Справа № 520/7645/23
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

26.04.2023 р. справа №520/7645/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України справу за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - відповідач №1, владний суб`єкт №1, орган публічної адміністрації №1, ГУ №1, Управління №1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі за текстом - відповідач №2, владний суб`єкт №2, орган публічної адміністрації №2, ГУ №2, Управління №2)
проскасування рішення суб"єкта владних повноважень, спонукання до призначення і виплати пенсії, -

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.11.2022 № 73 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з 10.11.2022 призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 відповідно до положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Аргументуючи ці вимоги, зазначив, що органом публічної адміністрації штучно створено перешкоду в призначенні пенсії.

Відповідач №1, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області про розгляд справи був сповіщений належно та завчасно (07.04.2023р.), але обов`язку із подання відзиву на позов та доказів у спростування викладених у позові доводів не виконав.

Відповідач №2, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про розгляд справи був сповіщений належно та завчасно (07.04.2023р.), але обов`язку із подання відзиву на позов та доказів у спростування викладених у позові доводів не виконав.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син заявника - ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька заявника - ОСОБА_3 .

За відомостями копії трудової книжки НОМЕР_1 трудова діяльність заявника (у розрізі спірних правовідносин) складається з наступних періодів: 1) роботи на посаді бібліотекаря у Київському державному педагогічному інституті ім. О.М. Горького у період 11.09.1979р.-10.04.1980р. (7м.); 2) роботі на посаді лаборанта фізичного кабінету Середньої школи №61 м. Києва у період 11.04.1980р.-01.09.1980р. (4м. 21дн.) (запис містить суттєві недоліки, так як за №3 спочатку указаний запис про звільнення у зв`язку із вступом до ВУЗу з 11.04.1980р. із виправленням на дату 30.11.1980р., а згодом за №3 міститься запис про зарахування на роботу з 11.04.1980р. та за №4 запис про звільнення з роботи з 01.09.1980р.); 3) навчання у якості студентки історичного факультету Київського державного педагогічного інституту ім. О.М. Горького у період 01.09.1980р.-01.09.1984р. (4р. 0м. 0дн.); 4) роботі на посаді техпрацівника середньої шкоди №61 м. Києва у період 15.09.1984р.-02.06.1986р. (1р. 8м. 18дн.); 5) роботі на посаді гардеробниці Середньої школи №61 м. Києва у період 17.09.1987р.-26.06.1989р. (1р. 8м. 11дн.); 6) роботі на посаді завідувача учбовим кабінетом та старшого лаборанта кафедри іноземних мов Київського вищого танкового інженерного училища у період 12.11.1991р.-13.12.1995р. (4р. 1м. 1дн.); 7) роботи на посаді технолога Малого виробничо-торгівельного підприємства "ФедШо" у період 18.12.1995р.-30.06.1996р. (6м. 12дн.); 8) роботи на посаді технолога Малого виробничо-торгівельного підприємства "Сигнал" у період 01.07.1996р.-31.07.1996р. (1м.); 9) роботи на посаді менеджера з торгівлі у ТОВ "Дом-Експо" у період 01.08.1996р.-01.09.1997р. (1р. 1м.); 10) роботі на посаді техніка Спеціалізованої монтажно-експлуатаційної дільниці ГУ МСВУ в Київській області у період 15.09.1997р.-14.12.2001р. (4р. 3м.); 11) роботі на посаді прибиральниці у Київській області організації Всеукраїнської спілки автомобілістів у період 01.03.2002р.-01.03.2012р. (10р.).

Отже, згідно із записами у трудовій книжці заявника за проведеними судом підрахунками показник максимально можливого страхового стажу за рахунок періодів трудової діяльності та навчання складає - 28р. 5м. 3дн. (із застосуванням правила певної умовності обчислення цього показника з огляду тривалість календарного місяця від 30 до 31 дня) у той час як за підрахунками заявника ця ж величина складає - 28р. 06м. 09дн.

