Справа № 943/333/23
Суддя: Кос І. Б.
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер №943/333/23
Провадження № 2-а/943/46/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2023 року

Суддя Буського районного суду Львівської області Кос І.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Буську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Інспектора ВБДР УПП у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції Чех Наталії Володимирівни, Інспектора ВБДР УПП у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції Кастрана Романа Йосиповича про скасування постанов у справах про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 через представника адвоката Комарницьку Н.В. звернувся до суду із указаним вище позовом, у якому просить: визнати незаконними та скасувати постанови про накладення адміністративних стягнень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії БАД №392565 та серії БАБ №735908 від 14.02.2023 року та закрити справи про адміністративне правопорушення. Також представник позивача просить судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивач покликається на те, що 14 лютого 2023 року о 10 год. 50 хв. інспектор ВБДР УПП у Львівській області ДПП старший лейтенант поліції Чех Наталія Володимирівна винесла оскаржувану постанову серії БАД №392565 про накладення на позивача адміністративного стягнення у розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП, що виразилось у тому, що позивач на автодорозі М-06 Київ-Чоп, 490 км + 900 м. проводив роботи без погодження тимчасової схеми ОДР із уповноваженим підрозділом Національної поліції, чим порушив вимоги ст. 37 Закону України «Про автомобільні дороги». Одночасно, 14 лютого 2023 року о 10 год. 50 хв. інспектор ВБДР УПП у Львівській області ДПП старший лейтенант поліції Кастран Роман Йосипович виніс іншу оскаржувану постанову серії БАБ №735908 про накладення на позивача адміністративного стягнення у розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 140 КУпАП, що виразилось у тому, що позивач на автодорозі М-06 Київ-Чоп, 490 км + 900 м. проводив дорожні роботи в смузі відведення, чим порушив правила по обладнанню місця проведення робіт ДСТУ 8749-17, п. 1.5 ПДР. Отже, вказані працівники поліції, перебуваючи у спільному наряді в м. Буську, винесли дві оскаржувані постанови, що стосувались здійснення будівельних робіт на автомобільному відрізку дороги М-06 Київ-Чоп, 490 км + 900 м., застосувавши одночасно до позивача два адміністративні стягнення, що стосуються фактично одного об`єкта забудови. Однак, представник позивача вважає оскаржувані постанови відповідачів такими, що підлягають до скасування із закриттям справ про адміністративні правопорушення, зважаючи на те, що позивач не був уповноважений проводити будь-які будівельні роботи та не проводив їх, а отже позивач не мав обов`язків щодо виконання відповідних приписів законодавства, зазначених відповідачами в оскаржуваних постановах, оскільки позивач не є ні власником, ні законним користувачем земельної ділянки, будівельні роботи на якій стали підставою для винесення оскаржуваних постанов відповідачів. Жодних будівельних робіт позивач не здійснює та не є суб`єктом вказаних правопорушень, оскільки він не має ліцензій у сфері будівництва, у сфері технічного чи авторського нагляду, не є сертифікованим виконробом чи замовником указаного будівництва. Натомість, згідно інформації з Державного реєстру речових прав, - власником указаної земельної ділянки з кадастровим номером 462061100:13:016:0001 є територіальна громада, Буська міська рада, а її користувачем ПАТ «Концерн Галнафтогаз», отже замовником такого будівництва може бути Буська міська рада або ПАТ «Концерн Галнафтогаз». Крім того, жодних доказів на підтвердження вини позивача у вчиненні спірних адміністративних правопорушень в оскаржуваних постановах не наведено, а відповідачами невірно встановлено суб`єкта спірних адміністративних правопорушень, оскаржувані постанови відповідачів не містять покликання на докази, а самі ж оскаржувані постанови про накладення адміністративних стягнень не є свідченням наявності у діях (бездіяльності) складу, події та вини саме позивача, який виявився випадковою особою на місці події. Відтак, оскільки поліцейськими було винесено протиправні постанови, які не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому просить даний позов задовольнити.

Ухвалою судді від 02.03.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без повідомлення сторін і встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу п`ятиденний строк для подання відповіді на відзив. Копії ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження надіслано сторонам.

