Справа № 560/6852/22
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/6852/22 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Тарновецький І.І.
Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.
26 квітня 2023 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Полотнянка Ю.П.
суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.10.2022 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №63 від 27.04.2022.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження військової служби з 14.11.1969 по 22.11.1971, та періоди його роботи з 24.04.1986 по 07.06.1988 в ДСЮШ Комітету фізичної культури та спорту Севастопольського міськвиконкому на посаді тренера - викладача, з 04.03.1989 по 20.10.1992 в Спортивно-оздоровчому комплексі імені 200 річчя м. Севастополя Комітету по фізичній культурі і спорту Севастопольського міського виконкому на посаді тренера - викладача самоокупних груп атлетичної гімнастики, з 22.10.1992 по 28.06.2001 в Дитячо-юнацькій спортивній школі №4 Севастопольського міського виконкому на посаді тренера - викладача, з 29.06.2001 по 31.05.2004 в фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на посаді начальника комерційного відділу.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 22.04.2022, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Ленінським РВ УМВС України в місті Севастополі 28.10.1999, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 від 20.01.2002, позивач з 03.07.2001 отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.
22.04.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
За результатом розгляду заяви позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області рішенням №63 від 27.04.2022 відмовило у призначені пенсії за віком згідно Закону №1058-IV у зв`язку із відсутністю документів.
Також, в рішенні зазначено, що відповідно п. 2.9 Порядку № 22-1 громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсію від органів пенсійного забезпечення російської федерації, для поновлення виплати пенсії до наявних документів додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта. Орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації.
Страховий стаж позивача складає 30 років 1 місяць 19 днів.
До загального страхового стажу позивача не зараховано періоди:
- період проходження військової служби з 14.11.1969 по 22.11.1971 період проходження військової служби, оскільки відсутня дата початку служби;
- період роботи з 24.04.1986 по 07.06.1988, оскільки дата наказу не відповідає даті прийняття на роботу, неможливо ідентифікувати печатку;
- період роботи з 04.03.1989 по 20.10.1992, оскільки після запису про звільнення відсутній підпис відповідальної особи;
- період роботи з 22.10.1992 по 28.06.2001, оскільки відсутня назва організації куди прийнята особа і неможливо ідентифікувати печатку;
- період роботи з 29.06.2001 по 31.05.2004, оскільки дописано дату і номер договору при звільненні не засвідчено печаткою центра зайнятості та відсутня інформація СПОВ.
Не погоджуючись з таким рішенням управління, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №63 від 27.04.2022 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду проходження військової служби з 14.11.1969 по 22.11.1971, періодів роботи з 24.04.1986 по 07.06.1988 в Дитячо-юнацькій спортивній школі Комітету фізичної культури та спорту Севастопольського міського виконкому, з 04.03.1989 по 20.10.1992 в Спортивно-оздоровчому комплексі імені 200 річчя м. Севастополя Комітету по фізичній культурі і спорту Севастопольського міського виконкому, з 22.10.1992 по 28.06.2001 в Дитячо-юнацькій спортивній школі №4 Севастопольського міського виконкому, з 29.06.2001 по 31.05.2004 в фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 .
Суд першої інстанції зазначив, що відповідач при розгляді заяви ОСОБА_1 дійшов помилкового висновку про необхідність останнім надання до пенсійного органу заяви в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта, оскільки з матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, не проживає на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, а не про поновлення виплати пенсії.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
В силу вимог частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України №1058-IV визначено, що реалізовано Конституційне право громадян на соціальний захист - право на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Відповідно до положень абзацу тридцять шостого статті 1 Закону України №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (абзац п`ятий статті 1 Закону України №1058-IV).
Зі змісту пункту 1 частини першої статті 9, абзацу 4 частини першої статті 26 Закону України №1058-IV, статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» слідує, пенсія за віком призначається за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках Накопичувального фонду або на індивідуальних пенсійних рахунках у відповідних недержавних пенсійних фондах - суб`єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення, здійснюються такі пенсійні виплати, як довічні пенсії і одноразова виплата.
