Справа № 280/441/23
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року Справа № 280/441/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., за участю секретаря судового засідання Шаповалова Б.М.,

представника відповідача Боярської В.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРАДІЗ ХХІ» (вул. Соборна, буд. 17, м. Вільнянськ, Запорізька область, 70002), в особі представника Желтобрюхова Володимира Володимировича (вул. Першотравнева, 33/ пров. Світловий, 2, м. Запоріжжя, 69095), до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

17.01.2023 засобами системи «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРАДІЗ ХХІ» (далі позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №2 (форма «ПС») від 17.10.2022;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №2 (форма «ПС») від 17.10.2022;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №2 (форма «ПС») від 17.10.2022.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що на підставі висновків акту про результати фактичної перевірки з питань здійснення контролю за додержанням суб`єктом господарювання вимог законодавства, які є обов`язковими при виробництві, обліку, обігу, зберігання та транспортування пального, виявлення порушень у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів від 15.08.2022 №2445/08/01/09/37221297, 17.10.2022 відповідачем були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Позивач не погоджується з висновками відповідача про порушення вимог законодавства щодо реєстрації акцизного складу, обладнання резервуарів витратомірами-лічильниками та рівнемірами, реєстрації позивача платником акцизного податку. Вважає невірним розрахунок обсягу пального, придбаного позивачем протягом періоду, який перевірявся, оскільки Н-гексан використовується позивачем в технологічному процесі переробки насіння соняшника, та неприховано температурні показники, які впливають на обсяг пального, а чинне законодавство допускає наявність певних відхилень при розрахунку обсягу пального, що не було враховано відповідачем. Також під час перевірки не було надано оцінки договорам оренди транспортних засобів.

Ухвалою від 18.01.2023 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

Ухвалою від 01.02.2023 за клопотанням представника позивача був продовжений строк для усунення недоліків позову.

13.02.2023 від представника позивача до суду надійшла заява на усунення недоліків позову.

Ухвалою від 14.02.2023 у справі було відкрите загальне позовне провадження, призначене підготовче засідання на 07.03.2023.

06.03.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначає, що позивач не наводить аргументів щодо неправомірності проведення перевірки. Зазначає про безпідставність посилань позивача на норми Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», які регламентують отримання ліцензії на зберігання пального, оскільки наявність такої ліцензії не була предметом перевірки. Позивач не зареєстрований платником акцизного податку та не є платником єдиного податку четвертої групи. У період, який перевірявся, позивач мав ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) за адресою свого місцезнаходження. Придбання позивачем у періоді, який перевірявся обсягу пального більше ніж 1000 кубічних метрів підтверджується наданими до перевірки первинними документами. Позивач має у користуванні резервуари для зберігання пального (48 куб. м, 50 куб. м 3 шт.). Зазначає, що Н-гексан за кодом УКТ ЗЕД віднесений до пального (п. 215.3 ст. 215 ПК України). Твердження позивача про неврахування температурних показників при визначенні обсягу придбаного ним пального не відповідає фактичним обставинам. Зазначає, що оскільки протягом року обсяг пального, придбаного позивачем перевищив 1000 куб. метрів, то позивач повинен був зареєструвати акцизний склад, обладнати резервуари для зберігання пального витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками і зареєструвати їх. Наполягає на тому, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є законними та не підлягають скасуванню, а доводи позивача не спростовують висновки відповідача, стосовно правомірності застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій за порушення позивачем вищезазначених норм ПК України.

Протокольною ухвалою від 07.03.2023 підготовче засідання було відкладене на 21.03.2023.

21.03.2023 представником позивача подано до суду клопотання, проти задоволення якого представник відповідача не заперечує, про зупинення провадження у справі для примирення.

Ухвалою від 21.03.2023 провадження у справі було зупинене до 05.04.2023.

Ухвалою від 05.04.2023 провадження у справі було поновлене, підготовче засідання призначене на 05.04.2023.

У підготовче засідання 05.04.2023 представник позивача, повідомлений про дату, час та місце підготовчого засідання, не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив.

Протокольною ухвалою від 05.04.2023 було закрите підготовче провадження, судове засідання призначене на 25.04.2023.

У судове засідання 25.04.2023 представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив.

Враховуючи приписи ч. 1 ст. 205 КАС України суд розглянув справу за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні судом було оголошено зміст позовної заяви позивача.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позов.

У судовому засіданні 25.04.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Оголосивши зміст позовної заяви, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.