Крім того, сторонам було роз`яснено зміст частини 5 статті 262 КАС України, відповідно до якої суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотань від будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач УПП у Львівській області ДПП через представника за довіреністю Хрущ Т.І. направило до суду відзив на позовну заяву від 21.03.2023 (вх. №1516 від 24.03.2023), у якому представник відповідача просить відмовити повністю у задоволенні позову в зв`язку з його безпідставністю, покликаючись на те, що поліцейськими Чех Н.В. та Кастран Р.Й. винесено оскаржувані постанови про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 та ч. 3 ст. 140 КУпАП з дотриманням процедури та порядку складання адміністративних матеріалів, на підставі та в порядку, передбаченому законодавством. До оскаржуваних постанов долучено докази, а саме: акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 14.02.2023, вимога (припис) від 14.02.2023 за №252 та вимога (припис) від 14.02.2023 за №253. У згаданому акті зазначено про «проведення робіт без погодження тимчасової схеми ОДР», а за результатами обстеження ділянку вулично-шляхової мережі визнано такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про автомобільні дороги» ДСТУ 8749:2017. Крім того, представник відповідача вказує, що відеозапис не зберігся (строк зберігання 30 діб), оскільки відповідачу не були відомі наміри позивача оскаржувати постанови. Відтак, оскільки позивачем порушено визначений законодавством порядок проведення дорожніх робіт у межах смуги відведення автомобільної дороги та їх погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції розроблення тимчасової схеми ОДР, що стало підставою для винесення оскаржуваних позивачем постанов, підстав для скасування яких представник відповідача не вбачає. Просить прийняти відзив на позовну заяву, відмовити повністю у задоволенні позову в зв`язку з безпідставністю такого, а розгляд справи проводити за відсутності сторони відповідача.

Відповідачі (поліцейські Чех Н.В. та Кастран Р.Й.) своїми процесуальними правами на подання відзиву на позовну заяву в установленому законом порядку та строк досі не скористалися, незважаючи на отримання ними ухвали суду від 02.03.2023, а також відповіді на відзив від 27.03.2023 (отримана ними 10.04.2023).

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Комарницька Н.В. направила до суду відповідь на відзив від 27.03.2023 (вх. №1692 від 30.03.2023), у якому представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. При цьому, заперечила проти доводів відзиву на позовну заяву, покликаючись на те, що такими не спростовано позовних вимог, а лише описано процедуру документування адміністративних правопорушень поліцейськими. Натомість відзивом не доведено винуватості саме позивача у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень, який не має жодного відношення до проведення робіт, описаних у оскаржуваних постановах відповідачів, які не встановили організацій, що здійснювали будівельні роботи, кола уповноважених на це осіб та хто повинен нести адміністративну відповідальність за це, що стало наслідком неправильного застосування до позивача адміністративного стягнення, незважаючи на відсутність у його діях складу таких правопорушень. При цьому, представник позивача звернула увагу на те, що обов`язок по збиранню доказів лежить виключно на відповідачах, а за відсутності таких, оскаржувані постанови підлягають до скасування. Просить позовні вимоги задовольнити повністю та покласти судові витрати на відповідачів.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із таких мотивів.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як убачається із оскаржуваної постанови інспектора ВБДР УПП у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції Чех Наталії Володимирівни про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №392565 від 14.02.2023 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., що ОСОБА_1 14 лютого 2023 року о 10 годині 40 хвилин на автодорозі М-06 Київ-Чоп, 490 км + 900 м. проводив роботи без погодження тимчасової схеми ОДР із уповноваженим підрозділом Національної поліції, чим порушив вимоги ст. 37 Закону України «Про автомобільні дороги».

Частиною другою статті 140 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування, що тягне за собою накладення штрафу на громадян у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд констатує, що об`єктом указаного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції проектної документації та схеми організації дорожнього руху.

Проте, в оскаржуваній постанові відповідача серії БАД №392565 від 14.02.2023 року не зазначено, на якій саме підставі відповідальним за погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції проектної документації та схеми організації дорожнього руху, - є власне позивач ОСОБА_1 .

Разом із тим, судом встановлено, що власником земельної ділянки площею 0,5004 га з кадастровим номером 462061100:13:016:0001, що була місцем події, є територіальна громада, Буська міська рада (), а її користувачем згідно Договору оренди земельної ділянки від 02.01.2018 (строком дії на 10 років з правом пролонгації) виступає ПАТ «Концерн Галнафтогаз» (), яке має Дозвіл на виконання будівельних робіт від 10.09.2021 року в якості замовника по реконструкції АЗС з будівництвом мийки самообслуговування на вул. Львівська, 36 в м. Буськ Золочівського району Львівської області, де генеральним підрядником є ТОВ «Вінницька будівельна компанія» (), про що вбачається із матеріалів даної справи (а.с. 11-12).

Однак, позивач ОСОБА_1 не є ні власником, ні орендарем чи належним користувачем земельної ділянки, що є місцем події адміністративного правопорушення, а також він відсутній у переліку уповноважених суб`єктів на здійснення будівельних робіт, зазначених у вказаному Дозволі від 10.09.2021.

