Справа № 280/1055/23
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року Справа № 280/1055/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя пр. Соборний, б. 158 Б, ),

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 2), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.01.2023 року № 03 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з 17.01.2023 року із зарахування періодів роботи з 22.06.1993 року по 15.06.1995 року та з 19.09.1995 року по 23.10.2001 року до пільгового стажу роботи за Списком № 1, а періоду роботи з 22.06.1993 по 15.06.1995, з 19.09.1995 по 31.12.1997 до загального страхового стажу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що має право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, оскільки на дату звернення їй виповнилося 48 років, загальний стаж роботи складає більше 23 років, пільговий стаж роботи за Списком № 1 складає більше 8 років. Вказує, що позивач надавав відповідачу уточнюючі довідки від 14.12.2022 року № 35а та № 35б і копії наказів про атестацію робочого місця, однак відповідач безпідставно не бере до уваги наявні у позивача документи та не зараховує до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з 22.06.1993 по 15.06.1995 та з 19.09.1995 по 23.10.2001. Вважає, що має право на зарахування до пільгового стажу роботи за Списком № 1 періодів роботи з 22.06.1993 року по 15.06.1995 року та з 19.09.1995 року по 23.10.2001 року, а також на зарахування до загального трудового стажу періоду роботи з 22.06.1993 по 15.06.1995, з 19.09.1995 по 31.12.1997. Таким чином, відмова управління ПФУ в призначенні ОСОБА_1 , яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 45 років, мала страховий стаж роботи більше 28 років, у тому числі на роботах за списком № 1 більше 5 років, є протиправною. На підставі чого, просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач 1 позовну заяву не визнав, у відзиві від 20.03.2023 вх. № 11330 посилається на те, що Головним управлінням встановлено, що трудова книжка НОМЕР_2 , надана позивачкою разом із заявою про призначення пенсії, заповнена "15.04.2004р.", в той час як перший запис датовано "01.09.1992р." Вказує, що позивачкою разом із заявою про призначення пенсії надано уточнюючі довідки від 14.12.2022 № 35а та № 35б для підтвердження пільгового стажу. Зазначені довідки оформлені з порушенням, а саме довідки не містять накази про прийняття та звільнення з роботи. Таким чином, вважає, що довідки №№ 35а та 35б не можуть бути враховані при розгляді заяви позивачки про призначення пенсії для врахування страхового стажу в період з 22.06.1993 по 15.06.1995 таз 19.09.1995 по 31.12.1997. Також зазначає, що періоди роботи зазначені в цих довідках не зараховані до пільгового стажу за Списком №1, оскільки не зазначено фінансові документи стосовно нарахування заробітної плати (розрахункові відомості, особові рахунки). Інформація наведена в довідках потребує перевірки. Вказує, що Головне управління не має можливості врахувати до пільгового стажу позивачки при призначенні пенсії за віком згідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» оскаржувані періоди. Просить у позові відмовити.

Відповідач 2 позовні вимоги не визнав. У відзиві на позовну заяву від 07.03.2023 (вх. № 9480), зазначає, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) станом на дату звернення до відповідача 1 (17.01.2023) з питання призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах в порядку, визначеному Законом № 1058, не досягла пенсійного віку 49 років 6 місяців, визначеного положеннями пункту 1 частини 2 ст. 114 розділу XIV-І «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян» Закону № 1058. Посилається на те, що до страхового стажу не зараховані періоди роботи з 22.06.1993 по 15.06.1995, з 19.09.1995 по 31.12.1997 згідно дубліката трудової книжки НОМЕР_3 від 15.04.2004, оскільки дата заповнення документа не відповідає початку трудової діяльності позивачки, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58, Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженій постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року № 162. Пільгові довідки від 14.12.2022 за № 35а, 35б не підтверджують вищевказані періоди роботи, оскільки не містять накази на прийняття та звільнення з роботи (відсутні в підставі видачі довідки). З огляду на викладене, вважає, що головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області правомірно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії. Просить у позові відмовити.

Ухвалою суду від 17.02.2023 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/1055/23. Призначено розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

17.01.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах в порядку, визначеному Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI (далі Закон № 1058-IV).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.01.2023 № 03, яким опрацьовано заяву за принципом екстериторіальності, позивачці відмовлено у призначенні пенсії згідно положень ст. 114 розділу XIV-I Закону №1058-IV.

Позивач не погодившись з рішенням відповідача 1 та з вимогою вчинити певні дії, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальним законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), яким визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 Закону №1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (абзац перший частини другої статті 24 Закону № 1058-ІV).

Абзацом другим частини четвертої статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Слід зазначити, що до 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з приписами ст. 62 Закону № 1788-ХІІ (які кореспондуються зі змістом ст. 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993.

