Справа № 520/1834/23
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2023 р. № 520/1834/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Волошина Д.А.,

за участю секретаря судового засідання - Прокопенко Ю.А.,

позивача - не прибув,

представника відповідача - Саєнко Л.І.,

представника третьої особи - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, третя особа - Головне управління державної казначейської служби України в Харківській області про стягнення надмірно сплаченої суми податку та збору,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Харківській області, що полягає у неподанні відповідному органу Державної казначейської служби України висновку про повернення ОСОБА_1 надмірно сплачених сум податку з доходів фізичних осіб в розмірі 13 259 988,12 грн та військового збору в розмірі 3 977 996,43 грн;

- стягнути з відповідного бюджету на користь ОСОБА_1 надмірно сплачені суми податку з доходів фізичних осіб у розмірі 13 259 988,12 грн (тринадцять мільйонів двісті п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім гривень 12 копійок) та військового збору в розмірі 3 977 996,43 грн (три мільйона дев`ятсот сімдесят сім тисяч дев`ятсот дев`яносто шість гривень 43 копійки) на рахунок: НОМЕР_1 в ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно не повернув позивачу надміру сплачені суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору, сплачені ним під час посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки договором від 06.08.2022 про розірвання договору купівлі - продажу від 29 липня 2022 року припинено зобов`язання за таким договором, отже фактично продавцем не отримано дохід, з якого був сплачений відповідний податок та збір.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.02.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Відповідач надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що дохід, отриманий платником податку від продажу другого та наступних об`єктів нерухомості, зокрема, земельної ділянки, підлягає оподаткуванню за ставкою 18 відсотків, визначеною п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України. У разі невчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору купівлі - продажу, за яким сплачено податок, платник податку має право на повернення надміру сплаченої суми податку на підставі податкової декларації, поданої в установленому порядку, та підтвердних документів про фактичну сплату податку (п. 172.6 ст. 172 ПК України). Отже, нормами Кодексу передбачено повернення податку у разі невчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору купівлі-продажу за яким сплачено податок, а не у разі укладання договору про розірвання договору купівлі - продажу. Зважаючи на викладене відповідач зазначає, що підстави для повернення податку на доходи фізичних осіб та військового збору, сплачені при укладанні договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О. за реєстровим № 2317, відсутні.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначив, що у справі №810/3522/16 Верховний Суд зазначив, що у разі розірвання договору купівлі - продажу нерухомого майна, за який сплачений податок, платник такого податку має право на його повернення. Зазначений висновок зроблено на підставі аналізу норми статті 172 Податкового кодексу України, яка регулює порядок оподаткування операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна, і підстав для відступу від цієї позиції Відповідачем не наведено. При цьому, за змістом цієї норми, саме отримання доходу є підставою для сплати податку (збору), а отриманий дохід є базою оподаткування таким податком. Вказане спростовує твердження відповідача про те, що нормами Кодексу передбачено повернення податку лише у разі невчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору, за яким сплачено податок, та підтверджує право позивача на повернення суми надмірно сплаченого податку, оскільки останній сплачено до бюджету безпідставно, адже ним не отримано дохід з продажу об`єкту нерухомості, за що було сплачено відповідний податок та збір.

Відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що дані інтегрованих карток платника податків свідчать про те, що станом на 12.12.2022 (дату звернення до ГУ ДПС) у позивача відсутня переплата з податку на доходи з фізичних осіб у загальному розмірі 13 259 988,12 грн та військового збору у загальному розмірі 3 977 966,43 грн, яка підлягала б поверненню з бюджету у якості надмірно сплачених грошових зобов`язань. Станом на 01.02.2023 (дату відкриття провадження у справі) також відсутня переплата в інтегрованих картках платника податків. Така переплата відсутня і станом на дату розгляду цієї справи. Вказане свідчить про відсутність надмірно сплачених до бюджету коштів у розумінні п. 14.1.115 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України.

Представник третьої особи правом надати пояснення не скористався, у встановлений судом строк документи до суду не надходили.

Протокольною ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2023 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 18.04.2023 о 12:00 год.

Позивач в судове засідання, призначене на 18.04.2023 о 12:00 год, не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання, призначене на 18.04.2023 о 12:00 год, не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

29 липня 2022 року між ОСОБА_1 та Компанією "ДОВЕРЛЕНД ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" (DOVERLAND INVESTMENTS LIMITED) був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Іванків, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О. за реєстровим №2317.