У межах даного спору саме ця розбіжність не має жодного юридичного значення.

За викладеним у позові твердженням заявника цей показник страхового стажу підлягає збільшенню на час догляду за дітьми до досягнення дитиною віку у 3 роки, а саме: період 03.06.1986р.-16.09.1987р. у якості догляду за сином ОСОБА_2 (1р. 3м. 14дн.) та період 27.06.1989р.-25.12.1990р. у якості догляду за донькою ОСОБА_3 (1р. 5м. 29дн.), а загалом 2р. 09м. 13дн.

10.11.2022р. заявник звернувся із заявою про призначення пенсії за віком.

За цим зверненням суб`єктом владних повноважень - ГУ ПФУ в Харківській області було вчинено відмову, оформлену рішенням від 17.11.2022р. №73.

У вказаному рішенні суб`єктом владних повноважень визнані обставини: досягнення заявником віку у 60 років, існування цензу страхового стажу відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у 29р., наявності у заявника страхового стажу у 23р. 07м. 06дн. (без жодної прийнятної поза розумним сумнівом конкретизації часових проміжків трудової діяльності заявника, включених до обчислення показника тривалості страхового стажу); відсутності підстав для включення до страхового стажу періоду 11.04.1980р.-01.09.1980р.

Стверджуючи про протиправність неврахування органом публічної адміністрації під час розрахунку тривалості страхового стажу усіх періодів роботи, навчання, догляду за дітьми до досягнення дитиною 3 річного віку, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Право громадян України на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, конкретизовано п.6 ч.1 ст.92 Конституції України і з 01.01.2004р. деталізовано нормами, насамперед, Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ст.2 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до цього закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За змістом ст.27 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розмір пенсії за віком визначається залежно від середньомісячного заробітку та коефіцієнту страхового стажу, тобто параметрів, арифметичне значення яких обчислюється за нормами ст.ст.24, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, у розумінні ч.1 ст.24 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже, з 01.01.2004р. обов`язковими кваліфікуючими умовами для включення періоду трудової діяльності громадянина до страхового стажу є одночасна сукупність таких обставин як: 1) провадження діяльності, котра є об`єктом загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; 2) реальність щомісячної оплати страхових внесків (тобто єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною ч.2 ст.24 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності нормами Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правила обчислення стажу роботи громадянина у цілях пенсійного забезпечення визначались, зокрема, ст.56 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", ч.1 якої містила положення про те, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Частиною 3 ст.56 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" окреслювались спеціальні випадки включення до стажу роботи періодів іншої діяльності громадянина.

За приписами ст.62 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При цьому, правила ведення трудових книжок працівників були затверджені Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників (затверджена наказом Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р., зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110; далі за текстом - Інструкція №58), а правила підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (затверджений постановою КМУ від 12.08.1993р. №637; далі за текстом - Порядок №637).

Таким чином, до 31.12.2003р. страховий стаж громадянина має складатись виключно з проміжків часу ведення трудової діяльності або часу належності до кола осіб, спеціально окреслених ч.3 ст.56 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", підтверджених записами у трудовій книжці або іншими об`єктивними даними за Порядком №637 та безвідносно до події оплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; а з 01.01.2004р. - обов`язковими кваліфікуючими умовами для включення періоду трудової діяльності громадянина до страхового стажу є одночасна сукупність таких обставин як: 1) провадження діяльності, котра є об`єктом загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; 2) реальність щомісячної оплати страхових внесків (тобто єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Стосовно питання кратності включення до страхового стажу працівника періодів трудової діяльності суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.24 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.3 ст.24 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

За правилами ч.3 ст.56 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків (п. "а" ч.3 ст.56); навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі (п. "д" ч.3 ст.56); е) тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи (п. "е" ч.3 ст.56); час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду (п. "є" ч.3 ст.56); час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку (п. "ж" ч.3 ст.56); період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років (п. "з" ч.3 ст.56).

