Справа № 480/9786/21
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2023 р. Справа № 480/9786/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Курило Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.08.2022, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 31.08.22 по справі № 480/9786/21

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 28 серпня 2021 року №83-ОД "Про підсумки службового розслідування по факту не прибуття до розташування військової частини без поважних причин командира взводу-старшим офіцером на батареї 1 взводу 2 мінометної батареї лейтенанта ОСОБА_1 ";

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 100% премію за серпень 2021 року.

Позов мотивував тим, що відповідачем службове розслідування проведено формально. Відповідно до наказу №66 службове розслідування доручено провести ОСОБА_2 , який є начальником автомобільної служби технічної частини. Позивач вважає доручення проведення розслідування ОСОБА_2 протиправним, оскільки останній не має відповідної освіти, досвіду, та під час проведення розслідування перебував в с. Піски Донецької області, тоді як позивач був відрядженні до зведеної роти ВЧ НОМЕР_1 АДРЕСА_1 . Поряд із тим, в порушення вимог ст.86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з позивачем не проведено бесіди як з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Між тим, при накладенні на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани, не враховано попередню поведінку військовослужбовця, тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. Крім того, позивач вважає безпідставним позбавлення його премії у розмірі 100% в серпні 2021 року, враховуючи, що дисциплінарний проступок стався у травні 2021 року. Також, в оскаржуваному наказі визначено, що за фактом безпідставної відсутності на військовій службі з 14 травня по 20 травня 2021 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 172-11 КУпАП. Однак, позивач наголошує, що командир частини не уповноважений вирішувати питання притягнення до адміністративної відповідальності військовослужбовців, а в праві лише скласти відповідний протокол.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 31.08.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 28 серпня 2021 року №83-ОД "Про підсумки службового розслідування по факту не прибуття до розташування військової частини без поважних причин командира взводу-старшим офіцером на батареї 1 взводу 2 мінометної батареї лейтенанта ОСОБА_1 " в частині вирішення питання щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а також в частині позбавлення ОСОБА_1 100% премії за серпень 2021 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 розглянути питання щодо преміювання ОСОБА_1 за серпень 2021р. у відповідності до вимог Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 та з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.08.2022 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що у ході розслідування повинні встановлюватися обставини щодо неправомірних дій військовослужбовців, причинного зв`язку між правопорушенням та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби, вини військовослужбовця, порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства, причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб, крім випадків, якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення. Апелянт зазначає, що при проведенні службового розслідування відповідачем не дотримано процедури його проведення.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам позивача, що ОСОБА_2 фізично не міг проводити службове розслідування, так як перебував у с. Піски Донецької області, тоді як позивач ув відряджений до зведеної роти ВЧ НОМЕР_1 АДРЕСА_1 .

Також апелянт вказує, що відомості у рапорті майора ОСОБА_3 не відповідають дійсності, оскільки позивач його повідомляв про відсутність за станом здоров`я, проте вказане не взято до уваги судом першої інстанції, оскільки будь-яких доказів на їх підтвердження ОСОБА_1 не надано.

Апелянт наполягає на тому, що відповідачем не спростовано пояснень позивача щодо повідомлення ОСОБА_3 про його відсутність на службі за станом здоров`я.

Крім того, судом першої інстанції не враховано при прийнятті рішення посилань позивача на те, що у рапорті ОСОБА_3 не вказано які саме пошукові заходи здійснено на території частини та прилеглій до неї території, вчинення яких передбачено Інструкцією з організації взаємодії Збройних Сил України, правоохоронних органів та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, під час розшуку і затримання військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, які самовільно залишили військову частину або місце служби, затвердженої сумісним наказом МО України, СБУ, МВС України, Служби зовнішньої розвідки України від 20.01.2017 №31/дск43/дск33/дск/18дск.

Також позивач наголосив на тому, що відповідач безпідставно переніс розслідування, оскільки його хвороба не могла завадити надати пояснення засобами зв`язку. Відтак перенесення службового розслідування не було доцільним та обгрунтованим.

