Справа № 420/527/23
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/527/23
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Турецької І.О.

при секретарі Цехмейстренко Ю.В.

за участі представника апелянта Чумаченка Ю.С.,

представника позивача Головко М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправно, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати протиправною бездіяльність Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття обтяжень за № 26006103; № 2612454; № 13269725, які були накладені в рамках виконавчих проваджень за № 50770611 від 04.05.2018 року; № 39881924 від 24.09.2013 року; № 34833178 від 20.11.2012 року на нерухоме майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти обтяження за № 26006103; № 2612454; № 13269725 з майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна;

В обґрунтування позову зазначалось, що попри закінчення виконавчих проваджень № 34833178, № 39881924, № 50770611 відносно майна ОСОБА_1 наявний діючий арешт належного йому майна, що порушує його майнові права та перешкоджає вільно розпоряджатися таким майном. На думку позивача при завершенні виконавчих проваджень відповідач повинен був вчинити дії щодо зняття арешту з майна боржника. Позивач також наполягає, що відсутність будь-яких відкритих виконавчих проваджень відносно нього дає підстави для висновку, що арешт майна не має правових підстав.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року, ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження в м. Одеса позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, Першим Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що законних підстав стосовно зняття арешту з майна та вчинення дій щодо реєстрації припинення обтяження такого майна у державного виконавця при поверненні виконавчих документів стягувачу не було. Апелянт також стверджує, що у випадку наявності арешту на майно боржника, яке не було знято під час завершення виконавчого провадження в органу Державної виконавчої служби відсутнє самостійне право на скасування відповідної постанови поза межами такого провадження.

Крім того, апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відсутність записів в Єдиному державному реєстрі боржників відносно позивача є самостійною підставою для задоволення позовних вимог.

Також апелянт доводить, що оскарження бездіяльності Відділу щодо не зняття арешту з майна боржника та припинення обтяження такого майна по виконавчому провадженню № 39881924 повинна була оскаржуватися до суду, який видав виконавчий документ, а саме, до Старовижинського районного суду Волинської області.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу до суду не надано, в судових засіданнях представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

12.04.2023 р. представником позивача надано до суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме про відсутність заборгованості по ВП №50770611 та по ВП № 39881924, що підтверджується повідомленням про сплату боргу у розмірі 1194,03 грн. (а.с.113) та квитанцією про сплату ОСОБА_2 2694 грн. (а.с.116).

24.04.2023 р. представником позивачу надано суду лист Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 13.04.2023 р. №05-4-14/1908, згідно якого у Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області відсутня інформація щодо наявності/відсутності боргових зобов`язань ФОП ОСОБА_1 перед Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Львівській області та Головним управлінням Держпродспоживслужби у Львівській області (а.с.130).

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції було встановлено, що на виконанні Першого Приморського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерсва юстиції (м. Одеса) перебували наступні виконавчі провадження:

1) № 34833178 з примусового виконання постанови № 0180 виданої Інспекцією з питань ЗПС у Львівській області про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 36864,70 грн., яке завершене постановою державного виконавця від 19.12.2012 року, обтяження № 13269725;

2) № 39881924 з примусового виконання виконавчого листа № 0135/905/2012, виданого 15.07.2013 року Старовижівським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 2 693,68 грн., яке завершене постановою державного виконавця від 25.03.2014 року, обтяження № 2612454;

3) № 50770611 з примусового виконання вимоги № ф-1239-15-53-17-4у виданої 21.11.2013 року Державною податковою інспекцією у Приморському районі про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 1 194,03 грн., яке завершено постановою державного виконавця від 04.05.2018 року, обтяження № 26006103.

19 жовтня 2022 року представником позивача - адвокатом Головко М.С. було направлено адвокатський запит до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з метою отримання інформації щодо:

- номерів виконавчих проваджень, за якими виносились перераховані постанови;

- актуальний стан цих проваджень;

- належним чином завірені копії Постанов про закриття цих проваджень, якщо

вони закриті;

- інформацію щодо зняття обтяжень за № 26006103; № 2612454; № 13269725 з майна ОСОБА_1 , які були накладені в рамках цих проваджень.

25 жовтня 2022 року відділом була надана відповідь, в якій зазначено, що станом на 24.10.2022 року вищезазначені виконавчі провадження обліковуються в автоматизованій системі виконавчого провадження, як завершені та відповідно до положень Інструкції з організації примусового виконання рішень знищенні у зв`язку з закінченням трирічного строку зберігання.

Однак обтяження за № 26006103; № 2612454; № 13269725 з нерухомого майна позивача, які були накладені в рамках вказаних проваджень й досі не зняті, що підтверджується записом про обтяження, який зберігається в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

08 листопада 2022 року представником позивача - адвокатом Головко М.С. направлено до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву про зняття обтяжень за № 26006103; № 2612454; № 13269725, які були накладені в рамках вищевказаних проваджень на все нерухоме майно позивача.