Позивач має зареєстроване місцезнаходження: Запорізька область, Вільнянський район (нині Запорізький), м. Вільнянськ, вул. Соборна, буд. 17.

Основним видом діяльності позивача є виробництво олії та тваринних жирів.

Відповідачем позивачу видано ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) від 05.02.2020 №2000019. Позивач має три резервуари для зберігання пального загальною ємністю 198 000 л, а також у користуванні орендовані транспортні засоби.

Наказом відповідача від 02.08.2022 №812-П, виданим на підставі пп. 19-1.1.14, пп. 19-1.1.16 п.191.1 ст. 191, пп. 20.1.4 п. 20.1 ст.20, пп. 75.1.3 п.75.1 ст.75, пп. 80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового Кодексу України (далі ПК України) та доповідної записки начальника управління контролю за підакцизними товарами Зарецької Юлії від 02.08.2022 №1885вн, було призначено фактичну перевірку позивача з 03.08.2022 тривалістю 10 діб за період діяльності з 01.01.2021 по день закінчення фактичної перевірки з метою здійснення контролю за додержанням суб`єктом господарювання вимог законодавства, які є обов`язковими при виробництві, обліку, обігу, зберіганні та транспортуванні пального; виявлення порушень у сфері виробництва і обігу підакцизних товарів.

04.08.2022 представнику позивача було вручено копію зазначеного наказу та ознайомлено цю особу із направленнями на перевірку.

За наслідками фактичної перевірки 15.08.2022 був складений акт про результати фактичної перевірки з питань здійснення контролю за додержанням суб`єктом господарювання вимог законодавства, які є обов`язковими при виробництві, обліку, обігу, зберіганні та транспортуванні пального; виявлення порушень у сфері виробництва і обігу підакцизних товарів №2445/08/01/09/37221297 (далі Акт перевірки).

Висновками Акту перевірки встановлено, що позивачем порушено вимоги:

- пп. 14.1.6, пп. 14.1.224 п. 14.1 ст. 14, п. б абз. 6 п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України в частині не реєстрації позивачем акцизного складу в Системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, м. Вільнянськ, вул. Соборна, буд. 17;

- пп. 230.1.2 п. 230.1 ст.230 ПК України, в частині не обладнання та не реєстрації витратомірів в кількості 4 одиниці та рівнеміри на резервуари в кількості 4 одиниці, в яких зберігається підакцизна група товарів;

- пп. 212.1.15 п. 212.1, пп. 212.3.4 п.212.3 ст. 212 ПК України, в частині реалізації пального в період з 17.12.2021 по 31.12.2022 без реєстрації платником акцизного податку.

Акт був надісланий засобами поштового зв`язку позивачу та отриманий ним 15.09.2022.

Не погоджуючи з висновками Акту перевірки позивач надав свої заперечення від 28.09.2022 на Акт перевірки аналогічні за змістом позовній заяві, які були розглянуто відповідачем та за результатами розгляду надано відповідь від 13.10.2022 №434/08-01-09-02-07, відповідно до якої наданими позивачем запереченнями не спростовано висновків Акту перевірки, а тому, висновки акту є правомірними, такими, що відповідають вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, а тому залишені без змін.

На підставі Акту перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення від 17 жовтня 2022 року, отримані позивачем 20.10.2022:

№2, яким за порушення пп. 14.1.6, пп. 14.1.224 п. 14.1 ст. 14, п. б абз. 6 п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України, відповідно до п. 128-1.2 ст. 128-1 ПК України, до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на суму 1 000 000,00 грн;

№2, яким за порушення пп. 230.1.2 п. 230.1 ст.230 ПК України, відповідно до п. 128-1.1 ст. 128-1 ПК України, до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на суму 160 000,00 грн.

№2, яким за порушення пп. 212.1.15 п. 212.1, пп. 212.3.4 п.212.3 ст. 212 ПК України, відповідно до п. 117.3 ст. 117 ПК України, до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на суму 19 701 422,24 грн.

Не погоджуючись з даними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач скористався своїм правом на адміністративне оскарження та звернувся до ДПС України.

За наслідками розгляду скарги ДПС України 28.12.2022 було прийнято рішення №17756/6/99-00-06-03-02-06, яким скарга залишена без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення без змін.

Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень суд враховує, чи прийнято вони з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення (дії); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

За приписами пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта та у разі проведення перевірки в іншому місці адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.