Відповідач своїм правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.08.2018 №247 позивача, призначено наказом Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 22.08.2018 №175 на посаду командира взводу старшого офіцера на 2 мінометній батареї, наказано вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

14 травня 2021 року командиром зведеної роти військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_3 в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 подано рапорт від 14.05.2021 вх.№1709 про те, що о 08 годині 00 хвилин 14.05.2021 виявлено відсутність на військовій службі у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_1 Пошукові дії на території частини та прилеглої території позитивних результатів не дали. Після декількох телефонних дзвінків ОСОБА_1 відповів та повідомив, що не бажає з`являтися на службу. Причини своїх дій не повідомив.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) "Про призначення службового розслідування по факту не прибуття до розташування військової частини без поважних причин командира взводу старшого офіцера на батареї 1 взводу 2 мінометної батареї лейтенанта ОСОБА_1 " від 15.05.2021 №66, відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службових розслідувань у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра Оборони України від 21 листопада 2017 року №608, та на підставі рапорту командира зведеної роти майора ОСОБА_3 , з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеню вини ОСОБА_1 , доручене начальнику автомобільної служби технічної частини старшому лейтенанту ОСОБА_2 провести службове розслідування стосовно відсутності без поважних причин командира взводу - старшого офіцера на батареї 1 взводу 2 мінометної батареї лейтенанта ОСОБА_1 під час перевірки особового складу 14.05.2021, та подати акт службового розслідування встановленим порядком для прийняття рішення в термін до 14.06.2021.

15 травня 2021 року командиром зведеної роти військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_3 складена доповідь про неприбуття військовослужбовця лейтенанта ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), в якій зазначено, що під час ранкового шикування виявлено відсутність військовослужбовця за контрактом лейтенанта ОСОБА_1 , у зв`язку з чим організовані його пошуки, під час яких зроблено телефонні дзвінки ОСОБА_1 , який повідомив, що не бажає з`являтися на службу, офіційно підтверджених документів не надав. Також вказано, що службове розслідування щодо відсутності ОСОБА_1 на службі 14.05.2021 згідно з наказом ТВО командира військової частини НОМЕР_1 №66 від 15 травня 2021 року проводить начальник бронетанкової служби капітан ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 15.05.2021 відібрано пояснення у ОСОБА_3 (а.с.16, 55) та заступника командира зведеної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_5 (а.с.56).

14 червня 2021 року начальником автомобільної служби старшим лейтенантом ОСОБА_2 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 подано рапорт від 13.06.2021 про перенесення строку проведення службового розслідування, призначеного наказом командири військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2021 №66, у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на лікарняному та необхідністю отримати від нього пояснення, до повернення з лікування в розташування військової частини (а.с.53).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 14.06.2021 №75 "Про перенесення строку проведення службового розслідування, призначеного наказом командири військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2021 року № 66" відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службових розслідувань у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра Оборони України від 21 листопада 2017 року №608 та на підставі рапорту начальника автомобільної служби старшого лейтенанта ОСОБА_2 від 13.06.2021 року вх.2196, у зв`язку з перебуванням лейтенанта ОСОБА_1 на лікарняному, та необхідністю отримання від нього пояснення, перенесено строк проведення службового розслідування, призначеного наказом командири військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2021 №66 до повернення з лікування ОСОБА_1 до розташування військової частини.

Також вказаним наказом №75 ОСОБА_2 доручено провести службове розслідування провести та подати акт у встановленому порядку для прийняття рішення протягом 25 днів з дня фактичного повернення ОСОБА_1 до розташування військової частини (а.с.12, 54).

28 серпня 2021 року ОСОБА_2 відібрано пояснення у ОСОБА_1 (а.с. 17, 58) та у фельдшера медичного пункту сержанта ОСОБА_6 (а.с. 57).

При цьому, під час службового розслідування позивач надав, серед іншого, електронне направлення від 19.05.2021 (а.с.62) та довідку від 20.05.2021 (а.с.63).