Відповідно до п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з вимогами п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.4.7 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Так, спірним рішенням позивачці відмовлено у призначенні пільгової пенсії за віком, у тому числі, у зв`язку з недостатністю страхового стажу. Відповідач посилається на те, що до страхового стажу не зараховані періоди роботи з 22.06.1993 по 15.06.1995, з 19.09.1995 по 31.12.1997 згідно дубліката трудової книжки НОМЕР_3 від 15.04.2004, оскільки дата заповнення документа не відповідає початку трудової діяльності заявниці.

Суд зауважує, що у дублікаті трудової книжки позивача від 15.04.2004 року серії НОМЕР_3 дійсно наявні записи про роботу з 22.06.1993 по 15.06.1995, з 19.09.1995 по 31.12.1997, де позивач працював кранівником на ділянці плавки абразивних матеріалів цеху плавки електрокорунду нормального ВАТ «Запорізький абразивний комбінат».

Згідно Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637(далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58 (далі - Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до пункту 1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року по справі № 654/890/17 (провадження № К/9901/22832/18).

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Так, посилаючись на дату заповнення трудової книжки як на причину неврахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 22.06.1993 по 15.06.1995, з 19.09.1995 по 31.12.1997 відповідач не враховує, що ОСОБА_1 надавався саме дублікат трудової книжки. Відповідно, до дублікату трудової книжки внесено записи за минулі періоди, і те, що дата його заповнення є пізнішою, ніж дата спірного трудового періоду, не свідчить про недостовірність цих записів.

Суд зауважує, що записи про період роботи з 22.06.1993 по 15.06.1995, з 19.09.1995 по 23.10.2001, що включає спірні періоди зроблено чітко та зрозуміло, відсутні ознаки підчисток та підробок, зазначено дату прийняття позивача на роботу, номер та дата наказу про прийняття, номер та дата наказу про звільнення відповідає даті звільнення. Періоди роботи засвідчені підписом відповідальної особи та печаткою відділу кадрів, що виключає сумнів стосовно періодів роботи.

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Донецькій області протиправно не було зараховано до трудового стажу позивача спірний період роботи з 22.06.1993 по 15.06.1995, з 19.09.1995 по 31.12.1997 дубліката трудової книжки НОМЕР_3 від 15.04.2004.

Окрім того, позивачем було надано довідки, уточнюючі особливий характер робіт на підтвердження трудового стажу для призначення пенсії від 14.12.2022 за № 35а, 35б.

Однак, відповідач у спірному рішенні посилається на те, що пільгові довідки від 14.12.2022 за № 35а, 35б не підтверджують вищевказані періоди роботи, оскільки не містять накази на прийняття та звільнення з роботи, не мають повної підстави видачі, а саме не зазначені фінансові документи щодо нарахування заробітної плати (розрахункові відомості, особові рахунки по заробітній платі).

Суд зазначає, що пунктом 20 Порядку №637, передбачено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років.

Так, трудова книжка позивача містить належні записи, що засвідчують період роботи позивачки у ВАТ «Запорізький абразивний комбінат» (наразі ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат») з 22.06.1993 по 23.10.2001, що включає спірні періоди.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 13.06.2019р. в справі №195/443/17 та від 22.05.2018 в справі №683/977/17, право на зарахування до стажу для призначення особі пільгової пенсії підтверджується зокрема відомостями трудової книжки.

Суд також враховує правові висновки Верховного Суду у постановах від 20.02.2018р. у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі №233/2084/17 відповідно до яких надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Згідно наданих довідок від 14.12.2022 за № 35а, 35б вбачається, що позивач працював повний робочий день на ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат»:

- з 22.06.1993 по 15.06.1995 на посаді кранівника зайнятого на ділянці платки абразивних матеріалів цеху плавки електрокорунду нормального, передбаченої Списком №1 розділ ХІ під 4а поз 1110500а-13790;

- з 19.09.1995 по 23.10.2001 на посаді кранівника зайнятого на ділянці платки абразивних матеріалів цеху плавки електрокорунду нормального, передбаченої Списком №1 розділ ХІ під 4а поз 1110500а-13790.

Підстава: особова картка працівника ФТ2, Постанова КМУ 3 162 від 11.03.1994, накази по атестації № 466 від 14.11.1994, від 18.08.2000 № 305-к(А).

Крім того, надано копії наказів по Концерну «Запоріжабразив» № 466 від 14.11.1994 , від 18.08.2000 № 305-к(А) «Про результати атестації робочих місць за умовами праці для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення", Цех плавки електрокорунда нормального, за професіями плавильщик абразивних матеріалів, підтверджено право на пенсію за Списком №1.

Таким чином, на думку суду, долученими матеріалами справи підтверджується наявність пільгового стажу роботи позивача за роботами за Списком №1 у вищевказані періоди у ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» (концерн «Запоріжабразив», ВАТ «Запорізький абразивний комбінат»).