Відповідно до статті 26 Закону України №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Як вже зазначалось вище, до загального страхового стажу позивача не зараховано періоди:
- період проходження військової служби з 14.11.1969 по 22.11.1971 період проходження військової служби, оскільки відсутня дата початку служби;
- період роботи з 24.04.1986 по 07.06.1988, оскільки дата наказу не відповідає даті прийняття на роботу, неможливо ідентифікувати печатку;
- період роботи з 04.03.1989 по 20.10.1992, оскільки після запису про звільнення відсутній підпис відповідальної особи;
- період роботи з 22.10.1992 по 28.06.2001, оскільки відсутня назва організації куди прийнята особа і неможливо ідентифікувати печатку;
- період роботи з 29.06.2001 по 31.05.2004, оскільки дописано дату і номер договору при звільненні не засвідчено печаткою центра зайнятості та відсутня інформація СПОВ.
Пунктом 17 частини першої статті 11 Закону України №1058-IV передбачено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи рядового і начальницького складу.
Згідно статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Пунктом 6 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 визначено, що для підтвердження військової служби приймаються, зокрема, військові квитки, довідники військових комісаріатів, військових частин і установ системи Міноборони, тощо.
Як вбачається з копії військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 та обліково - послужної картки до військового квитка серії НОМЕР_4 позивач призваний на військову службу і направлений у військову частину 14.11.1969 та звільнений у запас 22.11.1971 на підставі наказу Міністерства оборони СССР №216 від 11.10.2071.
Отже, період проходження військової служби позивача з 14.11.1969 по 22.11.1971 підтверджується основним документом, а саме - копією військового квитка.
Також, суд звертає увагу на те, що запис про період проходження військової служби позивачем, міститься у трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
А тому враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що період проходження позивачем військової служби з 14.11.1969 по 22.11.1971 має бути зарахований до страхового стажу для призначення його пенсії за віком, оскільки підтверджується належними доказами.
Що стосується не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в період роботи з 24.04.1986 по 07.06.1988, оскільки дата наказу не відповідає даті прийняття на роботу, неможливо ідентифікувати печатку; з 04.03.1989 по 20.10.1992, оскільки після запису про звільнення відсутній підпис відповідальної особи; з 22.10.1992 по 28.06.2001, оскільки відсутня назва організації куди прийнята особа і неможливо ідентифікувати печатку; з 29.06.2001 по 31.05.2004, оскільки дописано дату і номер договору при звільненні не засвідчено печаткою центра зайнятості та відсутня інформація СПОВ, слід зазначає наступне.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
При цьому, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 вищезазначеного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Суд зауважує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Пунктами 1, 3 Порядку встановлено, що підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Крім того, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Так, у трудовій книжці позивача від 10.10.1968 та вкладишу до трудової книжки серії НОМЕР_5 наявні записи:
- за номером 22 відповідно до якого з 24.04.1986 позивача прийнято на роботу в ДСЮШ Комітету фізичної культури та спорту Севастопольського міськвиконкому на посаду тренера - викладача;
- за номером 23 про те, що позивача з 07.06.1988 звільнено на підставі наказу від 06.06.1988 №50, вказаний запис про звільнення місить інформацію про посаду, прізвище та ініціали уповноваженої особи, її підпис та відбиток печатки підприємства.
