Справа № 640/7457/21
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7457/21 Суддя (судді) першої інстанції: Костенко Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря: Висоцького А.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від "08" вересня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі - відповідач) щодо відмови оформити і подати до Головного управління ПФУ в м. Києві довідки про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019;

- зобов`язати відповідача оформити і подати до Головного управління ПФУ в м. Києві довідку про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку розмірів посадового окладу і окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт, та не оформлення і не подання до Головного управління ПФУ в м. Києві довідки про розмір грошового забезпечення станом на 29.01.2020;

- зобов`язати відповідача перерахувати грошове забезпечення позивача з урахуванням розмірів посадового окладу і окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт, та оформити і подати до Головного управління ПФУ в м. Києві довідку про розмір грошового забезпечення станом на 29.01.2020;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку розмірів посадового окладу і окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт, та не оформлення і не подання до Головного управління ПФУ в м. Києві довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2021;

- зобов`язати відповідача перерахувати грошове забезпечення позивача з урахуванням розмірів посадового окладу і окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт, та оформити і подати до Головного управління ПФУ в м. Києві довідку про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2021.

В обґрунтування вимог, позивач посилався на те, що він звернувся до відповідача щодо отримання довідок про грошове забезпечення станом на 05.03.2019, 29.01.2020 і 01.01.2021, але листом відповідача від 25.02.2021 №03-28969/201 повідомлено про відсутність підстав для цього. На думку позивача, така відмова є протиправною, оскільки: а) після набрання 05.03.2019 законної сили рішенням суду у справі №826/3858/18 у позивача виникло право на отримання довідки про грошове забезпечення з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, а у відповідача обов`язок оформити таку довідку, який він не виконав; б) після набрання 29.01.2020 законної сили рішення суду у справі №826/6453/18 підлягає застосуванню п. 4 постанови КМ України від 30.08.2017 №704 у попередній редакції, згідно з якою розміри посадового окладу і окладу за військове звання визначаються шляхом множення відповідного тарифного коефіцієнту на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, а не станом на 01.01.2018, у зв`язку з чим у позивача виникло право на отримання довідок про грошове забезпечення, а у відповідача обов`язок перерахувати грошове забезпечення позивача станом на 29.01.2020 і станом на 01.01.2021 та оформити такі довідки, який він не виконав.

Ухвалою суду першої інстанції від 08.09.2022 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови оформити і подати до Головного управління ПФУ в м. Києві довідки про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 та зобов`язання оформити і подати до Головного управління ПФУ в м. Києві довідку про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від "08" вересня 2022 р. в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що у зв`язку з відсутністю фактів звернення до відповідача щодо оформлення і надіслання до Головного управління ПФУ в м. Києві довідок про його грошове забезпечення станом на 29.01.2020 і 01.01.2021 із зазначенням нових (підвищених) розмірів посадового окладу і окладу за військовим званням та відмови у задоволенні такого звернення або не розгляду його, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для оформлення і надіслання до Головного управління ПФУ в м. Києві таких довідок, то відповідач не допустив бездіяльності і порушення права позивача на перерахунок пенсії, тому в задоволенні вимог про визнання протиправною бездіяльності належить відмовити.

Позивач, не погоджуючись із судовим рішенням в частині відмови у визнанні протиправної бездіяльності відповідача щодо відмови в підготовці та надані до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві оновленої довідки про розмір грошового забезпечення позивача станом на 29.01.2020 та станом на 01.01.2021 та зобов`язання відповідача підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві нову довідку про розмір грошового забезпечення позивача станом на 29.01.2020 та станом на 01.01.2021 для перерахунку пенсії, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в цій частині та ухвали нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник, зазначає, що позовні вимоги у даній справі не стосуються перерахунку розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення відповідного тарифного коефіцієнту на 50% мінімальної заробітної плати, а в першу чергу - перерахунку цих складових грошового забезпечення шляхом множення відповідного тарифного коефіцієнту на прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Тобто фактично спір виник лише з приводу того, який саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом па 01.01.2018 або станом на 01.01.2020) має бути взятий для розрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовий званням Позивача. На думку скаржника, суд першої інстанції на це увагу не звернув, тому формально розглянув справу, чим порушив право позивача на справедливий суд.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів скаржника і правильності висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу призначено пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 23.02.2021, в якій просив оформити і надіслати до Головного управління ПФУ в м. Києві довідку про грошове забезпечення станом на 05.03.2019 із зазначенням додаткових видів грошового забезпечення і премії.

