Справа № 240/8350/21
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Житомир справа № 240/8350/21

категорія 111020300

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шимоновича Р.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом, у якому просить:

- визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) Голоовного управління ДПС у Запорізькій області №Ф-84039-51 від 13.11.2020 року на суму 35588, 74 грн., №Ф-84039-51 від 26.03.2021 року на суму 37788, 74 грн.;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області виключити з інтегрованої картки платника заборгованість з єдиного соціального внеску ОСОБА_1 у розмірі, визначеному податковою вимогою від №Ф-84039-51 від 26.03.2021 року на суму 37788, 74 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що була зареєстрована, як фізична особа-підприємець з 09.07.2015 року по 17.03.2021 року та перебувала на загальній системі оподаткування. Фактично позивач діяльність, як фізична особа-підприємець не здійснювала. З 21.10.2014 року здійснювала догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а з 03.07.2020 року здійснює догляд за другою дитиною до досягнення нею трирічного віку. З 02.10.2017 року по 27.08.2018 року позивач працювала як найманий працівник у ТОВ "Кориця" на посаді менеджера. ГУ ДПС у Запорізькій області винесено вимоги про сплату боргу (недоїмки) Голоовного управління ДПС у Запорізькій області №Ф-84039-51 від 13.11.2020 року на суму 35588, 74 грн., №Ф-84039-51 від 26.03.2021 року на суму 37788, 74 грн. Позивач з вказаними вимогами не погоджується та вважає їх протиправними, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 року відкрито провадження у справі за првилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання у справі на 21.07.2021 року.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що з 01.01.2017 ФОП, які перебувають на загальній системі оподаткування, звільняються від сплати за себе ЄВ, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу (частина четверта ст. 4 Закону № 2464 у редакції Закону № 1774).

Отже, починаючи з 01.01.2017, у разі якщо ФОП, які застосовують загальну систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність, не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування ЄВ, встановленої Законом № 2464. При цьому сума ЄВ не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Згідно інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 станом на 19.07.2021 року рахується заборгованість по єдиному внеску у сумі 37788,74 грн., яка виникла внаслідок несплати зобов`язань за період 2017 - 2020 роки. Відтак, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій остання заперечує щодо доводів відповідача і просить адміністративний позов задовольнити.

21.07.2021 року розгляд справи не відбувся, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Наступне судове засідання призначено на 08.09.2021 року.

Від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, у яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

08.09.2021 року у судовому засіданні оголошено перерву до 28.09.2021 року.

Представник позивача, у свою чергу, надіслав заперечення, у яких зазначив про необгрунтованість доводів відповідача та просив задовольнити позовні вимоги.

Також, представник позивача подав до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

28.09.2021 року у судовому засіданні оголошено перерву до 05.10.2021 року.

05.10.2021 року розгляд справи не відбувся з технічних причин. Наступне судове засідання призначено на 20.10.2021 року.

20.10.2021 року справа в судовому засіданні не слухалась, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Наступне судове засідання призначено на 24.11.2021 року.

24.11.2021 року протокольною ухвалою суду вирішено подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно даних АІС «Податковий Блок» ОСОБА_1 перебувала на обліку у ГУ ДПС у Запорізькій області (м.Бердянськ) як фізична особа - підприємець з 09.07.2015 року по 17.03.2021 року на загальній системі оподаткування.

Як зазначає позивач, фактично ніколи діяльності як фізична особа - підприємець не здійснювала. З 21.10.2014 року здійснювала догляд за дитиною, ОСОБА_2 , до досягнення нею трирічного віку, а з 03.07.2020 станом на сьогоднішній день також здійснює догляд за дитиною, ОСОБА_3 , до досягнення нею трирічного віку.

З 02.10.2017 року по 27.08.2018 року позивач працювала як найманий робітник на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кориця» на посаді менеджера.

16.03.2021 року позивачу було здійснено арешт грошових коштів на відкритих банківських рахунках та обмежено позивача у користуванні банківськими рахунками та коштами, що на них містилися. При зверненні до банківської установи, позивач отримала інформацію, що арешт було накладено постановою державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в рамках виконавчого провадження № 64795634 на виконання вимоги про сплату боргу № Ф-84039-51 від 13.11.2020 виданого Головним управлінням ДПС у Запорізькій області.

Представником позивача, було направлено відповідачу адвокатській запит б/н від 23.03.2021 з проханням надати інформацію та копії документів, а саме: інформацію щодо підстав нарахування єдиного соціального внеску; інформацію про взяття на облік податковими органами ОСОБА_1 як фізичну особу - підприємця; зворотній бік інтегрованої картки платника ОСОБА_1 з єдиного соціального внеску за період з 01.01.2017 з повним описом графи "Опис операції"; копії вимоги зі сплати недоїмки з єдиного внеску (або корінці до них) починаючи з 2014 року та докази їх надсилання на податкову адресу платника; інформацію щодо звернення вищезазначених вимог до стягнення.