Як зазначалось вище, в наказі про проведення фактичної перевірки позивача підставою для її проведення зазначений п.п.80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Відповідно до вказаного підпункту п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Розглядаючи раніше справи з аналогічним предметом спору, у постановах від 25 січня 2019 року (справа №812/1112/16), від 07 листопада 2019 року (справа №140/391/19), від 10 квітня 2020 року (справа №815/1978/18), від 12 серпня 2021 року (справа №140/14625/20), від 01 червня 2022 року (справа №520/7331/21) тощо, Верховний Суд вказував, що підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як у сукупності, так і кожна окремо, а саме:

- наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

- здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Верховний Суд зазначив, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. У даному випадку достатньо самого факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Разом з тим, у постановах від 11 червня 2019 року (справа №1440/2045/18), від 08 вересня 2020 року (справа №640/21536/19) та від 17 грудня 2020 року (справа №520/12028/18) Верховний Суд зауважив, що для зазначення підстави для проведення перевірки недостатньо вказати номер підпункту статті ПК України, особливо, якщо вказаний підпункт містить декілька обґрунтувань для проведення перевірки, а тому, окрім звичайного посилання на норму, що регулює питання її призначення, податковий орган повинен зазначити і конкретні фактичні підстави її призначення.

З огляду на вказане Верховний Суд сформував правову позицію, що при призначенні фактичної перевірки за підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України контролюючий орган повинен зазначити одну із підстав, визначених цим підпунктом, й у разі, якщо такою підставою є наявність та/або отримання інформації про порушення платником податків вимог законодавства, конкретизувати останню.

Суд зазначає, що наказ про призначення фактичної перевірки містить обґрунтування його прийняття «для здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу пального». Отже, перевірка позивача призначена у відповідності до вимог законодавства.

Надаючи правову оцінку висновкам відповідача щодо порушень позивачем вимог податкового законодавства, викладених у Акті перевірки, суд виходить з наступного.

В пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України наведене визначення поняттю акцизний склад, відповідно до якого:

акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

В пп. 14.1.224 п. 14.1 ст. 14 ПК України наведене визначення поняттю розпорядник акцизного складу, відповідно до якого: розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.

Абзацом 1 підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України визначено, що акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Відповідно до п. б абз. 6 пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Один акцизний склад може бути зареєстрований виключно одним розпорядником акцизного складу. Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів.

Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

Згідно з пп. 212.1.15 п. 212.1 ст. 212 ПК України платниками акцизного податку є особа (у тому числі юридична особа, що веде облік результатів діяльності за договором про спільну діяльність без створення юридичної особи), постійне представництво, які реалізують пальне або спирт етиловий.

Відповідно до пп. 212.3.4 п.212.3 ст. 212 ПК України особи, які здійснюватимуть реалізацію пального або спирту етилового, підлягають обов`язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, постійних представництв, місцем проживання фізичних осіб - підприємців до початку здійснення реалізації пального або спирту етилового.

Реєстрація платника податку здійснюється на підставі подання особою не пізніше ніж за три робочі дні до початку здійснення реалізації пального або спирту етилового заяви, форма якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, веде реєстр платників акцизного податку з реалізації пального або спирту етилового, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками акцизного податку.

З Акту перевірки судом встановлено, що згідно наданих первинних документів (видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, описаних в акті у вигляді таблиці арк. 5-10), акцизних накладних (арк. 10-11 Акту), зареєстрованих постачальниками в системі ЄРАН, позивач у періоді, який перевірявся, придбавав дизельне паливо (код УКТ ЗЕД ), Н-ГЕКСАН (код УКТ ЗЕД ), Розчинник Exxsol Hexane (код УКТ ЗЕД ), БЕНЗИН А 92 (код УКТ ЗЕД ) в кількості 1 545 789,78 літрів приведених до 15° C, зокрема: за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року (протягом календарного року) обсяг придбаного пального склав 1 027 846,81 літрів приведених до 15° C (в т.ч. 1000445,85 літрів приведених до 15° C в період з 01.01.2021 по 17.12.2021), за період з 01.01.2022 по 29.07.2022 обсяг придбаного пального склав 517 942,97 літрів приведених до 15° C (адреса розвантаження: Запорізька область, Вільнянський район, м. Вільнянськ, вул. Соборна, буд. 17).

Факт отримання дизельного палива, БЕНЗИН А 92, Н-ГЕКСАН та розчинника Exxsol Hexane у періоді, який перевірявся, у визначених Актом перевірки обсягах позивач не заперечує.

