Справа № 160/3126/23
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2023-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2023 року Справа № 160/3126/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Юркова Е.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
17 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області з вимогами:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2023 року відкрито провадження у даній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 року залучено в адміністративній справі № 160/3126/23 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області; зобов`язано Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області надати до суду матеріали, які стали підставою для складання листа № 55/2-820 від 30.01.2023 року.
Відповідачем 08.03.2023 року подано до суду відзив на позовну заяву (вх.. № 4298/23), в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідно до наявних матеріалів відносно громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання 24.11.2022 року звернулась до ГУ ДМС у Дніпропетровської області із документами на обмін тимчасової посвідки, у зв`язку із закінченням строку дії. Після формування заяви-анкети, перевірки зазначених в заяві-анкеті даних позивачем відповідно до пункту 21 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25 квітня 2018 року № 322, уповноваженим працівником було здійснено перевірку на повноту поданих іноземцем документів, зазначених у пунктах 32, 33, 35, 36 і 39 Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства. 24.11.2022 року з метою мінімізації загроз у сфері національної безпеки в умовах військового стану, до відділу контррозвідки Управління СБУ у Дніпропетровській області було направлено запит стосовно позивача щодо наявності або відсутності підстав для відмови в оформленні (обміні) посвідки на тимчасове проживання на території України відносно позивача. 02.02.2023 року на адресу ГУ ДМС у Дніпропетровській області надійшов лист від Управління СБУ у Дніпропетровській області за № 55/2-820 з наступним змістом, а саме: «Управлінням СБ України у Дніпропетровській області відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про Службу безпеки України» отримано інформацію, яка свідчить, що подальше документування громадянки рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідкою на тимчасове проживання, недоцільно на підставі підпунктів 7, 11, п. 61 ПКМУ № 322 від 25.04.2018 року.». Враховуючи вищевикладене, наявна підстава для відмови у видачі посвідки на тимчасове проживання прямо передбачена нормами чинного законодавства, а саме підпунктом 7 пункту 61 Порядку, про що зазначено у листі Управління Служби безпеки України в Дніпропетровській області від 30.01.2023 за № 55/2-820. На підставі викладеного відповідач вважає, що оскаржуване рішення є таким, яке прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.
13.03.2023 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій викладено доводи, аналогічні доводам позовної заяви, а також вказано, що вважає, що має безперешкодне право на отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні, зважаючи на наявність чоловіка громадянина України. Також вважає, що у відповідача відсутнє право на здійснення запиту до СБУ щодо перевірки позивача на предмет загрози національній безпеці України.
29.03.2023 року третьою особою надано до суду пояснення, в яких зазначено, що з позовними вимогами не погоджується, та вказує, що за результатом здійснення перевірки в службових матеріалах, інформаційних масивах та базах даних СБУ проінформовано відповідача, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про Службу безпеки України», подальше документування громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідкою на тимчасове проживання недоцільно на підставі підпунктів 7, 11, п. 61 ПКМУ № 322 від 25.04.2018 року.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації, що підтверджено паспортом НОМЕР_1 , виданим посольством Російської Федерації в Чехії 10.06.2021 року.
ОСОБА_1 була видана посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_2 зі строком дії до 22.11.2022 року.
Згідно довідки Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про реєстрацію місця проживання особи № 3731 від 27.07.2021 року, ОСОБА_1 з 27.07.2021 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно доповідної записки заступника начальника Управління начальника відділу протидії нелегальній міграції, встановлено, що ОСОБА_1 дійсно проживає за адресою : АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що позивач звернулась до Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області з питання оформлення посвідки на тимчасове проживання (обмін) із заповненням заяви-анкети № 105131798 від 24.11.2022 року.
Рішенням Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області №0552 від 06.02.2023 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі підпункту 7 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018 року.

Так, відповідачем у відзиві вказано, що зазначене рішення прийнято на підставі листа Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області № 55/2-820 від 30.01.2023 року.

Згідно вказаного листа, Управлінням Служби безпеки України у Дніпропетровській області відповідно до пункту 13 частини 1 статті 24 Закону України «Про Службу безпеки України» отримано інформацію, яка свідчить, що подальше документування громадянки рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідкою на тимчасове проживання недоцільно на підставі підпунктів 7, 11, п. 61 Постанови Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно із частиною 1 статті 33 Конституції України кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Закон України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22.09.2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI, возз`єднання сім`ї це в`їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім`ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім`ї в Україні, з метою спільного проживання сім`ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України.