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Отже, з урахуванням кореспонденції п. "д" ч.3 ст.56 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" та п.8 Порядку №637 стажу роботи зараховується період навчання громадянина саме за денною формою здобуття освіти підтверджений дипломом або довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

У спірних правовідносинах період навчання заявника у якості студентки історичного факультету Київського державного педагогічного інституту ім. О.М. Горького у період 01.09.1980р.-01.09.1984р. (4р. 0м. 0дн.) не може бути підтверджений виключно записом у трудовій книжці та копією диплома НОМЕР_2 від 28.06.1985р. із зв`язку із явними та очевидними суперечностями відомостей стосовно тривалості навчання, а саме: за трудовою книжкою тривалість навчання складала 01.09.1980р.-01.09.1984р. (4р. 0м. 0дн.) і не містила відомостей про здобуття освіти за денною формою, а за дипломом НОМЕР_2 тривалість навчання складала 1980р.-1985р.

Пунктом 11 Порядку №637 визначено, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України; документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Суд відмічає, що процедура призначення пенсії за віком деталізована нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджений постановою Правління ПФУ від 25.11.2005р. №22-1 у редакції постанови Правління ПФУ від 07.07.2014р. №13-1; зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846; далі за текстом - Порядок №22-1).

Згідно з п.1.8 Порядку №637 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Відповідно до п.4.7 Порядку №637 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

У контексті обставин даного спору суд зазначає, що епізоди роботи заявника на посаді бібліотекаря у Київському державному педагогічному інституті ім. О.М. Горького у період 11.09.1979р.-10.04.1980р. (7м.) та навчання заявника у якості студентки історичного факультету Київського державного педагогічного інституту ім. О.М. Горького у період 01.09.1980р.-01.09.1984р. (4р. 0м. 0дн.) дійсно були здатні спричинити виникнення обґрунтованих сумнівів суб`єкта владних повноважень, проте указані сумніви могли бути усунуті за процедурою п.1.8 Порядку №22-1 у спосіб надання додаткових документів на вимогу пенсійного органу.

При цьому, відносно роботи заявника на посаді бібліотекаря у Київському державному педагогічному інституті ім. О.М. Горького у період 11.09.1979р.-10.04.1980р. (7м.) сумніви повністю усуваються довідкою Управління освіти Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 01.02.2023р. №77.

Разом із тим, хоча дана довідка як річ матеріального світу і була створена вже після події звернення заявника за призначенням пенсії та після події вчинення Відповідачем №1 управлінського волевиявлення з приводу відмови у призначенні пенсії, однак факт складання такого документу додатково та опосередковано доводить обставини неповноти розгляду Відповідачем №1 матеріалів звернення заявника.

Стосовно згаданих у тексті позову періодів ймовірного догляду за дітьми до досягнення дитиною віку у 3 роки (а саме: період 03.06.1986р.-16.09.1987р. у якості догляду за сином ОСОБА_2 (1р. 3м. 14дн.) та період 27.06.1989р.-25.12.1990р. у якості догляду за донькою ОСОБА_3 (1р. 5м. 29дн.), а загалом 2р. 09м. 13дн.) оскаржене рішення Відповідача №1 не містить взагалі жодних суджень, хоча ці періоди не перетинаються із часом виконання заявником функцій найманого працівника.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 29.01.2020р. у справі №814/1460/16 адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності).

Продовжуючи розв`язання спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджена правовим висновком постанови Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту ч.1 ст.2 КАС України було надано Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оціненими в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90 і 211 КАС України, суд констатує, що у спірних правовідносинах Відповідачем №1 не було забезпечено дотримання вимог ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України за рахунок відсутності будь-якого умотивування стосовно періодів ймовірного догляду за дітьми до досягнення дитиною віку у 3 роки та стосовно невитребування у заявника додаткових документів на підтвердження підстав включення до стажу роботи епізоду роботи заявника на посаді бібліотекаря у Київському державному педагогічному інституті ім. О.М. Горького у період 11.09.1979р.-10.04.1980р. (7м.) та епізоду навчання заявника у якості студентки історичного факультету Київського державного педагогічного інституту ім. О.М. Горького у період 01.09.1980р.-01.09.1984р. (4р. 0м. 0дн.).