Суб`єктами вказаного адміністративного правопорушення можуть бути особи, до компетенції належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт. Тобто це спеціальний суб`єкт, на якого покладено обов`язок до вчинення певних дій вказаним порядком погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції проектної документації та схеми організації дорожнього руху.

Натомість, жодних доказів на те, що позивач є в цьому випадку таким суб`єктом оскаржувана постанова відповідача не містить.

Таким чином, на думку суду, встановлені фактичні обставини вказують на те, що позивач не повинен був вживати заходи щодо своєчасного розроблення схеми організації дорожнього руху та їх погодження із уповноваженим підрозділом Національної поліції, оскільки не являється власником дороги чи її орендарем, тобто не є суб`єктом інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП.

Оскільки зазначені вище обставини свідчать про те, що відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено належного суб`єкта адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП, що зумовлює протиправність прийнятої працівником відповідача оскаржуваної постанови серії БАД №392565 від 14.02.2023 року.

Крім того, стаття 37 Закону України «Про автомобільні дороги» містить шість частин, а оскаржувана постанова не конкретизує, яку її частину, на думку поліцейської, порушив позивач.

Зокрема, частиною першою статті 37 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що будівництво споруд, об`єктів дорожнього сервісу, автозаправних станцій, прокладення інженерних мереж та виконання інших робіт у межах смуги відведення автомобільних доріг здійснюються згідно з дозволом органів державного управління автомобільними дорогами та за попереднім погодженням з відповідними підрозділами Національної поліції в порядку, передбаченому законодавством України.

Органи державного управління автомобільними дорогами видають за погодженням з відповідними підрозділами Національної поліції на платній основі дозволи на розміщення, будівництво, реконструкцію та функціонування в межах смуги відведення автомобільних доріг загального користування об`єктів, зазначених у частині першій цієї статті, в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 37 цього Закону).

Стаття 49 Закону України «Про автомобільні дороги» містить вичерпний перелік суб`єктів, які можуть бути винними у порушенні вимог цього Закону та несуть відповідальність згідно із законом. Це, зокрема: власники доріг, органи, що здійснюють управління автомобільними дорогами, та користувачі автомобільних доріг.

Проте, оскаржувана постанова відповідача не містить фактичних обставин щодо належності позивача ОСОБА_1 до вищевказаних категорій суб`єктів, вичерпний перелік яких передбачений статтею 49 Закону України «Про автомобільні дороги».

Крім того, як убачається з оскаржуваної постанови інспектора ВБДР УПП у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції Кастрана Романа Йосиповича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №735908 від 14.02.2023 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 140 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., що ОСОБА_1 14 лютого 2023 року о 10 годині 40 хвилин на автодорозі М-06 Київ-Чоп, 490 км + 900 м. проводив дорожні роботи в смузі відведення, чим порушив правила по обладнанню місця проведення робіт ДСТУ 8749-17, п. 1.5 ПДР.

Частиною третьою статті 140 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само неусунення після закінчення робіт перешкод і неприведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів, що тягнуть за собою накладення штрафу на громадян у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд констатує, що об`єктом указаного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а об`єктивна сторона правопорушення виражається у провадженні робіт, залишенні дорожніх машин (будівельних матеріалів, конструкцій тощо), неусунення після закінчення робіт перешкод чи неприведення автомобільної дороги (вулиці, залізничного переїзду) у стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів.

Інкримінований позивачу в оскаржуваній постанові серії БАД №392565 від 14.02.2023 року пункт 1.5 ПДР України передбачає, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Проте, в оскаржуваній постанові відповідача серії БАД №392565 від 14.02.2023 року не зазначено, в чому саме проявилася небезпека чи перешкода для руху, загроза чи матеріальні збитки.

Також, як убачається із матеріалів справи та оскаржуваних постанов про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2, ч. 3 ст. 140 КУпАП, що до оскаржуваних постанов не додано належних і допустимих доказів скоєння позивачем названих правопорушень, оскільки постанова серії БАД №392565 від 14.02.2023 містить вказівку лише, що до цієї постанови додаються матеріали справи, без конкретизації, які саме та на скількох аркушах. А до оскаржуваної постанови серії БАБ №735908 від 14.02.2023 додано лише припис від 14.02.2023. Однак, невиконання такого припису тягне за собою виключно адміністративну відповідальність, передбачену ст. 188-28 КУпАП.