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Частиною 3 статті 3 Закону № 3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні (пункт 18 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI).

Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України (частина 14 статті 4 Закону № 3773-VI).

Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання (частина 3 статті 5 Закону № 3773-VI).

Згідно із частиною 14 статті 5 Закону № 3773-VI, підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування.

Отже, Законом № 3773-VI визнано, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання, є, зокрема заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, а також дійсний поліс медичного страхування.

Так, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 08.12.2020 року укладено шлюб, що підтверджено свідоцтвом серія НОМЕР_3 виданим 08.12.2020 року Соборним районним у м.Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 322 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі Порядок № 322), відповідно до пункту 1 якого посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України та які, зокрема досягли 16-річного віку або не досягли 16-річного віку, але самостійно прибули в Україну з метою навчання, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто.

Обмін посвідки здійснюється у разі: закінчення строку дії посвідки (підпункт 3 пункту 7 Порядку № 322).

Згідно із пунктом 14 Порядку № 322 ДМС має право отримувати інформацію про особу з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, в обсязі, необхідному для ідентифікації особи у зв`язку з оформленням посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміном.

Доступ до зазначеної інформації здійснюється з дотриманням вимог Закону України Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах.

У разі відсутності можливості надання ДМС прямого доступу до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, чи надіслання запитів у електронній формі захищеними каналами зв`язку отримання відомостей про особу здійснюється шляхом надсилання запитів та надання відповідей на них у паперовій формі.

Отже, доводи позивача про відсутність у відповідача права на направлення до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області запиту є безпідставними, оскільки вказаним Порядком № 322 не визначено вичерпний перелік реєстрів та органів до яких може бути скеровано запит з метою отримання відомостей про особу.

Відповідно до пункту 37 Порядку № 322 рішення про оформлення посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих документів та відсутності підстав для відмови в її видачі.

Пунктом 61 Порядку № 322 передбачені підстави для відмови в оформленні та видачі посвідки, а саме територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли: отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку з учиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином (підпункт 7).

Згідно із пунктом 62 Порядку № 322 копія рішення про відмову в оформленні чи видачі посвідки із зазначенням причин відмови не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття видається іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається рекомендованим листом такій особі і приймаючій стороні.

У разі подання заяви-анкети через уповноваженого суб`єкта територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС надсилає письмове повідомлення про прийняте рішення до уповноваженого суб`єкта для подальшого його вручення іноземцеві або особі без громадянства.

Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в оформленні чи видачі посвідки, за умови дотримання строків, визначених пунктом 17 цього Порядку.

Також 01.11.2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1232 Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану, відповідно до пункту 1 якої установлено, що у період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування надання територіальними органами/територіальними підрозділами Державної міграційної служби адміністративних послуг громадянам Російської Федерації здійснюється з урахуванням таких особливостей:

- розгляд заяв про оформлення дозволу на імміграцію, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання, поданих до набрання чинності цією постановою, зупиняється до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором;

- у разі звернення громадянина Російської Федерації із заявою про оформлення дозволу на імміграцію, продовження строку перебування, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання територіальний орган/територіальний підрозділ Державної міграційної служби інформує про відмову в прийнятті документів до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.

Пунктом 2 визначено, що зазначені у пункті 1 цієї постанови обмеження не поширюються, зокрема на: осіб, що мають законні підстави для оформлення дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, передбачені пунктами 4, 6 та 9 частини другої та пунктами 1, 2 та 4 частини третьої статті 4 Закону України Про імміграцію.

Так, пунктом 1 частини 4 Закону України Про імміграцію вказано, що дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 08.12.2020 року укладено шлюб, що підтверджено свідоцтвом серія НОМЕР_3 виданим 08.12.2020 року Соборним районним у м.Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

Отже, до позивача не можуть бути застосовані обмеження, встановлені постановою Кабінету Міністрів України № 1232 від 01.11.2022 року Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану, оскільки підтверджено факт перебування у шлюбі понад 2 роки з громадянином України.

Так, спірне рішення прийнято на підставі підпункту 7 пункту 61 Порядку № 322.

