Справа № 640/11847/20
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 640/11847/20

адміністративне провадження № К/990/14547/23

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Олендера І.Я., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2023 у справі №640/11847/20 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Головне управління ДПС у м. Києві, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України 20.04.2023 звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2022 й постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2023 у справі №640/11847/20 в частині задоволення позову та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у повному обсязі.

У поданій відповідачем касаційній скарзі також наведено підстави, що зумовили пропуск визначеного законом процесуального строку на касаційне оскарження спірних судових рішень.

Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання скаржником вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з частиною першою статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Так, керуючись частиною п`ятою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 №3262, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень судом з`ясовано, що предметом розгляду справи №640/11847/20 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві є вимоги щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.04.2020 №; від 14.04.2020 №; від 14.04.2020 №; від 14.04.2020 №; від 14.04.2020 №; від 14.04.2020 №; визнання протиправним та скасування рішення від 10.04.2020 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) єдиного внеску в сумі 8249,55грн; визнання протиправним та скасування рішення від 10.04.2020 № про застосування штрафних санкцій за не нарахування єдиного внеску в сумі 46088,51грн; визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.04.2020 №Ф-170 в сумі 304022,76грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2022, позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 14.04.2020 №, №, №, №. Визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій № від 10.04.2020 в частині 44909,57грн. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.04.2020 №Ф-170 в частині 301664,88грн. У решті позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2023 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2022 в частині задоволених позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 14.04.2020 № (щодо податку на доходи фізичних осіб) в частині визначення основного грошового зобов`язання на суму 1032103,60грн та 258025,90грн штрафних (фінансових) санкцій. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 14.04.2020 № (щодо військового збору) в частині визначення основного грошового зобов`язання на суму 86008,64грн та 21502,16грн штрафних (фінансових) санкцій. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 14.04.2020 № (щодо податку на додану вартість) в частині визначення основного грошового зобов`язання на суму 1773616,00грн та 443404,00грн штрафних (фінансових) санкцій. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 14.04.2020 № (щодо єдиного податку) в частині визначення основного грошового зобов`язання на суму 56937,15грн та 14234,29грн штрафних (фінансових) санкцій. Визнано протиправним та скасовано вимогу від 10.04.2020 №Ф-170 в частині визначення суми боргу (недоїмки) на суму 218836,35грн. Визнано протиправним та скасовано рішення від 10.04.2020 № в частині визначення штрафних (фінансових) санкцій на суму 37569,87грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Як убачається зі змісту поданої Головним управлінням ДПС у м. Києві, утвореним на правах відокремленого підрозділу ДПС України касаційної скарги, підставою касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі останнє, з посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, зазначає положення пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України - відсутність правового висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зокрема, обґрунтовуючи означену підставу касаційного оскарження, скаржник наводить мотиви незгоди з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позову здійсненими по факту оцінки доказів й фактичних обставин справи та зазначає про відсутність висновку Верховного Суду з питання застосування норм права при визначенні сукупного обсягу доходу позивача за 2018 рік, що передує 2019 року при переході на спрощену систему оподаткування, враховуючи те, що платник податків протягом 2018 року перебував як на спрощеній (І квартал 2018 року), так і на загальній системі оподаткування (ІІ-ІV квартали 2018 року). Скаржник доводить, що судами першої та апеляційної інстанцій при прийнятті спірних рішень неправильно застосовано норми матеріального права, що полягає у незастосуванні норм права які підлягали застосуванню (пункт 164.1 статті 164, пункти 177.1, 177.2 статті 177 Податкового кодексу України) та застосуванні норм права, які не підлягали застосуванню (пункти 292.1, 292.4 статті 292 Податкового кодексу України, стаття 9 Закону України «Про транспортно-екседиторську діяльність») при визначені питання переходу та перебуванні на спрощеній системі оподаткування, неправильно застосовано (не застосовано) норми процесуального права (статті 90, 242, 244, частина четверта статті 246 КАС України).

Головне управління ДПС у м. Києві, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України зазначає, що висновки Верховного Суду з аналогічних питань, зокрема щодо розрахування сукупного обсягу доходу за звітний період під час перебування платника податку на спрощеній та загальній системі оподаткування - відсутні.

Обґрунтовуючи підставу для касаційного оскарження, контролюючий орган посилається на те, що оскільки протягом ІІ-ІV кварталів 2018 року позивач перебував на загальній системі оподаткування, то його дохід повинен бути розрахований відповідно до положень статті 177 Податкового кодексу України.

Крім того, касаційна скарга має доводи про незгоду із висновками судів щодо визначення зобов`язань з єдиного податку. Скаржник вважає, що кошти, які надійшли на розрахунковий рахунок, який відкрито фізичною особою для здійснення підприємницької діяльності, включаються до доходу фізичної особи-підприємця - платника єдиного податку, з урахуванням вимог статті 292 Податкового кодексу України.

Так, керуючись частиною п`ятою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 №3262, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень з`ясовано, що вперше подану відповідачем касаційну скаргу Верховний Суд ухвалою від 23.03.2023 залишив без руху, надавши скаржнику десятиденний строк для усунення виявлених недоліків. Підставою для залишення касаційної скарги без руху слугувало те, що скаржник до касаційної скарги не додав документ про сплату судового збору, а наведене скаржником обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень було недостатнім для відкриття касаційного провадження відповідно до пунктів 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України. Ухвалою від 11.04.2023 Верховний Суд касаційну скаргу повернув з підстав не усунення недоліків касаційної скарги.

Під час перевірки вдруге поданої відповідачем касаційної скарги на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2023 у справі №640/11847/20 встановлено, що її зміст щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень є ідентичним до тієї, яку було повернуто ухвалою Верховного Суду раніше та яку суд касаційної інстанції визнав необґрунтованою.

