Справа № 320/9045/21
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2023 року м.Київ № 320/9045/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Головенко О.Д., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третьої особи Міністерство інфраструктури України про визнання протиправним та скасування рішення

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Державне підприємство обслуговування повітряного руху України з позовом до Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третьої особи Міністерство інфраструктури України та просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в державній реєстрації від 23.10.2021 № 54751836;

зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту (Центр) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ провести державну реєстрацію права власності, форма власності: державна на технічну будівлю, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Ернста Федора, 1, за суб`єктом: Держава в особі Міністерства інфраструктури України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження, а також залучено у якості третьої особи Міністерство інфраструктури України.

Ухвалою суду від 10.11.2021 замінено Департамент (Центр) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ на Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

В обґрунтування позовних вимог вказує, що державний реєстратор не має права вимагати від заявника надання інших документів, крім тих, відсутність яких стала підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви, якщо інше не випливає з документів, що надані додатково. На думку позивача, державний реєстратор при виявленні відмітки в технічному паспорті об`єкту про те, що дозвільну документацію на будівництво до БТІ не подано, мав звернутися до відповідних державних органів, із запитом щодо надання копії документа який підтверджує введення об`єкта в експлуатацію, засвідченого в установленому порядку законом України, проте не зробив цього.

Вважає, що рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття. У зв`язку з чим зазначає, що прийняте державним реєстратором рішення про відмову у державній реєстрації прав на нерухоме майно, в супереч ч. 5 ст. 23 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 № 1952-IV (далі Закон №1952) підлягає скасуванню.

Первісний відповідач направив на адресу суду відзив на позовну заяву де зазначає, що позивачем оскаржується рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про відмову у державній реєстрації права та їх обтяжень 23.10.2021 № 54751836. Однак, з боку Департаменту (Центру) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відсутні факти порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Наголошує, що позивачем пред`явлено позов до Департаменту (Центру) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), тоді як спірні правовідносини у нього виникли з суб`єктом надання адміністративної послуги - Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Третя особа Міністерство інфраструктури України в поясненнях щодо позову зазначило, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.03.2011 № 265 Питання управління Міністерством інфраструктури об`єктами державної власності Державне підприємство обслуговування повітряного руху України включено до Переліку підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Мінінфраструктури, яке виконує функції з управління об`єктами державної власності відповідно до чинного законодавства.

Технічна будівля, що розташована у м. Києві, по вул. Федора Ернста, 1 є власністю Держави України в особі Мінінфраструктури та підлягає обов`язковій державній реєстрації. Крім того, з відомостей у розділі І. Відомості про юридичну особу (балансоутримувача державного майна) з Єдиного реєстру об`єктів державної власності, витяг з якого додано до листа Фонду державного майна України від 13.05.2020 № 10-62-9235 щодо технічної будівлі, вбачається, що балансоутримувачем об`єкту державної власності, а саме: Технічна будівля, загальною площею 310,6 м2 (інв. № 00100-19) є Украероруху.

Пояснює, що з метою реєстрації права власності Держави Мінінфраструктури уповноважена особа звернулася до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою про реєстрацію об`єкту нерухомого майна: технічної будівлі, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. вул. Федора Ернста, 1.

Відповідач - Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. У відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідно до Закону №1952, документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Під час розгляду заяви для проведення державної реєстрації права власності на нежитловий будинок, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Федора Ернста, 1, державним реєстратором встановлено відсутність у повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, у зв`язку з чим державним реєстратором Департаменту зазначено вимогу надати документ, що відповідно до вимог законодавства, засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (оскільки в поданому технічному паспорті наявна відмітка: дозвільну документацію на будівництво до БТІ не подано), а також документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (оскільки в подальшому технічному паспорті від 18.09.20-8 наявна примітка розпорядження про присвоєння поштової адреси в БТІ не подано). Таким чином, державним реєстратором було прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав.

Вказує, що державним реєстратором встановлено, що після завершення строку, встановленого ст. 23 Закону № 1952 не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви, що і було підствою для прийняття спірного рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10.09.2020 Державне підприємство обслуговування повітряного руху України звернулося до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ з заявою про реєстрацію об`єкту нерухомого майна: технічної будівлі, що знаходиться за адресою; м. Київ, вул. Федора Ернста, 1.

Для здійснення реєстрації вищевказаного об`єкту нерухомого майна, були надані такі документи; технічний паспорт, витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності, копія державного акта серія ЯЯ № 080621 від 19.11.2004, копія листа Солом`янського РДА у м.Київ від 28.09.2009 № 1.41846, копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ 17, відповідно до картки прийому заяви від 10.09.2020 №220634281.