За наслідками проведення службового розслідування начальником автомобільної служби технічної частини старшим лейтенантом ОСОБА_2 з метою уточнення причин і умов щодо неприбуття до розташування військової частини ОСОБА_1 , складено акт службового розслідування, в якому прийнято вважати службове розслідування завершеним та запропоновано за порушення військової дисципліни та неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог статей 1 та 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а також свідомого порушення вимог статей 11, 12, 14, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, оголосити ОСОБА_1 сувору догану, а відповідно до п.5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018, запропоновано ОСОБА_1 позбавити 100% премії за серпень 2021 року (а.с.43-48).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.08.2021 №83-ОД "Про підсумки службового розслідування по факту не прибуття до розташування військової частини без поважних причин командира взводу - старшим офіцером на батареї 1 взводу 2 мінометної батареї лейтенанта ОСОБА_1 " (а.с.11, 41-42), службове розслідування прийнято вважати завершеним та вирішено:

- за порушення військової дисципліни та неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог статей 1 та 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а також свідоме порушення вимог статей 11, 12, 14, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно пункту "в" статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командира взводу - старшого офіцера на батареї 1 взводу мінометної батареї військової частини лейтенанта ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення "Сувора догана" за фактом безпідставної відсутності на військовій службі з 14 травня по 20 травня 2021 року, притягнути до адміністративної відповідальності за частиною 4 ст.172-11 КУпАП (пункт 2 наказу);

- помічнику командира військової частини з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби в порядку п.5 глави XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким інших особам, військовослужбовця військової служби за контрактом лейтенанта ОСОБА_1 командира взводу - старшого офіцера на батареї 1 взводу 2 мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з безпідставною відсутністю на військовій службі з 14 травня по 20 травня 2021 року позбавити 100% премії за серпень 2021 року (п.3 наказу).

Не погодившись з вказаним наказом, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, які передували накладенню на позивача дисциплінарного стягнення знайшли своє повне обґрунтування та підтвердження в судовому засіданні, дисциплінарне стягнення у виді суворої догани у даному випадку є прямо пропорційним та виправданим по відношенню до вчиненого ним проступку, а, відтак, оскаржуваний наказ в цій частині відповідає критеріям правомірності, встановленим в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим, судом не встановлено підстав для задоволення позову в частині, що стосується притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді "суворої догани". Поряд із тим, суд зазначив, що повноваження щодо преміювання осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за їх особистий внесок у загальні результати служби є виключно правом та компетенцією командира військової частини. За таких обставин, суд не може надати власну оцінку особистого внеску позивача у загальні результати служби у серпні 2021 року, без врахування інших обставин, та перебрати дискреційні повноваження командира військової частини. Отже, враховуючи, що визначення розміру премії відноситься виключно до компетенції командира військової частини, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути питання щодо преміювання ОСОБА_1 за серпень 2021 року у відповідності до вимог Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 та з урахуванням висновків суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

До видів військової служби відноситься військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, військова служба за контрактом осіб офіцерського складу.

Обов`язки, які покладаються на військовослужбовців закриплені у статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV.

Згідно із положеннями ст.ст. 14, 16 Статуту внутрішньої служби, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Крім того, статтею 12 Статуту внутрішньої служби (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) на військовослужбовця покладено обов`язок про все, що сталося з ним і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Відповідно до ст.49 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності та витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Приписами статтей 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначені обов`язки військовослужбовця за посадою командира взводу, яку займає позивач.

Згідно із ст.45 Розділу ІІІ Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-ХІV у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до п. "в" ст.48 Розділу ІІІ Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення як сувора догана.

При цьому згідно із ст.1, 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

З преамбули Дисциплінарного статуту, слідує, що усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. Дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Відповідно до ст. 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Згідно із ст. 5 Дисциплінарного статуту (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Відповідно до ст.83, 84 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Статтею 85 Дисциплінарного статуту встановлено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Згідно вимогам ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Системний аналіз зазначених норм права, свідчить про те, що сувора догана є видом дисциплінарного стягнення, а тому її застосування має відбуватись із дотриманням відповідних норм Дисциплінарного статуту. У зв`язку з цим, застосуванню суворої догани та виданню про це відповідного наказу повинно передувати невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків або скоєння ним конкретного порушення військової дисципліни чи громадського порядку, виявлення такого невиконання (неналежного виконання) або порушення, а також встановлення вини особи у його скоєнні (вчиненні).