Листом від 25.02.2021 №03-2869/201 відповідач повідомив про відсутність підстав для складення довідки з огляду на роз`яснення Міністерства соціальної політики України.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні протиправної бездіяльності відповідача щодо відмови в підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві оновленої довідки про розмір грошового забезпечення позивача станом на 29.01.2020 та станом на 01.01.2021 та зобов`язання відповідача підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві нову довідку про розмір грошового забезпечення позивача станом на 29.01.2020 та станом на 01.01.2021 для перерахунку пенсії.

Згідно з частинами 2, 6 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Разом з тим, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України (пункт 1 резолютивної частини Рішення № 6-зп від 25 листопада 1997 року; пункт 1 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25 грудня 1997 року та пункт 1 резолютивної частини Рішення №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).

Так, у рішенні № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст та спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, системний аналіз статті 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що частина 2 цієї правової норми гарантує кожному захист своїх прав, які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано частини 3, 5 та 6 статті 55 Конституції України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 826/4406/16, від 07.11.2019 у справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), від 30.09.2020 у справі № 806/204/17 (адміністративне провадження № К/9901/20487/18), постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № П/9901/370/18 (провадження № 11-77заі18), від 28.10.2020 у справі № 9901/153/20 (провадження № 11-201заі20), тобто є сталою.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв`язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин; при цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Розгляду та задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Суд першої інстанції встановив, позивач звернувся до відповідача із заявою від 23.02.2021, в якій просив оформити і надіслати до Головного управління ПФУ в м. Києві довідку про грошове забезпечення станом на 05.03.2019 із зазначенням додаткових видів грошового забезпечення і премії. Листом від 25.02.2021 №03-2869/201 відповідач повідомив про відсутність підстав для складення довідки з огляду на роз`яснення Міністерства соціальної політики України.

Отже, спору щодо оформлення і надіслання до Головного управління ПФУ в м. Києві довідок про грошове забезпечення позивача станом на 29.01.2020 і 01.01.2021 із зазначенням нових (підвищених) розмірів посадового окладу і окладу за військовим званням на час звернення позивача у цій справі до суду не існувало, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині порушені.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у зв`язку з відсутністю фактів звернення позивачем до відповідача щодо оформлення і надіслання до Головного управління ПФУ в м. Києві довідок про його грошове забезпечення станом на 29.01.2020 і 01.01.2021 із зазначенням нових (підвищених) розмірів посадового окладу і окладу за військовим званням та відмови у задоволенні такого звернення або не розгляду його, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для оформлення і надіслання до Головного управління ПФУ в м. Києві таких довідок, то відповідач не допустив бездіяльності і порушення права позивача на перерахунок пенсії, тому в задоволенні вимог про визнання протиправною бездіяльності належить відмовити.

Посилання скаржника на постанову Верховного Суду у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, в якій зроблено висновок про необхідність застосування п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 у редакції, чинній до внесення змін постановою від 21.02.2018 №103, при обчисленні посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14, колегія суддів не приймає, оскільки остання ухвалена за інших фактичних обставин справи.

За обставинами справи, у справі №440/6017/21 позивач звертався до уповноваженого органу із заявою про оформлення і надіслання до територіального органу Пенсійного фонду України довідки про грошове забезпечення станом на 01.01.2021, у задоволенні якої йому відмовлено, чим, за висновком Верховного Суду, порушено право пенсіонера. Однак, оскільки у справі, яка розглядається, позивач не звертався до відповідача щодо оформлення довідок про грошове забезпечення станом на 29.01.2020 і 01.01.2021, а постанова Верховного Суду не містить висновків про наявність в уповноваженого органу підстав і повноважень самостійно складати довідку про грошове забезпечення (без надходження списків або звернення пенсіонера), то вказана постанова не є підставою для висновку про допущення відповідачем протиправною бездіяльності у цій частині.

Проаналізувавши інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від "08" вересня 2022 р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 25 квітня 2023 року.

Головуючий суддя Судді:Л.Т. Черпіцька О.Є. Пилипенко Я.М. Собків