Справа № 751/4719/22
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 751/4719/22 Суддя (судді) першої інстанції: Требух Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, тво командира взводу №1 роти №1 БУПП в Чернігівській області ДПП старшого сержанта поліції Радченко Романа Сергійовича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом до Департаменту патрульної поліції, тво командира взводу № 1 роти № 1 БУПП в Чернігівській області ДПП старшого сержанта поліції Радченко Романа Сергійовича про скасування постанови серії БАВ № 237264 від 26.10.2022 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП., згідно якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 березня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати спірне рішення суду та задовольнити позовні вимоги.

Доводи апелянта аналогічні викладеним у позовній заяві та обґрунтовані зокрема тим, що притягнення до адміністративної відповідальності є незаконним. Вказано, що позивача безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки він не керував транспортним засобом, а керувала дружина ОСОБА_2 . Враховуючи наведене, вказано, що розгляд справи був проведений без повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, а належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення правопорушення - відсутні.

Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою про накладення адміністративного стягнення серії БАВ № 237264 від 26.10.2022, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн за ч. 4 ст. 126 КУпАП, з огляду на те, що 26.10. 2022 о 15 год. 48 хв. в місті Чернігові по вул. Гагаріна 14а, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки Volkswagen Vento 2.0, номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавлений права керування Деснянським районним судом м. Чернігова строком на 12 місяців, чим порушив вимоги п. 2.1.а) ПДР України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки наявними доказами підтверджується факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень, то відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, а тому відсутні підстави для скасування спірної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Аналізуючи обставини справи, доводи апелянта та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За приписами п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оскаржуваною в межах спірних правовідносин постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, а саме за керування транспортним засобом марки Volkswagen Vento 2.0, номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування.

У п. 2.4. а) ПДР вказано, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР.

Відповідно до п. 2.1. а) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Аналогічні норми містяться у ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», у якій зазначається, що водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до ч. 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова у справі № 750/5335/21 від 29.09.2021, яка залишена без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 09.11.2021, ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Отже, на час винесення оскаржуваної в межах даної справи постанови, позивач був позбавлений права керування транспортними засобами.

Суд першої інстанції вказав, що допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 , зазначила, що вона керувала транспортним засобом 26.10.2022. Водієм вона є недосвідченим і коли автомобіль зупинили поліцейські вона дуже злякалась. Вказала, що ОСОБА_3 разом з дитиною сидів на задньому сидінні. На запитання суду, де саме сиділа дитина, свідок ОСОБА_2 вказала, що на задньому сидінні зліва за сидінням водія, а ОСОБА_1 сидів посередині. Коли зупинили поліцейські дитина злякалась і сповзла між сидіннями. Зазначила також, що автомобіль має технічні несправності газового обладнання та коробки передач, а саме при початку руху та гальмування він смикається. Разом з тим, вказала, що в стоячому положенні автомобіль не смикається.

Водночас, з оглянутого в судовому засіданні відеофіксаціі правопорушення, вбачається слідування службовим автомобілем за тонованим транспортним засобом марки Volkswagen Vento 2.0, номерний знак НОМЕР_1 , який рухається впевнено зі швидкістю, після зупинки автомобіль почав жваво хитатись зі сторони в сторону внаслідок механічного впливу на нього зсередини та видні тіні людей, що міняються між собою.

Позивач в суді пояснив, що в цей момент він пересаджував дитину з права на ліво заднього сидіння і ховав її між сидінням водія та пасажирським заднім сидінням.

Разом з тим, свідок ОСОБА_2 вказала, що дитина сиділа на задньому сидінні зліва за сидінням водія.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, за весь час оформлення документів дитини не було, її також не бачили в салоні автомобіля і самі поліцейські, які підходили до автомобіля.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом всупереч обов`язку доведення своїх тверджень ані в судів першої інстанції, ані під час розгляду справи апеляційним судом не надано доказів перебування дитини в салоні автомобіля, що вказує на недостовірність посилань апелянта та наявність мети ухилення від адміністративної відповідальності.

З відеозапису також вбачається, що під час спілкування з ОСОБА_1 поліцейські попросили дружину позивача перепаркувати автомобіль з проїзної частини.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що під час слідування авто поліцейських, які рухались за автомобілем позивача, він їхав впевнено зі швидкістю, проте коли жінку поліцейський попросив з`їхати з проїзної частини то виявилось, що жінка не має навиків водіння, не могла зрушити з місця.

Коли позивач зорієнтував дружину, щоб вона зняла стоянкове гальмо, остання ще протягом декількох хвилин так і не змогла завести автомобіль, але все ж таки з часом останній вдалося з мінімальною швидкістю дуже обережно з`їхати з проїзної частини.

Подібна ситуація вже мала місце коли ОСОБА_1 вказував на те, що автомобілем керував не він, а його жінка ОСОБА_2 і вона також як свідок зазначала, що керувала автомобілем. Такий випадок мав місце під час судового розгляду справи за №750/3565/22 в Деснянському районному суді м.Чернігова. Так у липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області лейтенанта поліції Гордієнка Ярослава Сергійовича, Управління патрульної поліції в Чернігівській області, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови серії БАБ № 593980 від 13 червня 2022 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП та ч. 4 ст. 126 КУпАП., згідно якої позивача, з урахуванням ст. 36 КУпАП, було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 29.07.2022 року, залишеним без змін Шостим апеляційним адміністративним судом, в задоволенні позову відмовлено. Вказаним рішенням встановлено факт керування автомобілем саме ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 .

Поряд з цим, в матеріалах справи міститься висновок щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння № 1059 від 26.10.2022, який складено о 16 год. 35 хв., відносно ОСОБА_1 , яким підтверджено факт перебування останнього в стані наркотичного сп`яніння 26 жовтня 2022 року.

В контексті викладеного вище, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що наявними доказами підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову, що відповідає правій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17 та від 14.02.2018 по справі № 536/583/17.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем на дотримання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, адже зміст оскаржуваної постанови відображає склад адміністративного правопорушень, а вимоги до змісту постанови дотримано.

Більше того, позивач ані в суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду справи не заперечував факту попереднього притягнення до адміністративної відповідальності за подібних обставин, що також свідчить про правомірність позиції відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції вірно вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку за наслідками розгляду даної справи.

Керуючись ст.ст. 139, 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, тво командира взводу №1 роти №1 БУПП в Чернігівській області ДПП старшого сержанта поліції Радченко Романа Сергійовича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

Я. М. Василенко