Під час службового розслідування позивач пояснив, що перебуваючи в м.Суми, відчув різке підвищення тиску та запаморочення, тому не зміг прибути на службу 14.05.2021. Про цей факт він повідомив командира зведеної роти ОСОБА_3 . У подальшому 19.05.2021 він, перебуваючи у м. Охтирка звернувся до сімейного лікаря з очним болем та був направлений до окуліста. Оскільки окуліст не приймав у цей день, до лікаря він звернувся наступного дня. Додатково у поясненні зазначив, що ніяких заходів відносно виявлення його місцезнаходження не проводилось. Крім того, 15 та 16 травня 2021 рок були вихідними (а.с.58).

Колегія суддів зазначає, що положеннями ст. 12 Статуту внутрішньої служби передбачено обов`язок про все, що сталося з ним і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження доповідати своєму безпосередньому начальникові.

У статті 254 Статуту внутрішньої служби визначено, що військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Матеріалами службового розслідування встановлено відсутність позивача 14, 17, 18, 19 та 20 травня 2021 року на службі.

У поясненнях, наданих під час розслідування, ОСОБА_1 вказує, що 14 травня 2021 року він зателефонував ОСОБА_3 та повідомив про різке підвищення тиску та запаморочення (а.с.58).

Проте, відібрані в ході службового розслідування пояснення у ОСОБА_3 свідчать про те, що під час ранкового шикування та перевірки особового складу зведеної роти виявлено відсутність позивача. Пошукові дії на території частини та прилеглої території позитивного результату не дали, а на телефонні дзвінки ОСОБА_1 відповів з третього разу та доповів, що його на службі не буде. Причини відсутності не пояснив (а.с.55).

Колегія суддів зазначає, що вказані пояснення узгоджуються із поясненнями ОСОБА_5 наданими в рамках службового розслідування (а.с.56).

Крім того, положеннями статей 255-257 Статуту внутрішньої служби передбачено, що амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини. Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.

Після огляду лікарем (фельдшером) хворі залежно від характеру хвороби направляються для лікування. Хворі, яким призначене амбулаторне лікування, для приймання ліків і проведення інших лікувальних процедур, а також ті, що потребують консультації медичних спеціалістів, направляються до медичного пункту військової частини у дні і години, зазначені лікарем у книзі запису хворих.

Офіцери та військовослужбовці військової служби за контрактом, за висновком лікаря можуть залишатися для лікування на квартирах (удома). Про результати огляду хворих, характер поданої допомоги і призначення лікар робить відповідні відмітки в медичних книжках та видає довідки про стан здоров`я.

Висновок про часткове або повне звільнення військовослужбовців строкової служби від занять, робіт, несення служби у наряді, а офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом, - від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб. У разі потреби термін звільнення може бути продовжено. Рекомендації лікаря (фельдшера) про часткове або повне звільнення від виконання обов`язків підлягають виконанню посадовими особами.

По закінченні терміну звільнення за висновком лікаря військовослужбовці мають бути направлені у разі потреби на повторний медичний огляд. Про звільнення від виконання службових обов`язків офіцерів і військовослужбовців військової служби за контрактом на підставі довідки лікаря (фельдшера) і про вихід їх на службу після хвороби оголошується в наказі по військовій частині.

Згідно із п.1.1, 1.2 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 13.11.2001 №455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6. Таких документів позивачем не надано.

Відповідно до п.2.19 вказаної Інструкції особам, які самостійно звернулись по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, з обов`язковим зазначенням часу проведеної консультації.

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що єдиним належним доказом наявності поважності причин залишення військовим місця несення служби у службовий час може бути лише оригінал довідки про хворобу чи листка непрацездатності.

Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29 липня 2020 року у справі №825/253/17.

Водночас на підтвердження поважності причини відсутності на службі 14 травня 2021р. до закінчення службової перевірки, так і під час розгляду справи, оригіналів довідки про свою хворобу чи листка непрацездатності, ОСОБА_1 відповідачу не надавав.

Отже, факт відсутності позивача на службі в цей день 14 травня 2021 року, не спростовується.