У відповіді на адвокатський запит №20247/6/08-01-24-02-11 від 02.04.2021 податковим органом було повідомлено, що в інтегрованій картці позивача проведені на центральному рівні нарахування у загальній сумі 37788,74 грн., з яких:

за 2017 рік (по строку 09.02.2018) - 8448 грн., що дорівнює мінімальному страховому внеску (3200х22%) помноженому на кількість місяців звітного року;

за 2018 рік відповідно по термінам 19.04.2018, 19.07.2018, 19.10.2018, 21.01.2019 - 9828,72 грн., або 2457,18 грн. за кожний квартал, (мінімальна заробітна плата з січня 2018 року 3723 х 22 вірсотки = 819,06 грн./міс.);

за 2019 рік відповідно по термінам 19.04.2019, 19.07.2019, 21.10.2019, 20.01.2020 у сумі 1 016,72 грн. (мінімальна заробітна плата з січня 2019 року 4173 х 22 відсотки = 918,06 грн./ міс., за квартал відповідно 918,06 грн. х 3 = 2754,18 грн.);

за 2020 рік по термінам 21.04.2020, 20.07.2020, 19.10.2020, 19.01.2021 у сумі 8495, 3 грн. з урахуванням п.9 прим. 10 Закону №2464 (мінімальна заробітна плата з січня 2020 року 4723 х 22 відсотки = 1039,06 грн./міс. та з вересня 2020 року 5000 грн.х22 відсотки = 1100,0 грн.).

Також повідомлено, що сформовані вимоги про сплату боргу (недоїмки): від 16.11.2018 №Ф- 84039-51 на суму 15819,54 грн., від 14.05.2019 №0-84039-51 на суму 21030,90 грн., від 13.11.2019 №0- 84039-51 на суму 26539,26 грн., від 12.02.2019 №0-84039-51 на суму 29293,44 грн., від 13.11.2020 №0- 84039-51 на суму 35588,74 грн., від 26.03.2021 №0-84039-51 на суму 37788,74 грн. були направлені позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу, яка зазначена в реєстраційних даних боржника: АДРЕСА_1 .

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон).

До вказаного Закону Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017 були внесені зміни, які запровадили, серед іншого, сплату єдиного внеску для фізичних осіб - підприємців (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у сумі, що не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, незалежно від отримання доходу (прибутку) у місяці нарахування єдиного внеску.

Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як визначено пунктом 4 частини першої статті 4 Закону, платниками єдиного внеску, є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 2 частини першої статті 7 Закону).

Пункт 3 частини першої статті 7 Закону передбачає, що для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з нормами частини п`ятої статті 8 Закону єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону (в редакції, яка діяла до 31.12.2017) платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

У редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII, яка діє з 01.01.2018, вищевказана стаття передбачає, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно частин четвертої статті 25 Закону орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 № 469) та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (далі - Інструкція № 449).

Згідно пункту 1 розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції (абзац другий пункту 2 розділу VI Інструкції № 449).

В силу абзацу третього пункту 3 розділу VI Інструкції № 449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається), зокрема, платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень (пункт 3 розділу VI Інструкції № 449).

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Таким чином, має місце порушення строку обчислення боргу по сплаті єдиного соціального внеску, який мав бути зроблений в кінці календарного місяця (кварталу) у разі існування недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску.

Проте, контролюючим органом вимога про сплату боргу (недоїмки) на адресу позивача не направлялась тривалий час, а заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску за цей час значно зростала. Вказане вище свідчить про порушення податковим органом процедури, яка передує прийняттю вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Слід наголосити на тому, що в даному випадку бездіяльність з боку контролюючого органу щодо невинесення протягом тривалого часу після внесення змін в законодавство вимоги про сплату боргу (недоїмки) поклала на особу надмірний тягар зі сплати єдиного внеску, ставить у надзвичайно скрутне матеріальне становище, зважаючи на перебування позивача у декретній відпустці та наявності осіб, які перебувають у позивача на утриманні.

Враховуючи вищевикладене, в даному випадку право позивача на володіння своїми грошовими коштами в розумінні положень статті І Першого протоколу до Конвенції є порушеним та підлягає відновленню.

Аналогічна правова позиція щодо порушення податковим органом строків винесення податкової вимоги викладена у Постанові Шостого апеляційного адміністративного суду 22.05.2019 у справі № 620/507/19.

Додатково, слід наголосити на тому, що податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (п.4.1.4 пп. 4.1 ст.4 Податкового кодексу України).

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» станом на день виникнення спірних правовідносин не було врегульовано адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та здійснення підприємницької діяльності.

Із системного аналізу норм вбачається, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказана мета досягається шляхом регулярної сплати мінімального страхового внеску.

Таким чином, в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як особою, що провадить підприємницьку діяльність.

Слід звернути увагу, що особа, яка провадить господарську діяльність, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа с застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2020 року у справі №480/4656/18), від 03.04.2020 у справі № 140/642/19.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача виключити із інтегрованої картки платника заборгованість з єдиного соціального внеску, слід зазначити наступне.

Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.05.2016 за № 751/28881 затверджено Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який визначає організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) (далі - Порядок № 422).