Відтак, з огляду на подання позивачем до відповідача трудової книжки, із належними записами у ній, а також довідок «Запорізький абразивний комбінат», що підтверджують роботу позивача у ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» 22.06.1993 по 15.06.1995, з 19.09.1995 по 31.12.1997, відповідач мав надати оцінку її відомостям за зазначений період в контексті наявності права на зарахування зазначеного періоду до пільгового стажу позивача.

Суд звертає увагу, що відмова у призначенні пільгової пенсії із посиланням на не невідповідність поданих довідок, які підтверджували роботу, що дає право на пенсію на пільгових умовах могла бути обґрунтована в разі відсутності у трудовій книжці позивача необхідних записів, що визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

При цьому, суд зазначає, що довідки від 14.12.2022 за № 35а, 35б підписані посадовими особами, засвідчені печаткою, в повному обсязі підтверджують відомості трудової книжки позивача про періоди її роботи, та підтверджують право позивача на зарахування вказаних у них періодів до пільгового стажу за Списком №1.

Тож, суд зазначає, що довідки, відомості яких відповідають відомостям трудової книжки позивача мають бути враховані пенсійним органом, а вказані підстави у рішенні щодо неналежності довідок може вважатися формальними підставами для відмови.

Враховуючи встановлені обставини та положення статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пунктів 1, 3, 20 Порядку №637, оскільки факт роботи позивача на роботах за списком №1 з 22.06.1993 по 15.06.1995, з 19.09.1995 по 31.12.1997 підтверджується належними доказами, суд доходить висновку що вказані періоди роботи позивача підлягають включенню до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1, відповідно до п. 1 ч.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щодо обставини не досягнення позивачкою пенсійного віку (49 років 6 місяців), необхідного для призначення пенсії за віком, суд зазначає наступне.

Згідно з п. "а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII віковий ценз для жінок збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.

Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII набув чинності з 01.04.2015 року.

Відповідно до п.2 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Отже, після набуття чинності нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правила призначення пенсій за Списком №1 регламентувались п. "а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 року №2148-VIII, яким текст Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" доповнений, зокрема, ст.114, згідно з ч.1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 року №2148-VIII у новій редакції викладений п.2 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", де передбачалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

У силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 №2148-VIII наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017 року.

Таким чином, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: п. "а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII та п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII.

Правила згаданих законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020р. №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII".

Пунктом 1 резолютивної частини цього Рішення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII.

Відповідно до п.2 резолютивної частини названого судового акту стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з п.3 резолютивної частини названого судового акту застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам …".

Проаналізувавши вищенаведені норми права, суд зазначає, що з 23.01.2020р. в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: п. а ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до Закону України від 02.03.2015р. №213-VIII та п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII.

Відносно позивачки правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за п. "а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та 50 років за п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

При цьому, суд звертає увагу на те, що у рішенні від 23.01.2020р. №1-р/2020 Конституційний Суд України, визнаючи такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом N 213-VIII вказав, що особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Вирішуючи спір, суд доходить висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для заявника закону.

Суд також зазначає, що обрані пенсійним фондом у спірному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на користь невладного суб`єкта - приватної особи (тобто на користь позивача).

У спірних правовідносинах застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

За вказаних обставин, відмова відповідача в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням недосягнення нею пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

Вказані висновки суду відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду висловленої у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20.

Таким чином, з огляду на підстави відмови у призначенні спірної пенсії, та за такого правового врегулювання спірних правовідносин, суд доходить висновку щодо протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.01.2023 року № 03 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 ОСОБА_1 , у зв`язку із чим його належить скасувати.

Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

В даному конкретному випадку, призначенню пенсії передує встановлення наявності права на таку пенсію, як то вік та стаж роботи.

З оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач 1 зазначив, що страховий стаж позивачки складає 23 роки 4 місяці 17 днів. Крім того, суд дійшов висновку про необхідність зарахування до її до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 періодів роботи ОСОБА_1 з 22.06.1993 по 15.06.1995, з 19.09.1995 по 31.12.1997 та досягнення нею віку, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що найбільш ефективним із можливих способів захисту порушеного права позивача, є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 періоди роботи ОСОБА_1 з 22.06.1993 по 15.06.1995, з 19.09.1995 по 31.12.1997 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з 17.01.2023.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із викладеним, судові витрати у розмірі 1073,60 грн. на оплату судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя пр. Соборний, б. 158 Б, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.01.2023 року № 03 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 ОСОБА_1

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 періоди роботи ОСОБА_1 з 22.06.1993 по 15.06.1995, з 19.09.1995 по 31.12.1997 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з 17.01.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 25.04.2023.

Суддя Л.Я. Максименко