пересувними, кількість яких дорівнює кількості власників пального або спирту етилового, що переміщується та/або зберігається в такому транспортному засобі.

Транспортний засіб, в якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий, право власності на які переходить від одного суб`єкта господарювання до іншого, вважається іншим акцизним складом пересувним.

Не є акцизним складом пересувним:

транспортний засіб, що використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки;

паливний бак транспортного засобу.

При цьому, відповідно до підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного:

до акцизного складу; до акцизного складу пересувного; для власного споживання чи промислової переробки; будь-яким іншим особам.

Не вважаються реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України:

у споживчій тарі ємністю до 5 літрів (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками;

при використанні пального суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу/акцизного складу пересувного, що передано (відпущено, відвантажено) платником акцизного податку таким суб`єктам господарювання виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

До власного споживання також відносяться операції із заправлення пальним за договорами підряду при одночасному виконанні таких умов:

а) замовники за договорами підряду не здійснюють реалізацію пального іншим особам, крім реалізації бензолу поза межами митної території України в митному режимі експорту;

б) заправлення здійснюється в паливний бак машин, механізмів, техніки та обладнання для агропромислового комплексу, паливний бак транспортних засобів спеціального призначення або паливний бак спеціального обладнання чи пристрою, які:

призначені для виконання робіт на землях сільськогосподарського або лісового призначення, на землях, наданих гірничим підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, а також для виконання робіт з будівництва доріг;

належать іншим особам;

виконують роботи протягом строку дії договору підряду виключно на зазначених у цьому пункті землях, що перебувають у власності або користуванні замовника;

в) транспортні засоби, що здійснюють заправлення в паливний бак машин, механізмів, техніки та обладнання для агропромислового комплексу, у паливний бак транспортних засобів спеціального призначення або в паливний бак спеціального обладнання чи пристрою, зазначені в підпункті "б" цього підпункту, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з такого транспортного засобу.

Згідно з підпунктами 14.1.224, 14.1.224-1 розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.

Розпорядник акцизного складу пересувного - суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який є власником пального або здійснює діяльність з виробництва спирту етилового та який з використанням транспортного засобу незалежно від того, кому належить такий транспортний засіб:

реалізує або зберігає пальне або спирт етиловий;

ввозить пальне на митну територію Україні, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу.

При переході від одного суб`єкта господарювання до іншого права власності на пальне або спирт етиловий, що переміщується та/або зберігається у транспортному засобі, відбувається зміна розпорядника акцизного складу пересувного.

Не є розпорядником акцизного складу пересувного суб`єкт господарювання (перевізник, експедитор), який здійснює транспортування пального або спирту етилового.

Системний аналіз наведених норм ПК України та Закону №481 у їх взаємозв`язку дають підстави для формулювання такого правового висновку. Зберігання пального нерозривно пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального). Наявність у суб`єкта господарювання обов`язку з отримання ліцензії на право здійснення діяльності зі зберігання пального, яка опосередковується придбанням та використанням суб`єктом господарювання пального для задоволення своїх власних виробничих потреб при провадженні його господарської діяльності (не пов`язаної з метою отримання доходу від зберігання пального як виду економічної діяльності) залежить саме від наявності у суб`єкта господарювання місця зберігання пального, яке за своїми ознаками (характеристиками) відповідає визначенню «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», незалежно від того чи зареєстрований такий суб`єкт платником акцизного податку, розпорядником акцизного складу та/або наявністю підстав для реєстрації такого місця як акцизного складу. Відповідно, у випадку, якщо наявне у суб`єкта господарювання місце зберігання пального відповідає ознакам, які ПК України встановлює як виключення з визначення «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», такий суб`єкт не має обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального у такому місці.

Таким чином, для оцінки наявності в діях суб`єкта господарювання складу правопорушення у вигляді здійснення діяльності зі зберігання пального без отримання відповідної ліцензії, з`ясуванню підлягають місце та спосіб його зберігання, мета придбання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини використання пального. Ці обставини складають об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення. Сам по собі факт наявності «на балансі» у суб`єкта господарювання невикористаного пального не є достатньою обставиною для його кваліфікації як зберігання пального без отримання відповідної ліцензії.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати з власної ініціативи (частина третя статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позивачем, на виконання вимог ухвали суду надані пояснення, в яких зазначено, що відповідні документи про право власності та користування транспортом (свідоцтво про реєстрацію транспортних засобів та договори оренди транспортного засобу від 01.04.2020), форма 20-ООП, акти виконаних робіт, товарно транспорті накладні за період з 15 квітня 2020 по 29 квітня 2020 та інші надані з позовом. Інших документів щодо підтвердження факту зберігання, місця зберігання, порядку використання пального (великих дисцилятів) код товару (продукції) згідно УКТЗЕД ) за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, вул.Таганрозька, 66/199 позивач пояснив, що не мав і не має.

Таким чином, суд, з врахуванням наданих позивачем пояснень, за відсутності документів зі сторони відповідача, які підверджують факт зберігання, місце зберігання, порядок використання пального (великих дистилятів) код товару (продукції) згідно УКТЗЕД ) за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Таганрозька, 66/199, яке придбано позивачем 15.04.2020 у постачальника ТОВ «ОІЛ ТРЕЙД 2018» згідно з видатковою накладною № 1639 від 15.04.2020 та товарно-транспортною накладною № 1639 від 15.04.2020, а саме; паливо дизельне Energy/ДП-Євро 5-80 об`ємом при t 15є С 6060 л, масою 5.074 тонн за ціною без ПДВ 14 799,36 грн./тн., сума без ПДВ 75 091, 95 грн., ПДВ 20% 15 018,39 грн., всього з ПДВ - 90 110,34 грн. доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Відповідачем в акті перевірки встановлено лише факт придбання позивачем дизельного пального, але не встановлено факт його зберігання, місце зберігання, порядок його використання.

Суд зазначає, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процесуальних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вищезазначені порушення, допущені під час проведення перевірки, вплинули на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення. Неповнота та необ`єктивність перевірки здійсненої посадовими особами податкового органу привела до неправомірних висновків та прийняття неправомірного податкового повідомлення-рішення.

У пункті 74 Рішення у справі "Лелас проти Хорватії" і пункті 70 Рішення у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу. Принцип "належного урядування" передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З урахуванням викладеного, керуючись нормами права, що підлягають застосуванню у даній справі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

У зв"язку із задоволенням позову на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5000 грн.

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області, утворене на правах відокремленого підрозділу (код ЄДРПОУ ВП 44070187, вул.Італійська, 59, м.Маріуполь, Донецька область, 87515) про визнання неправомірним та скасування повідомлення-рішення форма «С» від 10 липня 2020 року № про застосування фінансової санкції у вигляді штрафу в розмірі 500000грн. - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 10 липня 2020 року № про застосування фінансової санкції у вигляді штрафу в розмірі 500000грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Донецькій області, утворене на правах відокремленого підрозділу (код ЄДРПОУ ВП 44070187, вул.Італійська, 59, м.Маріуполь, Донецька область, 87515) на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 5000грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.О. Аканов