Усі записи внесені чітко та розбірливо. При цьому у записі про дату прийняття на роботу позивача (24.04.1986) міститься виправлення, яке засвідчено підписом та печаткою підприємства та наявна відмітка "Виправленому вірити", що не заважає ідентифікувати такий запис;
- за номером 26 відповідно до якого з 04.03.1989 позивача прийнято на роботу в Спортивно-оздоровчий комплекс імені 200 річчя м. Севастополя Комітету по фізичній культурі і спорту Севастопольського міського виконкому на посаду тренера - викладача самоокупних груп атлетичної гімнастики;
- за номером 27 про те, що позивача з 20.10.1992 звільнено за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України на підставі наказу від 20.10.1992 №6, вказаний запис про звільнення місить інформацію про посаду уповноваженої особи та відбиток печатки підприємства;
- за номером 28 відповідно до якого з 22.10.1992 позивача прийнято на роботу в ДЮСШ №4 Севастопольського міського виконкому на посаду тренера - викладача;
- за номером 29 про те, що позивача з 28.06.2001 звільнено за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України на підставі наказу від 28.06.2001 №57, вказаний запис про звільнення місить інформацію про посаду, прізвище та ініціали уповноваженої особи, її підпис та відбиток печатки підприємства;
- за номером 30 відповідно до якого з 29.06.2001 позивача прийнято на роботу до ФОП ОСОБА_2 на посаду начальника комерційного відділу згідно трудового договору №11 зареєстрованого 01.07.2001;
- за номером 31 про те, що позивача з 31.05.2004 звільнено за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України, вказаний запис про звільнення місить інформацію про посаду, прізвище та ініціали уповноваженої особи, її підпис та відбиток печатки ФОП ОСОБА_2 .
Згідно із пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 ( далі по тексту - Інструкція №58), до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
У той же час, здійснення записів у трудовій книжці роботодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе невчинення такого запису не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.
Також, у постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Вказане дає підстави для висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією а отже, й не може впливати на її особисті права, а відтак недотримання роботодавцем усіх вимог при заповненні трудової книжки, не може бути беззаперечною підставою для відмови в призначенні пенсії, особи, яка звернулася за такою.
Водночас, судом встановлено, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірні періоди, а саме відомості про дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи; ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.
Також суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Крім того, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 21 лютого 2018 року в справі №687/975/17.
Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Крім того, суд зазначає, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Отже, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії або у зарахуванні відповідного періоду роботи у стаж, що дає право на призначення пенсії за віком.
Таким чином, наявні підстави для зарахування до страхового стажу періодів роботи з 24.04.1986 по 07.06.1988 в Дитячо-юнацькій спортивній школі Комітету фізичної культури та спорту Севастопольського міського виконкому, з 04.03.1989 по 20.10.1992 в Спортивно-оздоровчому комплексі імені 200 річчя м. Севастополя Комітету по фізичній культурі і спорту Севастопольського міського виконкому, з 22.10.1992 по 28.06.2001 в Дитячо-юнацькій спортивній школі №4 Севастопольського міського виконкому, з 29.06.2001 по 31.05.2004 в фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , оскільки такі підтверджені належними та достатніми доказами.
Щодо висновків відповідача, які викладені в оскаржуваному рішенні Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області про те, що позивач до заяви про призначення пенсії за віком у відповідності до п. 2.9 Порядку № 22-1 зобов`язаний надати відповідачу заяву в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта, слід зазначити таке.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (далі Порядок № 22-1).
Пунктом 2.9 Порядку №22-1 зокрема, встановлено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).
Для дітей, які не мають паспорта, документом, який засвідчує вік, є свідоцтво про народження.
До заяви опікуна (піклувальника) додається рішення органу опіки та піклування про встановлення опіки чи піклування або відповідне рішення суду; батьків-вихователів - договір про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу; прийомних батьків - договір про влаштування дітей до прийомної сім`ї; патронатного вихователя - договір про патронат.
Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.
Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Аналізуючи положення пункту 2.9 Порядку № 22-1 на який посилається позивач в оскаржуваному рішенні, судом встановлено, що зазначений пункт не містить зобов`язань для осіб, які звернулися із заявою про призначення пенсії за віком, надати до пенсійного органу заяву в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта.
При цьому, п. 2.8 Порядку № 22-1 визначає, що громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, для поновлення виплати пенсії до наявних документів додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта. Орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме Довідки від 11.04.2022 №6825-, позивач з 15.04.2022 взятий на облік внутрішньо переміщених осіб, фактичне місце проживання/перебування позивача: АДРЕСА_1 .
22.04.2022 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком.
Отже, враховуючи зазначене суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що відповідач при розгляді заяви ОСОБА_1 дійшов помилкового висновку про необхідність останнім надання до пенсійного органу заяви в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта, оскільки з матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, не проживає на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, а не про поновлення виплати пенсії.
Наведене свідчить про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №63 від 27.04.2022 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.