Також з Акту перевірки судом встановлено, що відповідно до наданих позивачем до перевірки журнал-ордер і відомість по рахунку 203 Паливо та журнал-ордер і відомість по рахунку 209 Інші матеріали (розчинник, Н-Гексан) за січень-грудень 2021 року та січень-липень 2022 року за період з 01.01.2021 по 29.07.2022 списано (для власного споживання, виробничих потреб) пального в кількості 1 465 805,17 літрів на суму 39 431 924,51 грн., в т.ч. в період з 17.12.2021 (дата обов`язкової реєстрації платником акцизного податку) по 29.07.2022 списано пального та Н-ГЕКСАНА (для власного споживання, виробничих потреб) в кількості 613 206,48 літрів на суму 19 701 422,24 грн. (без ПДВ). Цей факт позивач не заперчує.

Дані інвентаризаційних описів залишків пального, що знаходяться на складі ПММ та в сховищі гексану, в паливних баках транспортних засобів, наведено на сторінці 13 Акту перевірки.

Позивач не зареєстрований платником акцизного податку та не зареєстрований акцизний склад за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, м. Вільнянськ, вул. Соборна, буд. 17 в Системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового. Позивач цей факт не заперечує.

Також, позивачем не заперечується факт не надання до перевірки довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри та не реєстрацію рівнемірів-лічильників і витратомірів-лічильників в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі.

З аналізу пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України вбачається, що акцизним складом може бути лише приміщення або територія, при цьому загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального повинна перевищувати 200 кубічних метрів або суб`єкт господарювання власник або користувач такого приміщення або території незалежно від об`єму ємностей отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії). При цьому не є акцизним складом у будь-якому випадку паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої, оскільки в абзаці шостому (п. б) пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України не зазначене такого місця зберігання пального, а через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним паливо може розливатися не лише в паливні баки, а і у інші ємності для зберігання пального. Тобто, для визначення акцизного складу враховується лише обсяг пального отриманий суб`єктом господарювання в ємності для навантаження-розвантаження та зберігання (за виключенням споживчої тари ємністю до 5 літрів включно) у відповідному приміщенні чи на відповідній території, а не в паливні баки транспортних засобів або обладнанні чи пристрої. Відповідно, суб`єкт господарювання - власник або користувач приміщення або території, на якій загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, набуває статусу розпорядника акцизного складу лише у разі перевищення обсягу отриманого протягом календарного року в такі ємності понад 1000 кубічних метрів пального (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії).

Суд зазначає, що з наданих позивачем до матеріалів справи первинних документів (видаткових накладних, товарно-транспортних накладних та міжнародних товарно-транспортних накладних) вбачається, що отримані позивачем протягом періоду, який перевірявся, товари за кодом УКТ ЗЕД віднесені до пального, визначеного у пп. 215.3.4 п. 215.3 ст. 215 ПК України.

В обґрунтування своєї позиції позивач зазначає, що не є акцизним складом паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої, та зазначає, що відповідачем не проаналізовані договори оренди транспортних засобів.

Суд зазначає, що інформація про орендовані позивачем транспортні засоби, як і інше майно, яке стосується предмета фактичної перевірки, викладена в Акті перевірки, тому такі доводи позивача є безпідставними.

Щодо паливних баків транспортних засобів суд зазначає, що матеріали справи не місять жодного доказу того, що отримане позивачем протягом 2021 року пальне розливалось з ємності постачальника такого пального безпосередньо в паливні баки транспортних засобів, а не в стаціонарні ємності для зберігання такого пального, які перебувають у користуванні позивача, або заправлення таких транспортних засобів здійснювалось через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним.

Враховуючи факт наявності у позивача ліцензії на зберігання пального, відповідно до якої загальна місткість резервуарів для його зберігання становить 198000 літрів (198 куб. метрів), відомості наведені в видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, міжнародних товарно-транспортних накладних, наданих позивачем до матеріалів справи, щодо пункту розвантаження пального (місцезнаходження позивача), відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів розливу пального, яке було тримане позивачем протягом 2021 року, в паливні баки транспортних засобів, обладнання чи пристроїв, які перебувають у користуванні позивача, посилання позивача на те, що не є акцизним складом паливний бак транспортного засобу, обладнання чи пристрою, не береться до уваги судом.

Твердження позивача про неврахування під час визначення отриманого обсягу пального температурних параметрів спростовується змістом Акту перевірки, відповідно до якого такі параметри були враховані. Обсяг отриманого позивачем у періоді який перевірявся визначені за дослідженими під час перевірки документами, в яких визначений об`єм отриманого позивачем у цьому періоді пального в літрах, приведений до температури 15 град. Цельсія.