Стосовно причин відсутності 17 та 18 травня 2021 року на службі позивач ні у поясненнях, наданих в ході службового розслідування (а.с.58), ні у позові, ні у відповіді на відзив, жодних доводів не наводив. Лише в судовому засіданні під час розгляду справи по суті позивач вказував, що 17 та 18 травня 2021 року йому також було зле, про що доповідав ОСОБА_3 .

Однак, жодних доказів на підтвердження вказаних доводів, як і оригіналів довідки про свою хворобу чи листка непрацездатності ОСОБА_1 не надавав ні в ході службового розслідування, ні під час судового розгляду.

Колегія суддів зазначає, що причин відсутності на службі 17 та 18 травня 2021 року, позивачем в апеляційній скарзі також не зазначено, як і ненадано відповідних доказів.

Отже, факт відсутності позивача на службі 17 та 18 травня 2021 року не спростовується.

Щодо відсутності на службі 19 та 20 травня 2021 року позивач зазначав, що 19.05.2021 він, перебуваючи у м. Охтирка, звернувся до сімейного лікаря з очним болем та був направлений до окуліста, однак, оскільки окуліст не приймав у цей день, до лікаря він звернувся наступного дня 20.05.2021, на підтвердження чого надав електронне направлення від 19.05.2021 та довідку від 20.05.2021 без зазначення на ній прізвища лікаря, назви та печатки медичної установи (а.с.58, 62-63).

Однак, електронне направлення з датою його виписування 19.05.2021 без підпису лікаря та печатки установи із зазначенням часу проведеної консультації та довідка від 20.05.2021, в якій були відсутні печатка лікувально-профілактичного закладу та час проведеної консультації, що є обов`язковим згідно Інструкції №455, не є належними доказами, які б підтверджували поважні причини відсутності позивача на службі у спірний період.

Надані позивачем довідки (а.с. 20 - 21) на обґрунтування поважності причин відсутності його на службі 19 та 20 травня 2021 року не враховуються судом апеляційної інстанції як належний доказ, оскільки вказані довідки складені вже 13.09.2021 та 22.09.2022 та не надавались комісії під час проведення службового розслідування.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів доходить висновку, що позивач ні під час службового розслідування, ні під час судового розгляду справи не зазначив, що він повідомляв безпосередньому начальникові про наявність поважності причин відсутності на службі 19 та 20 травня 2021 року та відповідно отримав у встановленому порядку дозвіл на звільнення від службових обов`язків.

Таким чином, факт відсутності позивача на службі 19 та 20 травня 2021 року без поважних причин, не спростовується.

Натомість під час судового розгляду справи підтверджено допущення позивачем порушення вимог статей 11, 12, 14, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту.

Посилання позивача на постанову Сумського районного суду від 04.10.2021 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.172-11 КУпАП (а.с.32), колегія суддів не бере до уваги, оскільки із матеріалів службового розслідування вбачається, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було не вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП, а порушення військовослужбовцем вимог статей 11, 12, 14, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту.

Крім того, посилання позивача на постанову Сумського районного суду Сумської області від 04.10.2021 у справі №587/1839/21, колегія судів вважає безпідставними, оскільки даною постановою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ч.4 ст.172-11 КУпАП не за відсутності події та складу правопорушення, а у зв`язку із закінченням на строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, предметом розгляду цієї справи не є встановлення обставин наявності або відсутності вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних проступків, оскільки, спір виник у правовідносинах з приводу застосування та реалізації дисциплінарного стягнення. Доводи позивача про незаконне застосування дисциплінарного стягнення у зв`язку із недоведеністю його вини у скоєнні адміністративного правопорушення є безпідставними, оскільки хоча підстави для застосування дисциплінарної та адміністративної відповідальності в даному випадку і пов`язані між собою, проте не є тотожними. Предметом дослідження у справі є встановлення обставин скоєння дисциплінарного проступку та дотримання відповідачем процедури проведення службового розслідування, яке передувало виданню оскаржуваного наказу.

Посилання позивача на те, що відповідачем наказом №66 "Про призначення службового розслідування по факту не прибуття до розташування військової частини без поважних причин командира взводу-старшого офіцера на батареї 1 взводу 2 мінометної батареї лейтенанта ОСОБА_1 ", протиправно визначено ОСОБА_2 провести службове розслідування, який є начальником автомобільної служби технічної частини та не має відповідної освіти та досвіду проведення службового розслідування, є безпідставими, через наступне.