Так, у вдруге поданій касаційній скарзі, відповідач висловлюючи незгоду із кожним висновком суду, посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, не зазначаючи при цьому нормативного обґрунтування, чому на переконання скаржника та чи інша норма Податкового кодексу України судами застосована неправильно. Головне управління ДПС у м. Києві, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України висловлює лише власну позицію, яка, однак, не обґрунтована посиланням на конкретну норму права, яка б її підтверджувала.

У свою чергу, Суд повторно звертає увагу контролюючого органу, що на стадії відкриття касаційного провадження, касаційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.

Суд повторно наголошує, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Так, згідно з вимогами КАС України обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Крім того, вказана скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування мало ставитися перед судами попередніх інстанцій в межах правових підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на відповіді норми (норму) права стосовно якої відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування цієї норми права у подібних правовідносинах. Скаржник повинен навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Проте, таких умов у їх взаємозв`язку у касаційній скарзі контролюючим органом так і не наведено.

Обґрунтовуючи підставу для касаційного оскарження, контролюючий орган, як і у вперше поданій касаційній скарзі, посилається на те, що оскільки протягом ІІ-ІV кварталів 2018 року позивач перебував на загальній системі оподаткування, то його дохід повинен бути розрахований відповідно до положень статті 177 Податкового кодексу України.

Однак, посилаючись на положення пунктів 177.1, 177.2 статті 177, пункт 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, Головне управління ДПС у м. Києві, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України висловлює суперечливу позицію, оскільки вважає, що сукупний дохід має визначатися без урахування понесених витрат. Чому, на переконання відповідача, понесені позивачем витрати не повинні враховуватися і якою нормою права це передбачено скаржник так і не зазначає.

Поряд з цим, Верховний Суд звертає увагу, шо суд апеляційної інстанції в цій частині виходив саме з того, що має значення не загальний (не чистий) дохід, а оподатковуваний (тобто, різниця між загальним доходом і документально підтвердженими витратами).

Також, касаційна скарга має доводи про незгоду із висновками судів щодо визначення зобов`язань з єдиного податку. Скаржник вважає, що кошти, які надійшли на розрахунковий рахунок, який відкрито фізичною особою для здійснення підприємницької діяльності, включаються до доходу фізичної особи-підприємця - платника єдиного податку, з врахуванням вимог статті 292 Податкового кодексу України.

Разом з тим, Верховний Суд звертає увагу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що поповнення банківського рахунку власними готівковими коштами, а так само і безготівковий переказ коштів між власними рахунками, не є об`єктом оподаткування та доходом платника податків від підприємницької діяльності, а тому такі суми не можуть бути визнані базою оподаткування фізичної особи-підприємця.

Доводи контролюючого органу в цій частині приведені не у взаємозв`язку ані з висновками суду апеляційної інстанції, ані з посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України.

Аналогічно вперше поданій касаційній скарзі, доводи скаржника в частині обґрунтувань щодо визначення зобов`язань з податку на додану вартість, з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не містить ані посилання на висновок суду, з яким не погоджується Головне управління ДПС у м. Києві, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України, ані посилання на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України.

Поряд з цим, суд касаційної інстанції окремо звертає увагу, що Верховний Суд уже висловлював позицію, що транспортно-експедиторською послугою є послуга саме щодо організації та забезпечення перевезення, а не сама послуга з перевезення, яку надають клієнтові перевізники. Відповідно і платою за надану транспортно-експедиторську послугу є плата саме за організацію і забезпечення перевезення. Вартість самої послуги з перевезення в цю плату не входить. Тому сума фактично отримана експедитором-посередником на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу послуг по організації перевезення вантажів згідно частин восьмої та дев`ятої статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» включає лише суму винагороди, тому вважається виручкою від реалізації послуг за рік (постанова від 20.12.2019 у справі №826/14918/13-а). З подібним підходом Верховний Суд розглядав справу №820/3092/16, на постанову від 21.01.2021 у якій посилався суд апеляційної інстанції.

Також, у постанові від 28.08.2021 у справі №826/10881/16 Верховний Суд зазначав, що поповнення власними грошовими коштами розрахункового рахунку в установі банку не може розцінюватися як дохід платника податку за умови, що сума такого поповнення не перевищує суми коштів, отриманих платником у ході здійснення підприємницької діяльності в готівковій формі. Зміна активів фізичної особи-підприємця з готівкової форми в безготівкову не змінює загального фінансового результату діяльності підприємця.

Отже, за змістом касаційна скарга, аналогічно попередньо поданій, зводиться до надання неправильної, як на думку скаржника, правової оцінки встановленим у цій справі обставинам у сукупності з наданими доказами, що не є тотожним неправильному застосуванню норм матеріального права; цитування обставин справи, встановлених порушень та норм діючого, на момент виникнення спірних правовідносин законодавства з абстрактним зазначенням, що судами першої та апеляційної інстанцій рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, що в силу вимог статті 341 КАС України не входить до повноважень Верховного Суду.

Таким чином, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що наведене Головним управлінням ДПС у м. Києві, утвореним на правах відокремленого підрозділу ДПС України обґрунтування не узгоджується із визначеною ним підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити відкриття касаційного провадження та вподальшому розгляд касаційної скарги.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України підлягає поверненню як така, що не містить належного викладення підстав (підстави) касаційного оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2022 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2023 у справі №640/11847/20.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Відповідно до частини сьомої статті 332 КАС України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи особисто або через представника.

Керуючись статтями 169, 248, 332, 355, 359 КАС України, Суд -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2023 у справі №640/11847/20 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи, скаржнику - копію даної ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявнику касаційної скарги, що її повернення не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І.Я. Олендер