Натомість, до відзиву на позовну заяву представник відповідача Хрущ Т.І. долучила такі документи: Акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 14.02.2023, де зазначено про такі недоліки: «проведення робіт без погодження тимчасової схеми ОДР», що не відповідає вимогам Закону України «Про автомобільні дороги» ДСТУ 8749:2017, а також представник відповідача покликається на дві вимоги (приписи) №252, №253 від 14.02.2023, де позивача ОСОБА_1 зобов`язано розробити та погодити тимчасову схему ОДР з уповноваженим підрозділом Національної поліції (строк 30 діб), а також огородити належним чином місце виконання дорожніх робіт на автодорозі М-06 Київ-Чоп, 490 км+900 м., про що вбачається із матеріалів справи (а.с. 28-30).

У справах про адміністративні правопорушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин, про що зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року в справі №463/1352/16-а.

Оскаржувані постанови відповідача не містять жодного посилання на дослідження доказів, до них не додано доказів, а також пояснень свідків, що свідчили б про наявність у діях позивача вини у вчиненні адміністративних правопорушень, за які його притягнуто до відповідальності.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, викладеної в постанові від 30 травня 2019 року в справі №337/3389/16-а, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. У контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Згідно положень статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в Постанові Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертизи.

Проте, судом встановлено, що виходячи із положень вищезгаданих статей КУпАП, працівниками відповідача при винесенні оскаржуваних постанов не було виконано вимог цих статей, зокрема не зазначено належних і допустимих доказів на обгрунтування допущених позивачем правопорушень, зважаючи на те, що на цьому настоює представник позивача, категорично заперечуючи вчинення позивачем названих адміністративних правопорушень. Також не зазначено і не додано таких доказів працівниками відповідача до оскаржуваних постанов серії БАД №392565 від 14.02.2023 та серії БАБ №735908 від 14.02.2023, а вказані постанови відповідача у графі під №7 «до постанови додаються» не містять належних і допустимих доказів цим правопорушенням. Зокрема, постанова серії БАД №392565 від 14.02.2023 містить вказівку лише, що до цієї постанови додаються матеріали справи, без конкретизації, які саме та на скількох аркушах. А до оскаржуваної постанови серії БАБ №735908 від 14.02.2023 додано лише припис від 14.02.2023.

Разом із тим, у поданому відзиві на позовну заяву представник відповідача Хрущ Т.І. покликається на долучені до відзиву: Акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 14.02.2023, де зазначено про такі недоліки: «проведення робіт без погодження тимчасової схеми ОДР», що не відповідає вимогам Закону України «Про автомобільні дороги» ДСТУ 8749:2017, а також представник відповідача покликається на дві вимоги (приписи) №252, №253 від 14.02.2023, де позивача ОСОБА_1 зобов`язано розробити та погодити тимчасову схему ОДР з уповноваженим підрозділом Національної поліції (строк 30 діб), а також огородити належним чином місце виконання дорожніх робіт на автодорозі М-06 Київ-Чоп, 490 км+900 м. Однак, оскаржувані постанови відповідача винесені поліцейськими Чех Н.В. і Кастран Р.Й. у день складення цих вимог (приписів), тобто без надання позивачу часу для вжиття відповідних заходів (для їх виконання), а також без належного з`ясування правосуб`єктності позивача для отримання згаданих приписів, що є необгрунтовано. Більше того, поліцейські Чех Н.В. і Кастран Р.Й., виписавши позивачу вказані приписи на підставі ст. 27, ст. 52-3 Закону України «Про дорожній рух», притягуючи позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2, ч. 3 ст. 140 КУпАП, дійшли помилкового висновку про порушення ним вимог п. 1.5 ПДР України та ст. 37 Закону України «Про автомобільні дороги», оскільки також не звернули увагу на положення статті 49 цього Закону, яка містить вичерпний перелік суб`єктів, які можуть бути винними у порушенні вимог цього Закону та несуть відповідальність згідно із законом (власники доріг, органи, що здійснюють управління автомобільними дорогами, та користувачі автомобільних доріг). Однак, оскаржувані постанови відповідача не містять фактичних обставин щодо належності позивача ОСОБА_1 до вищевказаних категорій суб`єктів, вичерпний перелік яких передбачений статтею 49 Закону України «Про автомобільні дороги».

Більше того, суд вважає, що наявність двох згаданих вимог (приписів) №252, №253 від 14.02.2023, на які у відзиві на позовну заяву покликається представник відповідача Хрущ Т.І., не можуть бути доказом вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 140 КУпАП, оскільки у разі їх невиконання настає інша адміністративна відповідальність, зокрема, передбачена ст. 188-28 КУпАП (невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції щодо усунення порушень правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху), про що також зазначено в цих приписах, однак даних щодо притягнення позивача до такої відповідальності до суду не надано.