На виконання умов договору ОСОБА_1 (Продавець) передав у власність Компанії «ДОВЕРЛЕНД ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД» (DOVERLAND INVESTMENTS LIMITED) (Покупець) земельну ділянку, площею 5,63 га, кадастровий номер :01:017:0004, вид цільового призначення: 14.01 для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій, категорія земель: Землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

До посвідчення договору купівля-продажу земельної ділянки від 29.07.2022, на виконання вимог статті 172 Податкового кодексу України, позивачем було сплачено податок з доходів фізичних осіб в розмірі 13 259 988,12 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 22 липня 2022 року, а також військовий збір в розмірі 3 977 996,43 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2 від 22 липня 2022 року.

06 серпня 2022 року сторонами було укладено договір про розірвання договору купівлі-продажу від 29 липня 2022 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О. за реєстровим №2317.

ОСОБА_1 19.12.2022 подав до ГУ ДПС у Харківській області заяву, в якій просив підготувати відповідний висновок на повернення надмірно сплачених коштів податку з доходів фізичних осіб в розмірі 13 259 988.12 грн та військового збору в розмірі 3 977 996.43 грн та передати його для виконання відповідному органу Казначейства.

Листом Головного управління ДПС у Харківській області від 29.12.2022 №21711/6/20-40-24-01-14 позивачу було відмовлено в поверненні помилково та/або надмірно сплачених сум грошового зобов`язання та зазначено, що дохід, отриманий платником податку від продажу другого та наступних об`єктів нерухомості, зокрема, земельної ділянки, підлягає оподаткуванню за ставкою 18 відсотків, визначеною п. 167.1 ст. 167 ПК України. У разі невчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору купівлі - продажу, за яким сплачено податок, платник податку має право на повернення надміру сплаченої суми податку на підставі податкової декларації, поданої в установленому порядку, та підтвердних документів про фактичну сплату податку (п. 172.6 ст. 172 ПК України). Отже, нормами Кодексу передбачено повернення податку у разі невчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору купівлі-продажу за яким сплачено податок, а не у разі укладання договору про розірвання договору купівлі - продажу. Зважаючи на викладене, підстави для повернення податку на доходи фізичних осіб в сумі 13 259 988,12 грн та військового збору в сумі 3 977 966,43 грн, сплачені при укладанні договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О. за реєстровим № 2317, відсутні.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо повернення належних позивачу надміру сплачених коштів, позивач звернувся із цим позовом до суду.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлено у Податковому кодексі України (далі ПК України).

Відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України платником податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 статті 164 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 164.2.4 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, в тому числі: частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 172-173 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 172.2 статті 172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного (податкового) року другого об`єкта нерухомості (крім операцій з відчуження житлової нерухомості банками в порядку звернення стягнення за договорами іпотеки, що забезпечують кредит, наданий в іноземній валюті), із зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного у пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

Так, п. 167.2. ст. 167 ПКУ встановлено, що ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом.

За змістом п.п.1.3 п.п. 16 прим. 1 підрозд. 10 розд. XX Податкового кодексу України ставка військового збору становить 1,5 %.

У пункті 172.4 статті 172 ПК України визначено, що під час проведення операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності електронної довідки про оціночну вартість такого об`єкта нерухомості або звіту про оцінку, зареєстрованого відповідно до пункту 172.3 цієї статті, та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору і вносить до Єдиної бази інформацію про ціну договору купівлі-продажу.

Нотаріус щокварталу в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку, подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про посвідчені ним протягом звітного кварталу договори купівлі-продажу (міни) між фізичними особами, включаючи інформацію про ціну таких договорів та розмір сплаченого податку у розрізі кожного договору.

Пунктом 172.6 статті 176 ПК України визначено, що у разі невчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору купівлі-продажу, міни об`єкта нерухомості, за яким сплачено податок, платник податку має право на повернення надміру сплаченої суми податку на підставі податкової декларації, поданої в установленому порядку, та підтвердних документів про фактичну сплату податку.

Відповідно до пункту 172.8 статті 172 ПК України для цілей цієї статті під продажем розуміється будь-який перехід права власності на об`єкти нерухомості, крім їх успадкування та дарування.