Відповідно до ст.85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Вказані приписи передбачені п.5 розділу ІІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, який визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі (далі Порядок проведення розслідування).

Будь-яких вимог щодо освіти та досвіду проведення службового розслідування чинне законодавство не містить. Відтак вказані доводи позивача є необґрунтованими.

Посилання на те, що ОСОБА_2 фізично не зміг би провести службове розслідування, оскільки в травні 2021 року, зокрема 14.05.2021, позивач був відряджений до зведеної роти ВЧ НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , де й знаходився, а ОСОБА_2 перебував в с.Піски Донецької області, також, не може бути безумовною підставою для скасування оскаржуваного наказу, враховуючи наступне.

Дійсно, пояснення особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, є однією з важливих гарантій об`єктивного службового розслідування та захисту законних прав й інтересів особи від безпідставного застосування стягнення та інших негативних наслідків. Водночас реалізація цього права була б неможливою за відсутності в особи, яка проводить службове розслідування, обов`язку повідомляти особу, стосовно якої ініційоване службове розслідування, про його початок та/або пропонувати надати їй письмові пояснення по суті питань, щодо яких проводиться розслідування.

Згідно із п.2 розділу ІV Порядку проведення розслідування особи, які проводять службове розслідування, мають право, серед іншого, запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування; за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді; ознайомлюватися з необхідними документами, за потреби - знімати з них (отримувати) копії та долучати до матеріалів службового розслідування. Тобто вказаними приписи не передбачено заборони відбирати такі пояснення за допомогою засобів зв`язку.

Більше того, пояснення у позивача 28.08.2021 відібрані особисто ОСОБА_2 саме у м. Піски (а.с.58).

Таким чином, перебування ОСОБА_2 в населеному пункті Піски не вплинуло на реалізацію позивачем права, зокрема, у наданні ним пояснень та необхідних документів, під час проведення службового розслідування. А відтак, зазначені вище доводи позивача є безпідставними, та неспростовують факт його відсутності на службі 14, 17,18, 19, 20 травня 2021 року.

Щодо посилань позивача на те, що на порушення вимог Дисциплінарного статуту розслідування проводилось без залучення безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, яким, як стверджує ОСОБА_1 був капітан ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із п. 12 розділу ІІІ Порядку проведення розслідування розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Позивач стверджує, що розслідування проводилось без участі ОСОБА_7 , так як, він ні разу за весь час розслідування йому не зателефонував.

Водночас, норми Порядку проведення розслідування чи Дисциплінарного статуту не передбачають у який саме спосіб безпосередній начальник бере участь у розслідуванні. При цьому, як вбачається з матеріалів розслідування службова характеристика, яка є додатком до акта службового розслідування (а.с. 47), підписана саме ОСОБА_7 (а.с. 59), оскаржуваний наказ про притягнення позивача до відповідальності також погоджено ОСОБА_7 (а.с. 42).

Колегія суддів зазначає, що межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Під час судового розгляду справи таких обставин не встановлено, а позивачем, якому під час проведення службового розслідування надано право у реалізації його права на надання пояснень та доказів, таких обставин, не наведено.

Відтак вказані вище доводи позивача є безпідставними.

Посилання позивача на те, що всупереч ч.1 ст.86 Дисциплінарного статуту, з ним не проведено бесіди як з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення є безпідставним, оскільки редакція частини першої статті ст.86 Дисциплінарного статуту, відповідно до якої дійсно передбачено, що після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення, була чинною до 16.04.2017. Водночас, у зв`язку із внесенням змін Законом України № 1952-VIII від 16.03.2017, що набрали чинності з 16.04.2017, дана норма викладена в новій редакції, яка вже не передбачала обов`язку проведення такої бесіди.

Також позивач вказує, що відомості у рапорті майора ОСОБА_3 не відповідають дійсності, оскільки позивач його повідомляв про відсутність за станом здоров`я. Однак, будь-яких доказів на підтвердження зазначених доводів позивачем суду не надано.