Тому оскаржений правовий акт індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень - Відповідача №1 підлягає скасуванню.

Вирішуючи спір за епізодом обтяження суб`єкта владних повноважень - Відповідача №1 обов`язком вчинити конкретне управлінське волевиявлення - призначити пенсію, суд зазначає, що згідно з ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Звідси слідує, що виконання суб`єктом владних повноважень при вчиненні управлінського волевиявлення всіх визначених законом умов (тобто надання власної юридичної оцінки усім юридично значимим факторам або визнання юридично значимих обставин) та відсутність підстав для застосування свободи адміністративного розсуду (дискреції) призводять до правомірності обтяження органу публічної адміністрації вдатись до прийняття конкретного рішення за матеріалами звернення зацікавленої приватної особи.

Оскільки компетентний на вирішення питання з приводу призначення пенсії адміністративний орган - Відповідач №1 у даному конкретному випадку не виконав усіх управлінських дій, котрі передують прийняттю рішення з приводу призначення або непризначення пенсії, необхідного обсягу доказів не здобув, цих доказів не оцінив, власного судження з приводу цих доказів у тексті оскарженого рішення не виклав, а натомість ухилився від виконання функції з приводу витребування від заявника додаткових документів на усунення власних сумнівів, конкретної структури визнаного страхового стажу заявника не навів, об`єктивних даних про обчислення розміру пенсії не вивчав та не оцінював, то суд не знаходить підстав для обтяження пенсійного органу обов`язком вчинити управлінське волевиявлення саме з приводу призначення пенсії.

Допущені суб`єктом владних повноважень недоліки/вади/дефекти в організації виконання управлінської функції спонукають суд до обтяження такого суб`єкта обов`язком повторно вирішити порушене зацікавленою особою питання, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стосовно повноважень територіальних органів системи Пенсійного фонду України на вчинення управлінських волевиявлень у формі "призначення пенсії", "обчислення пенсії", "нарахування пенсії", "виплати пенсії" у випадку застосування правила "екстериторіальності реалізації повноважень"

Вирішуючи спір за епізодом вимог до ГУ ПФУ в м. Києві, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно ч.5 ст.45 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

У спірних правовідносинах звернення заявника з приводу призначення пенсії за віком за правилами "екстериторіальності" згідно з п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджений постановою Правління ПФУ від 25.11.2005р. №22-1 у редакції постанови Правління ПФУ від 07.07.2014р. №13-1; зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846; далі за текстом - Порядок №22-1) було розглянуто терорганом системи ПФУ - ГУ ПФУ у спосіб прийняття рішення від 17.11.2022 № 73 про відмову у призначенні пенсії.

Під час розгляду справи постало питання змісту та співвідношення таких правових категорій як "призначення пенсії", "обчислення пенсії", "нарахування пенсії", "виплата пенсії", "перерахунок пенсії", "поновлення пенсії".

Розв`язуючи дане питання, суд бере до уваги, що ст.ст.80-85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у процедурі забезпечення громадян пенсіями прямо передбачені такі механізми як призначення пенсії та виплата пенсії.

Ці ж самі механізми згадані законодавцем і у приписах ст.ст.44-47 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV"Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також у приписах ст.ст.48-52 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

При цьому, оскільки останнім у часі з-поміж перелічених актів права був прийнятий Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", то саме положенням цього закону слід віддати пріоритет у застосуванні.

Так, згідно ч.5 ст.45 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Процедура подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" додатково деталізована нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі за текстом - Порядок №22-1).