Як було встановлено судом, 29 липня 2022 року між ОСОБА_1 та Компанією "ДОВЕРЛЕНД ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" (DOVERLAND INVESTMENTS LIMITED) був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Іванків, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О. за реєстровим №2317.

На виконання умов договору ОСОБА_1 (Продавець) передав у власність Компанії «ДОВЕРЛЕНД ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД» (DOVERLAND INVESTMENTS LIMITED) (Покупець) земельну ділянку, площею 5,63 га, кадастровий номер :01:017:0004, вид цільового призначення: 14.01 для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій, категорія земель: Землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

До посвідчення договору купівля-продажу земельної ділянки від 29.07.2022, на виконання вимог статті 172 Податкового кодексу України, позивачем було сплачено податок з доходів фізичних осіб в розмірі 13 259 988,12 грн, а також військовий збір в розмірі 3 977 996,43 грн.

06 серпня 2022 року сторонами було укладено договір про розірвання договору купівлі-продажу від 29 липня 2022 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О. за реєстровим №2317.

Вказані дії підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, яка міститься в матеріалах справи.

Таким чином, при укладенні Договору купівлі-продажу земельної ділянки, який в подальшому було розірвано позивачем, було надміру сплачено до держаного бюджету податок з доходів фізичних осіб в розмірі 13 259 988,12 грн та військовий збір в розмірі 3 977 996,43 грн.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_1 не було отримано жодного доходу, не відчужено та не набуто будь-якої нерухомості, оскільки, сторони повернулись до попереднього становища: ОСОБА_1 повернув у власність земельну ділянку, а відтак відсутня база та об`єкт оподаткування, визначені статтями 163-164 ПК України.

Щодо права позивача на повернення сплаченого при укладенні договору купівлі-продажу квартири та договору про відмову від правочину податку на доходи фізичних осіб та військового збору суд зазначає таке.

Так, Верховний Суд у справі №810/3522/16 зазначив, що у разі розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна, за який сплачений податок, платник такого податку має право на його повернення.

Згідно із ч.2 ст. 214 ЦК України, особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані.

Згідно із ч.4 ст. 214 ЦК України, правові наслідки відмови від прав чи встановлюються законом або домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Системний аналіз положень ЦК України, дає підстави стверджувати, що двосторонню відмову від договору слід вважати його розірванням.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.05.2020, зазначив таке: «Оскільки договір купівлі-продажу, який був підставою для сплати позивачем податку на доходи фізичних осіб в розмірі 259285,00 грн, був розірваний 11 червня 2018 року, то саме з цієї дати грошові кошти набули статусу переплати та відповідно з цієї дати у позивача виникло право звернутися до відповідача із заявою про їх повернення. Тобто, строк для подання заяви про повернення надміру сплаченого податку на доходи фізичних осіб позивачем не пропущено, оскільки такий розпочав свій перебіг 12 червня 2018 року.»

Відтак, Верховний суд надає коштам, які були сплачені як податок при укладенні та розірванні договору купівлі-продажу, статус переплати та включає їх у зміст дефініції «надміру сплачений податок на доходи фізичних осіб».

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.05.2020 обов`язковою передумовою повернення платнику податків надміру/помилково сплачених коштів є одночасна наявність наступних обставин: 1) відсутність у такого платника податкового боргу; 2) подання платником податків заяви про повернення коштів протягом 1095 днів від дня виникнення переплати; 3) відповідність поданої заяви вимогам пункту 43.4 Податкового кодексу України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було виконано всі умови необхідні для повернення надміру сплачених податків на доходи фізичних осіб, а саме подано заяву у встановлені строки та за даними інтегрованих карток позивача як платника податку податковий борг відсутній.

Відтак, бездіяльність Головного управлінням ДПС у Харківській області в поверненні помилково та/або надмірно сплачених сум податку з доходів фізичних осіб в розмірі 13 259 988,12 грн та військового збору в розмірі 3 977 996,43 грн на користь ОСОБА_1 є протиправною.

Щодо механізму повернення помилково/надміру сплачених сум податків, суд зазначає таке.

Приписами підпункту 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 ПК України визначено, що платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з пунктів 43.1, 43.3 - 43.4 статті 43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Відповідно до пункту 43.3 статті 43 ПК України обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.

Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку (пункт 43.4 статті 43 ПК України).