Позивачем не надано до матеріалів справи доказів, які б спростували встановлений Актом перевірки факт отримання позивачем протягом календарного року (2021 рік) пального у більшому ніж 1000 куб. метрів обсязі, тому посилання позивача на можливу наявність відхилень при розрахунку обсягу пального є необґрунтованим.

Посилання позивача на норми Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» є безпідставним, оскільки в даному випадку предметом перевірки не було додержання позивачем вимог цього закону, а встановлений Актом перевірки факт отримання позивачем протягом 2021 року пального в обсязі більшому ніж 1000 куб. метрів стосується правовідносин, врегульованих цим законом лише щодо отримання позивачем ліцензії на зберігання пального, але не факту не реєстрації позивачем акцизного складу (правовідносини щодо якого врегульовані Податковим кодексом України, а не зазначеним законом). При цьому відсутні суперечності між нормами Податкового кодексу України та зазначеного закону, стосовно встановлених Актом перевірки порушень.

Посилання позивача на те, що Н-гексан використовується ним у технологічному процесі виробництва соняшникової олії не спростовує факту віднесення цього товару, як і розчинника Exxsol Hexane, за кодом УКТ ЗЕД 2710 12 25 00 до пального (пп. 215.3.4 п. 215.3 ст. 215 ПК України). При цьому суд зазначає, що віднесення такого товару до цього коду УКТ ЗЕД підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, наданими самим позивачем.

З урахуванням наведеного, суд висновує про доведення відповідачем факту отримання позивачем протягом одного календарного року пального у кількості, яка перевищує 1000 куб. метрів, відповідно, позивач зобов`язаний був із настанням такої обставини зареєструвати акцизний склад (отримати статус розпорядника акцизного складу) в 2021 році.

Відповідно до вимог п. 128-1.2 ст. 128-1 ПК України відсутність з вини платника податку реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку - розпорядником акцизного складу - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1 000 000 гривень.

Оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням №2 до позивача застосований штраф у розмірі, визначеному п. 128-1.2 ст. 128-1 ПК України.

За визначенням, наведеним в пп. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 ПК України реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного:

до акцизного складу;

до акцизного складу пересувного;

для власного споживання чи промислової переробки;

будь-яким іншим особам.

Не вважаються реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України:

у споживчій тарі ємністю до 5 літрів (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками;

при використанні пального суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу/акцизного складу пересувного, що передано (відпущено, відвантажено) платником акцизного податку таким суб`єктам господарювання виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

Тобто, відпуск позивачем, який набув статусу розпорядника акцизного складу, пального з ємностей для його зберігання при використанні пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, відповідно до приписів пп. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 ПК України, вважається реалізацією пального.

Відповідно до п. 117.3 ст. 117 ПК України здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку у порядку, передбаченому цим Кодексом, - тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у розмірі 100 відсотків вартості реалізованого пального або спирту етилового.

З розрахунку податкового повідомлення-рішення №2 вбачається, що розмір штрафу визначений відповідачем у сумі 19 701 422,24 грн.

З Акту перевірки вбачається, що вартість пального для обрахунку розміру штрафу відповідачем була визначена на підставі наданих позивачем даних щодо списання пального внаслідок його використання на власні потреби за період грудень 2021 року липень 2022 року на загальну суму 19 701 422,24 грн.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів заправки транспортних засобів, обладнання чи пристроїв позивача через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним.

Отже, розмір застосованого відповідачем штрафу визначений відповідно до приписів п. 117.3 ст. 117 ПК України.

За приписами п. 128-1.1 ст. 128.1 ПК України необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового.

Податковим повідомленням-рішенням №2 до позивача застосований штраф у розмірі 160 000 грн, який вирахуваний виходячи з наявності у позивача 4 ємностей, які мають бути обладнані витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками, які мають бути зареєстровані у відповідному Єдиному реєстрі. Оскільки позивач не виконав свого обов`язку, визначеного абз. 1 пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України, то відповідачем правомірно накладений штраф у зазначеному розмірі.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищезазначені висновки суду, оскільки відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРАДІЗ ХХІ» (вул. Соборна, буд. 17, м. Вільнянськ, Запорізька область, 70002), в особі представника Желтобрюхова Володимира Володимировича (вул. Першотравнева, 33/ пров. Світловий, 2, м. Запоріжжя, 69095), до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 26.04.2023.

Суддя Р.В. Кисіль