Натомість пояснення ОСОБА_3 , який стверджував, що про причини своєї відсутності ОСОБА_1 не повідомив (а.с.55), узгоджуються з поясненнями ОСОБА_5 (а.с.56).

Посилання позивача на те, що у рапорті ОСОБА_3 не вказано які саме пошукові заходи здійснено на території частини та прилеглій до неї території, чим порушено вимоги Інструкції з організації взаємодії Збройних Сил України, правоохоронних органів та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, під час розшуку і затримання військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, які самовільно залишили військову частину або місце служби, затвердженої сумісним наказом МО України, СБУ, МВС України, Служби зовнішньої розвідки України від 20.01.2017 №31/дск43/дск33/дск/18дск (вх. №114/МОУ/дск від 18.05.2017), також є необґрунтованим, оскільки чинними нормами Дисциплінарного статуту та Порядку проведення розслідування не передбачено, що у такому рапорті про відсутність позивача на службі, який був поданий ОСОБА_3 , має бути зазначено певний перелік заходів, які здійснені для пошуку позивача.

Більше того, позивач визнає, що він 14.05.2021 у військовій частині дійсно не перебував, що також підтверджено і в апеляційній скарзі.

Стосовно посилань позивача на безпідставність перенесення відповідачем розслідування, оскільки його хвороба не могла завадити від відбирання у нього пояснень засобами зв`язку, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 85 Дисциплінарного статуту, службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Згідно із п.14 Порядку проведення розслідування до строку службового розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці, на лікуванні або час відсутності з інших документально підтверджених поважних причин. Перенесення строків проведення службового розслідування здійснюється за відповідним наказом посадової особи, яка призначила службове розслідування.

Відтак, перенесення проведення розслідування за наказом саме у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю позивача повністю узгоджується з нормами Дисциплінарного статуту та Порядку проведення розслідування для забезпечення реалізації позивачу право на участь у службовому розслідуванні та надання відповідних пояснень та необхідних доказів, а тому вказані доводи позивача є безпідставними.

Крім того, позивач вказує, що дані доповіді ОСОБА_3 про неприбуття ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 не узгоджуються з даними в наказі №66, а саме, у доповіді зазначається, що службове розслідування щодо відсутності ОСОБА_1 на службі 14.05.2021 згідно з наказом ТВО командира військової частини НОМЕР_1 №66 від 15 травня 2021 року проводить начальник бронетанкової служби капітан ОСОБА_4 , а в наказі №66 зазначається, що проведення службового розслідування доручено начальнику автомобільної служби технічної частини старшому лейтенанту ОСОБА_2 .

Вказані розбіжності відповідач спростував у відзиві на позов зазначивши, що даний запис зроблено помилково.

Поряд із цим, вказана описка, не свідчить про протиправність оскаржуваного наказу в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки всі інші досліджені докази, у тому числі, наказ про призначення розслідування, наказ про перенесення строку проведення службового розслідування, пояснення, відібрані в ході розслідування, акт службового розслідування, складений за результатами розслідування свідчать про те, що розслідування проводилось саме ОСОБА_2 .

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 травня 2020 року в справі №825/2328/16 та від 26 червня 2019 року в справі № 1640/3394/18, від 10 лютого 2022 року у справі №580/4215/19, які враховуються судом в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.

Положеннями статті 86 Дисциплінарного статуту визначено, що вид дисциплінарного стягнення суб`єктом його накладення обирається з обов`язковим урахуванням характеру та обставин учинення правопорушення, його наслідків, попередньої поведінки військовослужбовця.

Поряд із цим, Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2018 року у справі № 807/1325/16, правовідносини у якій подібні до спірних правовідносин у цій справі, сформував правову позицію, яка полягає у тому, що Дисциплінарний статут не визначає конкретної послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Це в свою чергу наділяє уповноважену особу правом самостійно визначати вид стягнення за його суворістю в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.

Аналогічна правова позиція неодноразово викладалася Верховним Судом, зокрема у постанові від 31 січня 2020 року у справі № 805/4255/16-а, а також у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 813/3020/16, від 28 лютого 2020 року у справі № 620/1355/19, від 18 лютого 2021 року у справі №1.380.2019.000616, від 22 жовтня 2021 року у справі № 460/2869/18.

