Справа № 160/5937/20
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 квітня 2023 року Справа №160/5937/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Луніної О.С., судді Неклеса О.М., судді Рищенка А.Ю. розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 у справі № 160/5937/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення кадрової комісії, поновлення на посаді,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення кадрової комісії, поновлення на посаді.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 у справі №160/5937/20 позовну заяву залишено без задоволення.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.03.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі №160/5937/20 залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 18 листопада 2021 року у справі №160/5937/20 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2021 року у справі №160/5937/20 без змін.

03.04.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 у справі № 160/5937/20.

У заяві ОСОБА_1 посилається на те, що рішенням Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(ІІ)/2023 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-IX. Посилаючись на п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, просить з урахуванням вказаного рішення Конституційного Суду України переглянути за виключними обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2020.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 відкрито провадження за заявою про перегляд за виключними обставинами рішення суду у цій справі. Судове засідання призначене на 25.04.2023 о 15:00 годині.

18.04.2023 від Дніпропетровської обласної прокуратури надійшли пояснення на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами в яких зазначає, що відповідна заява не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 звільнено з посади внаслідок того, що він визнаний таким, що не успішно пройшов атестацію саме через не набрання останнім прохідного балу за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Також відповідач-3 зазначає, що рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, та не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до прийняття такого рішення. Звертає увагу суду, на те, що доводи ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами фактично зводяться до незгоди з висновками судів трьох інстанцій, та не мають належного правового обґрунтування, чим саме висновки Конституційного Суду України у березні 2023 року вливають на неуспішне проходження ним атестації прокурорів у листопаді 2020 року. При цьому, посилання заявника на ненадання судами всіх інстанцій оцінки доводам позовної заяви, відзиву на апеляційні скарги та інших процесуальних документів, поданих у справі заявником, з приводу відсутності індивідуального попередження позивача про майбутнє звільнення є недоречним у даній категорії справ.

19.04.2023 на офіційну електронну адресу суду та 26.04.2023 засобами поштового зв`язку від Офісу Генерального прокурора надійшов відзив на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами в якому зазначає, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність п.6 розд. ІІ Закону №113-ІХ жодним чином не впливає на права та обов`язки позивача, оскільки в даному випадку підставою для звільнення позивача стало неуспішне проходження атестації. Крім того, на момент вирішення цієї справи судами попередніх інстанцій та ухвалення оскаржуваного рішення положення п.6 розд. ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ були чинними. Також зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 01.03.2023 №1-р(ІІ)/2023 норми Закону №113-ІХ, які були застосовані судами у справі №160/5937/20, неконституційними не визнавалися. Отже, вимога ОСОБА_1 переглянути рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 у справі №160/5937/20 за виключними обставинами є безпідставною і не підлягає задоволенню. З огляду на викладене, відповідач-1 просить у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами відмовити, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 у справі №160/5937/20 залишити в силі.

У судове засідання 25.04.2023 року сторони не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 368 КАС України, якою встановлено порядок здійснення перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

З урахуванням зазначених обставин, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду заяви про перегляд за виключними обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 у справі № 160/5937/20 за відсутності учасників справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за виключними обставинами, колегією суддів встановлено таке.

Положеннями ч. 1 ст. 361 КАС України встановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто, зокрема, за виключними обставинами.

Відповідно до ч. 5 ст. 361 КАС України підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами є: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого було ухвалено судове рішення; 3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.

Заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною 2, пунктами 1, 2 частини 5 статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

Згідно з ч. 6 ст. 361 КАС України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Частина 4 статті 368 КАС України передбачає, що за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Підставою для перегляду рішення суду у цій справі позивач зазначає прийняття 01.03.2023 Другим Сенатом Конституційного Суду України рішення №1-р(ІІ)/2023 у справі №3-5/2022(9/22) за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

Цим рішенням Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-IX (далі - Закон № 113-ІХ). Зазначений пункт передбачав, що «з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру».

У п. 2 резолютивної частини рішення Конституційний Суд України зазначив, що положення п. 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ, яке визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти та їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність не раніше дня ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24.12.1997 № 8-зп/1997).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі №4819/49/19 зазначила, що аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України від 13.07.2017 №2136-VIII «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення Конституційного Суду України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.

Це означає, що рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.

Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 24.12.1997 № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій), вказав про те, що: "частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.".

У Рішенні від 30.09.2010 № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України зазначив про те, що: "незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.".

Тобто, рішення Конституційного Суду України не має ретроспективної (ретроактивної) дії та поширюється лише на правовідносини, які виникли після його ухвалення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2023 від 01.03.2023, пункт 6 розділу 2 "Прикінцеві І перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури №113-IX від 19.09.2019, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акту чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення передусім як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням у справі.

Така позиція суду узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 13.04.2023 у справі № 600/1450/20-а.

Зважаючи на пряму дію рішення Конституційного Суду України в часі, поширення висловленої у такому рішенні юридичної позиції на відносини, що виникли до дня ухвалення цього рішення, суперечить ч. 2 ст. 152 Конституції України.

Отже, рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 №1-р(ІІ)/2023 у справі №3-5/2022(9/22) застосовується починаючи з 01.03.2023, не поширюючи свою дію на правовідносини, які виникли та/або вже припинились до 01.03.2023, отже не є підставою для перегляду рішення суду у цій справі по суті, зокрема в частині поновлення позивача на посаді.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що приписи пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» регулювали порядок повідомлення прокурорів про їх можливе звільнення з посади.

У справі, яка розглядалась Конституційним Судом України прокурор відмовився проходити атестацію та не писав відповідну заяву.

Водночас, у даній справі ОСОБА_1 писав таку заяву і власноручно зазначив що повідомлений про наслідки не проходження атестації. Більш того, його було звільнено за не успішне проходження атестації.

Отже, ОСОБА_1 було звільнено не на підставі скасованої Конституційним Судом України норми (пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»), а у зв`язку з наявністю рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації заявником.

Тому на думку суду скасування Конституційним Судом України у рішенні 1-рІІ/2023 пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» в жодному разі не вплинуло на рішення суду у цій справі, адже підставами для відмови у задоволенні позову слугувало неуспішне проходження атестації заявником на підставі заяви (в якій останній був повідомлений про наслідки).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 369 КАС України у разі відмови у задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 361-369 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 у справі № 160/5937/20 - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст. 256 КАС України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений 26.04.2023 року.

Головуючий суддя О.С. Луніна

Суддя О.М. Неклеса

Суддя А.Ю. Рищенко