Згідно н. 2 вказаного порядку інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами, а оперативний облік - процес відображення, систематизації та узагальнення первинних показників через їх перетворення в облікові показники в ІКП.

Пунктом 3 Порядку № 422 встановлено, що оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

Відповідальними за достовірність відображення в інформаційній системі органів ДФС первинних показників є працівники структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи (п. 4 Порядку № 422).

Відповідно до п. 1 розділу 2 Порядку № 422 з метою забезпечення контролю за коректністю відображення інформації в інформаційній системі органів ДФС при відкритті/закрити ІКП підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, проводиться щоденний контроль шляхом формування реєстрів перевірки записів за напрямами: відповідність форм відкритих ІКП затвердженому переліку форм ІКП; відповідність відкритої ІКП за видами бюджетів та платежів як для юридичних, так і для фізичних осіб відповідно до затвердженого переліку форм ІКП; наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску та переплати за платежами, за якими не передбачено подання платником податкової звітності до органу ДФС (крім платежів, які контролюються органами ДФС в частині актів перевірок); наявність відкритої ІКП за платником, який знятий з обліку в органі ДФС; наявність у платника, якого виключено з реєстру платників певного податку, відкритої ІКП без ознаки «платник відсутній в реєстрі»; наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску в ІКГІ зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування»; одночасна наявність показника переплати та невиділеного (незафіксованого) податкового боргу з грошового зобов`язання (заборгованості (без пені)) в ІКП; від`ємне значення переплати та/або боргу (заборгованості) в ІКП.

Розбіжності, в контексті приписів п. 2 розділу 2 Порядку № 422 не пізніше наступного робочого дня з дня їх виявлення відпрацьовуються підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, шляхом усунення помилок: у разі виявлення невідповідностей між відкритими в інформаційній системі органів ДФС ІКП та затвердженим Переліком форм ІКП здійснюється перекодування ІКП на відповідну форму обліку ІКП; у разі сплати новоствореним платником, який не включений до реєстру платників певного податку, кошти розносяться до ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування». Відпрацювання ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування» здійснюється згідно з пунктом 3 глави 2 розділу III цього Порядку

Системний аналіз вищевикладеного дає суду підстави дійти висновку, що у випадку неповного та/або несвоєчасного відображення у відповідних регістрах інформаційної системи, допущених як у результаті умисних дій працівників органів ДФС, так і внаслідок виникнення арифметичних та технічних помилок, у разі їх виявлення структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обов`язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною датою.

За таких обставин, у платників податків наявний такий спосіб захисту порушеного права як зобов`язання податкового органу, в якому платник податків перебуває на податковому обліку, внести зміни до інтегрованої картки платника податків.

Відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально - правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, відповідно належним способом захисту порушеного права позивача є вимога про зобов`язання відповідача здійснити дії по відображенню/коригуванню у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 25.03.2020 по справі № 826/9288/18.

Відповідно до частини 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, на думку суду, належним способом захисту порушених прав та інтересів позивача буде зобов`язати відповідача виключити з інтегрованої картки платника (ІКП) заборгованість з єдиного соціального внеску.

Щодо судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Позивачем при поданні адміністративного позову сплачував судовий збір, а тому сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України. Відповідно до частини 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За приписами частин 3, 4 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 7 статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано: детальний опис робіт (наданих послуг) від 04.08.2021 року; договір про надання правової допомоги № 33/21 від 23.03.2021 року; протокол № 1 від 23.03.2021 року про погодження гонорару; акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 02.08.2021 року до договору про надання правової допомоги № 33/21 від 23.03.2021 року; квитанції до прибуткового касового ордера № 33/21.1 від 02.08.2021 року на суму 4600,00 грн.

Частиною 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, оскільки зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

У частині 7 статті 134 КАС України вказано, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, суд зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Слід зауважити, що відповідачем не подано клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у КАС, суд враховує також відсутність в матеріалах справи клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат.

Суд також враховує положення частини сьомої статті 134 КАС України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічна правова позиція у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року по справі № 640/18402/19.

Суд, з огляду на умови договору про надання правової допомоги, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 4600 грн., підтвердженими матеріалами справи.

Таким чином, у відповідності до ч.3 ст. 139 КАС України, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню у розмірі 4600 грн.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи, що у даній справі відповідач не довів правомірності виставлених ним вимог про сплату боргу (недоїмки), суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. 77, 78, 242-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, 166, м. Запоріжжя, 69107, ) про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) Голоовного управління ДПС у Запорізькій області №Ф-84039-51 від 13.11.2020 року на суму 35588, 74 грн., №Ф-84039-51 від 26.03.2021 року на суму 37788, 74 грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області виключити з інтегрованої картки платника заборгованість з єдиного соціального внеску ОСОБА_1 у розмірі, визначеному податковою вимогою від №Ф-84039-51 від 26.03.2021 року на суму 37788, 74 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2724 грн. (дві тисячі сімсот двадцять чотири грн. 00 коп.) та витрати на правничу допомогу в розмірі 4600 грн. (чотири тисячі шістсот грн. 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25 квітня 2023 року.

Суддя Р.М.Шимонович