Відповідно до матеріалів службової картки позивач не мав заохочень, мав три дисциплінарні стягнення, однак, застосованих в 2019 році, тобто більше ніж рік до подій травня 2021 року (а.с.60).

Поряд із цим, позивач без поважних причин був відсутній на службі 14, 17,18, 19, 20 травня 2021 року, у той час, як саме на нього, як на командира взводу покладено обов`язок подавати підлеглим приклад зразкового виконання військового обов`язку; з повагою ставитися до підлеглих, дбати про виховання військовослужбовців рядового, сержантського (старшинського) складу та згуртування військового колектив, неухильно стежити за додержанням військовослужбовцями військової дисципліни у взводі.

Колегією суддів встановлено, що позивач не спростовував факт відсутності на службі 14, 17, 18, 19, 20 травня 2021 року без поважних причин. При обранні виду дисциплінарного стягнення відповідач брав до уваги характер вчиненого порушення відсутність 5 днів на службі без поважних причин, ступінь вини у вчиненні порушення, тривалість військової служби та попередню поведінку позивача, зокрема, викладену у службовій характеристиці, яка є додатком до службового розслідування (а.с.47).

Таким чином, обраний відповідачем вид дисциплінарного стягнення відповідає тяжкості та обставинам вчиненого позивачем проступку, і відношенню позивача до нього, останнім вчинено поведінку, яка суперечить покладеним на нього обов`язкам, у суду немає підстав вважати, що оскаржуваний наказ не відповідає вимогам щодо досягнення балансу між публічним інтересом оборони України та індивідуальним інтересом позивача, а відтак, підстав для скасування оскаржуваного наказу в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді суворої догани, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що обставини, що передували накладенню на позивача дисциплінарного стягнення знайшли своє повне обґрунтування та підтвердження в судовому засіданні, дисциплінарне стягнення у виді суворої догани у даному випадку є прямо пропорційним та виправданим по відношенню до вчиненого ним проступку, а, відтак, оскаржуваний наказ в цій частині відповідає критеріям правомірності, встановленим в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим, відсутні підстави для задоволення позову в частині, що стосується притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді "суворої догани".

Разом із тим, з оскаржуваного наказу, відповідач за вчинений позивачем дисциплінарний проступок, вчинений у травні 2021 року, позбавив позивача премії за серпень 2021 року.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, відповідно до п.5 розділу ХVІ "Преміювання" якого військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Матеріалами справи підтверджено, що невихід позивача на службу без поважних причин відбувся у травні 2021 року, у зв`язку з цим, колегія суддів дійшла висновку, що позбавлення позивача премії за серпень 2021 року не відповідає вимогам п.5 розділу ХVІ "Преміювання" Порядку №260, у зв`язку з чим оскаржуваний наказ в цій частині підлягає скасуванню як такий, що не відповідає критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст.2 КАС України.

Поряд із цим, стосовно вимоги позивача зобов`язати нарахувати та виплатити йому премію у розмірі 100% за серпень 2021 року, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.п. 1-3 розділу ХVІ "Преміювання" Порядку №260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби. Розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби. Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

Таким чином, повноваження щодо преміювання осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за їх особистий внесок у загальні результати служби є виключно правом та компетенцією командира військової частини.

За таких обставин, колегія суддів не може надати власну оцінку особистого внеску позивача у загальні результати служби у серпні 2021 року, без врахування інших обставин.

Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Таким чином, суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Отже, враховуючи, що визначення розміру премії відноситься виключно до компетенції командира військової частини, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу 100% премії за серпень 2021 року.

Разом з тим, враховуючи встановлення протиправності, на підставі оскаржуваного наказу, позбавлення позивача премії саме за серпень 2021 року, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що для повного та ефективного захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача розглянути питання щодо преміювання позивача за серпень 2021 року у відповідності до вимог Прядку №260, з урахуванням висновків суду.

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.08.2022 по справі № 480/9786/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Л.В. Курило С.С. Рєзнікова