Відповідно до п.4.3 розділу IV Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Таким чином, суд доходить до висновку, що правова категорія "призначення пенсії" використовується законодавцем у розумінні прийняття територіальним органом Пенсійного фонду України письмового рішення (як індивідуального акту) з приводу визнання за особою суб`єктивного права на одержання грошових платежів у галузі соціального страхування із визначенням розміру регулярного платежу у межах календарного місяця.

А тому виданий терорганом ПФУ індивідуальний акт з приводу призначення пенсії одночасно охоплює як владне управлінське волевиявлення стосовно правової підстави пенсії, так і владне управське волевиявлення стосовно грошового виміру пенсії.

Таким чином, суд доходить до висновку, що правова категорія "призначення пенсії" використовується законодавцем у розумінні прийняття територіальним органом Пенсійного фонду України письмового рішення (як індивідуального акту) з приводу визнання за особою суб`єктивного права на одержання грошових платежів у галузі соціального страхування із визначенням розміру регулярного платежу у межах календарного місяця.

Відтак, розглянута категорія поглинає категорію "обчислення пенсії".

Отже, під нарахуванням пенсії слід розуміти прийняття терорганом ПФУ рішення про призначення пенсії у певному розмірі (грошовому виразі).

Звідси слідує, що ситуація не нарахування пенсії особі є об`єктивно неможливою після настання події прийняття владним суб`єктом рішення про призначення пенсії (за виключенням випадку прийняття рішення про припинення пенсії).

Стосовно змісту правової категорії "переведення на іншу пенсію" суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.45 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Тому суд вважає, що за правовою природою та суттю процедура переведення особи з одного виду пенсії на інший є різновидом механізму призначення пенсії за іншою правовою підставою.

За відсутності чіткого визначення у національному законі, суд вважає, що під правовою категорією "виплата пенсії" слід розуміти переказ безготівкових коштів з рахунків терорганів ПФУ в установах Державної казначейської служби України на рахунки громадян в банках.

Відтак, у спірних правовідносинах владне управлінське волевиявлення з приводу призначення пенсії (що поглинає етап обчислення грошової суми пенсії) віднесене до обсягу компетенції саме Відповідача №1 - ГУ ПФУ в Харківській області як теоргану системи ПФУ, визначеному за правилом "екстериторіальності" , а майбутнє виконання рішення про призначення пенсії (тобто управлінське волевиявлення з приводу нарахування пенсії за внутрішнім обліком тероргану ПФУ та управлінське волевиявлення з приводу виплати пенсії) є повноваженнями тероргану системи ПФУ за місцем реєстрації адреси проживання громадянина, тобто ГУ ПФУ в м. Києві.

Отже, у межах даного спору вимога заявника до Відповідача №2 - ГУ ПФУ в м. Києві про призначення пенсії заявнику не може бути задоволена, позаяк у спірних правовідносинах повноваження на призначення пенсії на підставі звернення від 10.11.2022р. за правилом "екстериторіальності" передано у відання Відповідача №1 - ГУ ПФУ в Харківській області.

Вимога про зобов`язання Відповідача №2 - ГУ ПФУ в м. Києві провести виплату пенсії заявлена наперед у часі, стосується майбутніх правовідносин, котрі виникнуть не раніше від календарної дати вчинення Відповідачем №1 - ГУ ПФУ в Харківській області управлінського волевиявлення з приводу призначення пенсії заявнику за зверненням від 10.11.2022р. та за відсутності доказів наміру у Відповідача №2 - ГУ ПФУ в м. Києві після настання події призначення пенсії вдаватись до порушення закону і прав приватної особи у спосіб невиплати призначеної пенсії.

Тому ця вимога до задоволення не підлягає.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим факторам і обставинам справи, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін, виклав власні мотиви конкретного тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.11.2022 № 73

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (адреса реєстрації місця проживання - АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) від 10.11.2022р. з приводу призначення пенсії за віком з урахуванням висновків рішення суду у справі №520/7645/23.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код - 14099344; місцезнаходження - 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов.) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації місця проживання - АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп. у якості компенсації витрат на оплату судового збору.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя Сліденко А.В.