За результатами розгляду вищевказаної заяви 25.08.2020 державним реєстратором прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 53749962 об`єкту нерухомого майна: технічної будівлі, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Федора Ернста, 1, у зв`язку з тим, що документи були подані не в повному обсязі та зобов`язано позивача надати документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчений будівництвом об`єкт (оскільки, в поданому технічному паспорті наявна примітка дозвільну документацію на будівництво до БТІ не подано), документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (оскільки в подальшому технічному паспорті від 18.09.20-8 наявна примітка розпорядження про присвоєння поштової адреси в БТІ не подано).

Позивач на виконання вказаного рішення № 53749962 звертався до архівного відділу Солом`янської РДА м. Києва та опрацьовано наявні архівні документи які стосуються цього об`єкту нерухомого майна. Однак, в архівному відділі Солом`янської РДА м. Києва документів що підтверджують прийняття об`єкту нерухомого майна в експлуатацію не було знайдено. Тому вищевказані документи позивачем відповідачу не надавались.

23.10.2020 відповідачем прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав № 54751836 щодо об`єкту нерухомого майна, державної форми власності на технічну будівлю, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Федора Ернста, 1.

Не погоджуючись з таким рішенням державного реєстратора, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між учасниками справи, суд виходив з такого.

Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у своїй діяльності керується Конституцією України, Законом № 1952, Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 (далі - Порядок № 1141), та іншими нормативно- правовими актами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 8 ст. 18 Закону № 1952 визначено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Пункт 6 Порядку № 1127 передбачає, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Згідно п. 12 Порядку № 1127 розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 10 Закону № 1952 встановлено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Нормами ч. 1 ст. 22 Закону № 1952 визначено, що документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Так, під час розгляду заяви представника Міністерства інфраструктури України від 18.08.2020 за реєстраційним номером 41006553 для проведення державної реєстрації права власності на нежитловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , державним реєстратором Департаменту Волошиною Ж.Д. встановлено відсутність у повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Заявником до заяви, разом з іншими документами подано: технічний паспорт, витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності, копія державного акта серія ЯЯ № 080621 від 19.11.2004, копія листа Солом`янського РДА у м.Київ від 28.09.2009 № 1.41846, копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ 17, відповідно до картки прийому заяви від 10.09.2020 №220634281.

25.08.2020 державним реєстратором прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 53749962 об`єкту нерухомого майна: технічної будівлі, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Федора Ернста, 1, у зв`язку з тим, що документи були подані не в повному обсязі та зобов`язано позивача надати документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчений будівництвом об`єкт (оскільки, в поданому технічному паспорті наявна примітка дозвільну документацію на будівництво до БТІ не подано), документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (оскільки в подальшому технічному паспорті від 18.09.20-8 наявна примітка розпорядження про присвоєння поштової адреси в БТІ не подано).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не був поданий документ, що відповідно до вимог законодавства, засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а також документ підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна.

Відповідно до ст. 23 Закону 1952 та п. 14 Порядку № 1127 якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав виконав вимоги державного реєстратора зазначені у відповідному рішенні, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора про відновлення розгляду заяви.

У разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог у встановлений строк, державний реєстратор приймає рішення про відмову в такій реєстрації.

Також, згідно з ч. 8 ст. 24 Закону № 1952 підставою для відмови в державній реєстрації є якщо після завершення строку, встановленого ч. 3 ст. 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав.

Таким чином, державним реєстратором встановлено, що після завершення строку, встановленого ст. 23 Закону № 1952 не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 24 Закону № 1952, п. 18 та 23 Порядку № 1127 державним реєстратором 23.10.2020 прийнято рішення № 54751836 про відмову у державній реєстрації прав.

Щодо тверджень позивача стосовно п. 3 ч. 3 ст.10 Закону № 1952 суд зазначає, що під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, державний реєстратор дійсно обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ, організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Однак, органом, що проводив оформлення та/або реєстрацію прав до 01.01.2013 є Бюро технічної інвентаризації, яке не видавало документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Підстав для подання запиту до зазначеного органу в державного реєстратора не було.

За таких обставин суд вважає, що рішення про відмову у державній реєстрації прав від 23.10.2020 № 54751836, державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) винесено правомірно, а тому підстави для його скасування відсутні.

За приписами ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) у справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" констатував: "Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у ст. 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином ст. 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia).

Також суд враховує роз`яснення, що викладені у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, відповідно до якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Цей же принцип знайшов свій вираз у низці рішень Європейського суду з прав людини, у яких ЄСПЛ неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain); рішення у справі "Серявін та інші проти України").

Відповідно до ст. 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому, суд враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України", відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду даної справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно 2 ст. 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.