14 листопада 2022 року відділом була надана відповідь, в якій зазначено, що згідно інформації, яка міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження на виконанні відділу перебували виконавчі провадження № 34833178, № 39881924, № 50770611, які в подальшому завершенні. Зазначені виконавчі провадження обліковуються в АСВП, як невиконані, підтверджуючі документи до відділу не надано.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не зняття обтяжень за № 26006103; № 2612454; № 13269725 позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення суд першої інстанції зазначив, що саме на державного виконавця покладався обов`язок у разі винесення ним постанови про закінчення виконавчого проваджені зокрема, на підставі ст.37 Закону № 606, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, якщо у такому виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, зазначити у постанові про закінчення виконавчого провадження про скасування арешту, накладеного на майно боржника, та вчинити відповідні дії щодо реєстрації припинення такого обтяження шляхом направлення до реєстратора заяви встановленого зразка.

Крім того, суд також зазначив, що у відповідача, через відсутність на виконанні відповідного виконавчого документа, відсутні підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з майна боржника, тому такі обтяження підлягають скасуванню судом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Суд зазначає, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які регулюються як нормами Закону України «Про виконавче провадження» №1404-УІІІ від 02.06.2016 року, так і нормами Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ від 21.04.1999 року, який діяв на час накладення арешту на майно позивача.

За змістом статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - відповідно до статті 37 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - відповідно до статті 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, відповідно до статті 40-1 цього Закону.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 40 Закону № 606-XIV виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (за винятком виконавчих документів, зазначених у частині першій статті 42 цього Закону), а також виконавчих документів, за якими мають бути стягнені грошові кошти чи інше майно, та інших виконавчих документів, які можуть бути виконані без безпосередньої участі боржника.

Частина п`ята цієї статті передбачає, що повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої цієї статті, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених статтею 21 цього Закону.

Положеннями статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до пунктів 2, 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо:

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

За правилами статті 37 Закону № 606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником про закінчення виконавчого провадження; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника при виконанні рішення про передачу їх стягувачеві, або знищення речі, яка мала бути передана стягувачеві в натурі; 6) закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення; 7) передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника - юридичної особи або арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом; 8) фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, або на письмову вимогу стягувача; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконане, відповідно до пункту 8 частини першої цієї статті, під час виконання рішення Європейського суду з прав людини.

Згідно частини першої статті 38 Закону №606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 38 Закону №606-XIV, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Разом із тим, відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-ХІІ, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках, як передбачено у ч.5 ст.59 зазначеного вище Закону, арешт може бути знятий за рішенням суду.

За правилами ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-Х-ІІ, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. В свою чергу, за вимогами пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Аналіз викладених норм дає суду підстави вважати, що наслідки завершення виконавчого провадження, у тому числі зняття арешту з майна боржника, можуть бути застосовані державним виконавцем лише у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав за певних умов.

Аналогічна правова оцінка викладена Верховним Судом у постанові від 24.01.2018 р. у справі № 826/20120/14.

Таким чином, відповідно до вимог законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю встановити місце проживання боржника, не передбачає застосування державним виконавцем наслідків завершення виконавчого провадження, встановлених частиною першою статті 38 Закону України "Про виконавче провадження", в тому числі зняття арешту з майна боржника.

Судом апеляційної інстанції встановлено та не заперечується сторонами , що на примусовому виконанні в Першому Приморському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відносно ОСОБА_1 перебували три виконавчі провадження № 34833178, № 50770611, № 39881924, в межах яких на майно боржника було накладено арешт.

З листа № 60363 від 14.11.2022 року Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у відповідь на адвокатський запит вбачається, що виконавчі провадження № 34833178, № 39881924, № 50770611 обліковуються в Автоматизованій системі виконавчих проваджень як невиконані, підтверджуючі документи про сплату боргу до відділу не надано (а.с. 19).

В подальшому відповідачем виконавчі провадження № 34833178, № 50770611 були завершені у спосіб повернення виконавчих листів стягувачам з підстави неможливості встановити місце проживання боржника. У свою чергу виконавче провадження № 39881924 було завершене з іншої підстави, а саме у зв`язку із його повним виконанням боржником. Вказане зокрема підтверджується і копією постанови про закінчення виконавчого провадження № 39881924 від 25.03.2014 року.

Із наданих ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції додаткових доказів вбачається, що 25.02.2019 року Південним управлінням у м. Одесі Головного управління ДФС в Одеській області на адресу Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області було надіслано повідомлення про сплату боргу (недоїмки) у сумі 1194, 03 грн.