Вказана інформація викладена в листі Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області № 55/2-820 від 30.01.2023 року.

Згідно вказаного листа, Управлінням Служби безпеки України у Дніпропетровській області відповідно до пункту 13 частини 1 статті 24 Закону України «Про Службу безпеки України» отримано інформацію, яка свідчить, що подальше документування громадянки рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідкою на тимчасове проживання недоцільно на підставі підпунктів 7, 11, п. 61 Постанови Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018 року.

Суд вказує, що розділом І Особливої частини Кримінального кодексу України визначено перелік кримінальних правопорушень, які становлять злочини проти основ національної безпеки України, а саме: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади (стаття 109), посягання на територіальну цілісність і недоторканність України (стаття 110), фінансування дій, вчинених з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, зміни меж території або державного кордону України (стаття 110-2), пособництво державі-агресору (стаття 111-2), посягання на життя державного чи громадського діяча (стаття 112), диверсія (стаття 113), шпигунство (стаття 114), перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань (стаття 114-1), несанкціоноване поширення інформації про направлення, переміщення зброї, озброєння та бойових припасів в Україну, рух, переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчинене в умовах воєнного або надзвичайного стану (стаття 114-2).

Розділом ХХ Особливої частини Кримінального кодексу України визначено перелік кримінальних правопорушень, направлених проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, а саме: пропаганда війни (стаття 436), виготовлення, поширення комуністичної, нацистської символіки та пропаганда комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів (стаття 436-1), виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, глорифікація її учасників (стаття 436-2), планування, підготовка, розв`язування та ведення агресивної війни (стаття 437), порушення законів та звичаїв війни (стаття 438), застосування зброї масового знищення (стаття 439), розроблення, виробництво, придбання, зберігання, збут, транспортування зброї масового знищення (стаття 440), екоцид (стаття 441), геноцид (стаття 442), найманство (стаття 447).

При цьому, вчинення відповідних дій, визначених Кримінальним кодексом України як кримінальних правопорушень, які становлять злочини проти основ національної безпеки України, а також кримінальних правопорушень, направлених проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку має наслідком реєстрацію повідомлення/заяви про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення в Єдиному реєстрі досудових розслідувань.

Судом не встановлено, а відповідачем та третьою особою не зазначено про наявність зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань кримінального провадження, фігурантом у якому виступала б ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 13.03.2023 року в тому числі було зобов`язано Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області надати до суду матеріали, які стали підставою для складання листа № 55/2-820 від 30.01.2023 року.

На виконання ухвали суду від 13.03.2023 року Управлінням Служби безпеки України у Дніпропетровській області надано довідку від 03.04.2023 року за обліковим № 55/2-2396т з грифом секретності «Таємно».

З наданої довідки від 03.04.2023 року № 55/2-2396т судом не встановлено, що така містить інформацію про вчинення ОСОБА_1 дій, які загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, або про вчинення злочину проти миру, воєнного злочину або злочину проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або ОСОБА_1 розшукується у зв`язку з учиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином.

Крім того, відповідачем не заперечувались обставини надання позивачем в повному обсязі документів та інформації, які необхідні для оформлення і видачі посвідки.

Також розглядаючи вказаний спір, суд зважає на статтю 8 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, «Право на повагу до приватного і сімейного життя», за якою кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Зважаючи на вищевикладене у сукупності, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області №0552 від 06.02.2023 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 прийнято необґрунтовано, отже підлягає скасуванню.

Оскільки, судом визнано протиправним та скасовано рішення відповідача про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання, суд зобов`язує Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.11.2022 року щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1073,60 грн., що документально підтверджується квитанцією від 17.02.2023 року № 0Р59-6Т5Х-ЕКВК-351Р.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню з Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області (вул.В`ячеслава Липинського, буд.7, м.Дніпро, 49000, ІК в ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області (вул.Святослава Хороброго, буд.23, м.Дніпро, Дніпропетровська область, 49000; ІК в ), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області № 0552 від 06.02.2023 року щодо відмови в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.11.2022 року щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області (вул.В`ячеслава Липинського, буд.7, м.Дніпро, 49000, ІК в ) за рахунок бюджетних асигнувань понесені витрати з оплати судового збору в сумі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 24 квітня 2023 року.

Суддя Е.О. Юрков