Крім того, відповідачем не надано відеозапису подій, що є об`єктивним доказом у справі, який фіксує увесь перебіг події, оскільки представником відповідача у відзиві на позовну заяву вказано, що відеозапис не зберігся (строк зберігання 30 діб).

Згідно вимог частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС).

Згідно статті 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява№ 36673/04) та «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Крім того, у рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України, Європейський суд з прав людини, що при оцінці доказів суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом» Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Верховним Судом викладена правова позиція у постанові від 26 червня 2019 року в справі №536/1703/17 (провадження № К/9901/3839/17), згідно якої притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а непідтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 08 липня 2020 року в справі №463/1352/16-а зазначив, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За наведених обставин, суд вважає, що прийняті працівниками відповідача рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності (постанова серії БАД №392565 від 14.02.2023 та постанова серії БАБ №735908 від 14.02.2023) є необ`єктивними, необґрунтованими, винесеними з порушенням встановленого законодавством порядку та за відсутності достатніх даних про вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 140 КУпАП, як і відсутність доказів на порушення позивачем приписів пункту 1.5 ПДР України та ст. 37 Закону України «Про автомобільні дороги», а тому оскаржувані постанови відповідача підлягають скасуванню із закриттям справ про адміністративні правопорушення.

Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом скасування рішень суб`єкта владних повноважень із закриттям справи про адміністративне правопорушення (п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України) виключно в частині заявлених вимог до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, як єдиного належного відповідача в цій справі.

Крім того, ураховуючи задоволення двох позовних вимог про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, суд вважає, що на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає відшкодуванню сплачений позивачем судовий збір в сумі 1073,60 грн. (536,80 + 536,80), що підтверджується долученими до справи двома квитанціями ПАТ «КБ «ПриватБанк» від 22.02.2023 (а.с. 1-2), який слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь позивача, що відповідатиме положенню частини першої статті 139 КАС України.

Натомість, суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 до Інспектора ВБДР УПП у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції Чех Наталії Володимирівни та Інспектора ВБДР УПП у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції Кастрана Романа Йосиповича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, як неналежних відповідачів в цій справі.

Як роз`яснив Восьмий апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 10.06.2020 року в справі №440/696/18, що працівники органів і підрозділів Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені органів Національної поліції і у цьому випадку не можуть виступати самостійними суб`єктами владних повноважень, тобто окремо від державного органу, посадовою особою якого вони є, виносячи одноособові рішення. Тому, належним відповідачем як суб`єктом владних повноважень в адміністративній справі щодо оскарження рішень (дій чи бездіяльності) у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен бути відповідний орган Національної поліції.

Відтак, судом встановлено, що після відкриття провадження у справі з`ясовано, що зазначені представником позивача як відповідачі: Інспектор ВБДР УПП у Львівській області ДПП старший лейтенант поліції Чех Наталія Володимирівна та Інспектор ВБДР УПП у Львівській області ДПП старший лейтенант поліції Кастран Роман Йосипович, є неналежними відповідачами у цій справі, виходячи із вищенаведених мотивів.

Оскільки позов у цій частині заявлено до неналежних відповідачів (інспекторів Чех Н.В. та Кастрана Р.Й.), а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до них, як неналежних відповідачів у цій справі.

Ураховуючи наведене і керуючись ст.ст. 6, 8, 9, 10, 77, 78, 132, 139, 143, 242-246, 249, 262, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанов у справах про адміністративні правопорушення, - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №392565 від 14.02.2023 року і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №735908 від 14.02.2023 року і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відмовити у задоволенні позовних ОСОБА_1 до Інспектора ВБДР УПП у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції Чех Наталії Володимирівни та Інспектора ВБДР УПП у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції Кастрана Романа Йосиповича про скасування постанов у справах про адміністративні правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Представник позивача: адвокат Комарницька Надія Василівна (79034, м. Львів, вул. Навроцького, 33).

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП (79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19; ).

Представник відповідача УПП у Львівській області ДПП: Хрущ Тетяна Іванівна (79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19).

Відповідач: Інспектор ВБДР УПП у Львівській області ДПП старший лейтенант поліції Чех Наталія Володимирівна (79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19).

Відповідач: Інспектор ВБДР УПП у Львівській області ДПП старший лейтенант поліції Кастран Роман Йосипович (79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19).

Повний текст судового рішення виготовлено: 26.04.2023 року.

Суддя І. Б. Кос