З огляду на це, при вирішення питання щодо закінчення виконавчого провадження у спосіб повернення виконавчого документу стягувачу у державного виконавця була відсутня інформація про виконання боржником покладених на нього обов`язків, оскільки сплата боргу відбулася після повернення виконавчого документу. Тому, на момент прийняття рішення державний виконавець не повинен був вчиняти дії із зняття арешту майна боржника. Однак, з урахуванням того, що боржник все ж сплатив заборгованість, то на думку колегії суддів підстав для подальшої дії арешту не має.

У свою чергу матеріали справи не містять доказів сплати позивачем боргового зобов`язання в межах виконавчого провадження № 34833178. При цьому колегія суддів не приймає за належний доказ на підтвердження відсутності заборгованості у вказаному виконавчому провадженні витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, оскільки припинення діяльності суб`єкта владних повноважень не є підставою з якою закон пов`язує припинення (прощення) боргів.

Наданий до суду лист Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 13.04.2023 р. №05-4-14/1908 (арк.спр.130) , отриманий на запит адвоката, на думку судової колегії в розумінні ст.ст.73,75 КАС України не є належним доказом на підтвердження відсутності заборгованості у вказаному виконавчому провадженні, оскільки свідчить лише про те, що у Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області відсутня інформація щодо наявності/відсутності боргових зобов`язань ФОП ОСОБА_1 перед Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Львівській області та Головним управлінням Держпродспоживслужби у Львівській області.

Таким чином, судова колегія вважає необґрунтованими доводи позивача, що ним як боржником в межах виконавчого провадження № 34833178 були виконані зобов`язання щодо погашення заборгованості та здійснено оплату штрафу у розмірі 36864,70 грн., оскільки матеріали справи таких доказів не містять.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що повернення виконавчого листа стягувачу за встановлених обставин не надавало право та не зобов`язувало державного виконавця вчиняти дії щодо зняття арешту з майна боржника, оскільки боргові зобов`язання боржником фактично не виконані.

Будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в частині того, що визначене боргове зобов`язання ОСОБА_1 за виконавчим провадженням № 34833178 станом на сьогодні не підлягає виконанню, матеріали справи не містять.

Судом апеляційної інстанції не встановлено, що виконавчий документ визнавався таким, що не підлягає виконанню. Також матеріали справи не містять доказів, які б вказували на те, що рішення, яке підлягає примусовому виконанню було скасовано чи визнано нечинним.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку та в межах виконавчих проваджень № 34833178 та № 50770611 відсутні ознаки протиправної бездіяльності державного виконавця щодо зняття арешту з майна позивача.

Однак, з урахуванням того, що позивач довів факт сплати боргу у виконавчому провадженні № 50770611, то підстав для продовження дії арешту в рамках зазначеного провадження майна не має, а тому колегія суддів вважає, що у даному випадку, захист прав позивача може бути здійснено судом на підставі ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у спосіб зобов`язати відповідача зняти арешт з майна, оскільки фактично борг відсутній.

Отже, висновок суду першої інстанції про вчинення відповідачем протиправної бездіяльності у виконавчому провадженні № 34833178 є помилковим, зроблений на підставі неправильного застосування норм матеріального права та без належного та повного з`ясування фактичних обставин справи.

Разом із тим, колегія суддів вважає обґрунтованим та погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність протиправної бездіяльності відповідача у виконавчому провадженні № 39881924 з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.03.2014 р. Першим Приморським відділом державної виконавчої служби постановою закінчено виконавче провадження №39881924 на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, що підтверджується сплатою боргу у розмірі 2694 грн. (а.с.115-116).

При цьому, в постанові від 25.03.2014 р. про закінчення ВП №39881924 було скасовано постанову про арешт майна божника та зазначено про необхідність вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запису про обтяження 2612454.

Разом з тим згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ( арк.спр.20-22) , обтяження щодо арешту нерухомого майна, застосованого по ВП №39881924 станом на 23.12.2022 р не знято.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки борг у розмірі 2694 грн. був сплачений , ВП №39881924 було завершено 25.03.2014 р., арешт скасовано, однак станом на 23.12.2022 р. обтяження № 2612454, яке було накладено в межах виконавчого провадження за № 39881924 не знято, колегія суддів вважає про наявність противних дій відповідача в цій частині.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла до висновку, що судом першої інстанції порушено вимоги матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Доводи апеляційної скарги частково є прийнятними, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем заявлено три вимоги немайнового характеру, однак судовий збір сплачено лише за дві такі вимоги. Таким чином, враховуючи те, що позивачеві задоволено лише одну вимогу та з урахуванням неповної оплати ним судового збору, колегія суддів вважає, що підстав для стягнення судових витрат у цьому випадку не має.

Керуючись ст. ст. 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття обтяження № 2612454, яке було накладено в межах виконавчого провадження за № 39881924 від 24.09.2013 року на нерухоме майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти обтяження за № 2612454 та № 26006103 з майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: І.О. Турецька