На виконання статті 43 ПК України розроблено Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 (далі Порядок № 787) та Порядок інформаційної взаємодії Державної фіскальної служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 11.02.2019 № 60 затверджений (далі Порядок № 60).

Так, згідно із пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 60, повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються територіальним органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації про майновий стан і доходи за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку (далі - податкова декларація)), поданої до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.

У пункті 5 розділу ІІ Порядку № 60 зазначено, що якщо за результатами розгляду заяви підрозділом територіального органу ДФС, що виконує функції з адміністрування відповідного податку, збору, платежу, встановлено правомірність повернення коштів, працівник цього підрозділу вносить до Журналу відмітку про правомірність повернення відповідної суми коштів.

Відповідно до пунктів 43.5 - 43.6 статті 43 ПК України контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

На пiдставi отриманих висновків вiдповiдний орган Казначейства здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань у визначеному законодавством порядку. При цьому відповідачем не було надано суду належних документальних доказів на підтвердження у позивачки наявності податкового боргу, щоб унеможливлювало таке повернення.

Як установлено судом, відповідач не вчинив дій по поверненню сплачених позивачем податку з доходів фізичних осіб та військового збору, чим допустив порушення його прав та інтересів.

Водночас, відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 21.05.2020 №580/1267/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій і ухвалюючи нове рішення, визначив наступне.

У постанові від 12.02.2019 № 826/7380/15 Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання щодо належного способу захисту права платника ПДВ на отримання сум бюджетного відшкодування з ПДВ, зазначила, що, враховуючи відсутність механізму реального відшкодування платнику ПДВ узгодженої суми бюджетного відшкодування цього податку, такі способи захисту порушеного права, як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування або внести заяву платника податку до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, не призведуть до ефективного відновлення права платника податку. Ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права платника податку, є стягнення з Державного бюджету України через відповідний контролюючий орган на користь платника податку заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість та пені, нарахованої на суму такої заборгованості. Ухвалюючи зазначену постанову, Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постановах від 16.09.2015 у справі № 21-881а15, від 17.11.2015 у справі № 21-4371а15, від 02.12.2015 у справі № 21-2650а15, від 20.04.2016 у справі № 21-452а16, від 07.03.2017 у справі № 820/19449/14.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У зв`язку із цим, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 580/1267/19 ухвалені судові рішення скасував у частині задоволення позову про зобов`язання ГУ ДФС у місті Києві підготувати та подати до відповідного органу Державної казначейської служби України висновок про повернення сплачених грошових коштів і ухвалив у цій частині нове рішення про задоволення позову шляхом стягнення на користь позивача з Державного бюджету України надмірно сплачених сум податку на доходи фізичних осіб. В іншій частині судові рішення першої та апеляційної інстанцій підлягають залишенню без змін.

Отже, враховуючи вищенаведені висновки Верховного суду, у цій справі суд приходить до висновку, що позивачем обрано належний спосіб захисту шляхом стягнення на його користь з Державного бюджету України надмірно сплачених сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

При цьому суд вважає за можливе застосувати позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01 від 6 вересня 2005 року, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00 від 18 липня 2006 року, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року, пункт 58), відповідно до якої принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» серія A. 303-A від 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Одночасно суд зважає на положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РОНКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ЄДРПОУ ВП 43983495), третя особа - Головне управління державної казначейської служби України в Харківській області (вул. Бакуліна, буд. 18, м. Харків, 61166, ) про стягнення надмірно сплаченої суми податку та збору - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Харківській області, що полягає у неподанні відповідному органу Державної казначейської служби України висновку про повернення ОСОБА_1 надмірно сплачених сум податку з доходів фізичних осіб в розмірі 13 259 988,12 грн та військового збору в розмірі 3 977 996,43 грн.

Стягнути з бюджету на користь ОСОБА_1 надмірно сплачені суми податку з доходів фізичних осіб у розмірі 13 259 988,12 грн (тринадцять мільйонів двісті п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім гривень 12 копійок) та військового збору в розмірі 3 977 996,43 грн (три мільйона дев`ятсот сімдесят сім тисяч дев`ятсот дев`яносто шість гривень 43 копійки).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області суму сплаченого судового збору у розмірі 13420,00 грн (тринадцять тисяч чотириста двадцять гривень 00 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.04.2023.

Суддя Д.А. Волошин