Справа № 400/2459/21
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2023 р. № 400/2459/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001,
про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.11.2020 № 1, № 1,
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі - відповідач), в якій просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомленнярішення від 11.11.2020 № 1, яким визначено сплатити суму штрафних санкцій у розмірі 67 600 грн за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів; визнати протиправним та скасувати податкове повідомленнярішення від 11.11.2020 № 1, яким визначено сплатити суму штрафних санкцій у розмірі 21 416,34 грн за порушення законодавства про патентування, обіг готівки, РРО.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач без всебічного та повного дослідження усіх обставин помилково дійшов висновку про порушення позивачем законодавства в частині виробництва, обліку, обігу, зберігання та транспортування підакцизних товарів та виніс оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Позивач вказує, що факт реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів за роздрібними цінами, що нижчі за мінімальні та вищі за максимальні, не підтверджено фіскальним чеком; дату такого продажу за актом перевірки установити неможливо. Позивач посилається на непроведення відповідачем контрольної розрахункової операції відповідно до підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України. Позивач вважає, що відповідач, крім акта фактичної перевірки, в якому викладена особиста думку перевіряючого, не має достовірних і достатніх доказів, які б підтверджувалт продаж порції алкогольного кегового пива „Янтар на розлив для кінцевого споживання на місці (магазин ФОП ОСОБА_1 ), та поштучний продаж тютюнового виробу. Позивач стверджує, що перебування в реалізації на перевіреному відповідачем об`єкті 296 пачок сигарет та 37 пляшок алкогольних напоїв, які не марковані марками акцизного податку встановленого зразка, не підтверджено жодним належним та допустимим доказом. Під час проведення перевірки посадові особи відповідача не вимагали проведення інвентаризації алкогольних напоїв та/або тютюнових виробів, маркованих марками акцизного податку. Під час проведення перевірки суб`єкт господарювання інвентаризацію алкогольних напоїв та інших товарно-матеріальних цінностей не проводив. Позивач посилається на постанову Новоодеського районного суду Миколаївської області від 09.02.2021 у справі № 482/1836/20, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно громадянки ОСОБА_2 (працівник позивача, присутня під час перевірки) за відсутністю події правопорушення. Позивач також стверджує, що позивач є платником єдиного податку 3 групи та не зареєстрована платником ПДВ, що виключає її обов`язок вести облік товарів, що перебувають у місці продажу.

Ухвалою від 19.04.2021 суд відкрив провадження в адміністративній справі та постановив розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в позові, зазначаючи, що оскаржувані повідомленнярішення прийняті відповідно до чинного законодавства. Відповідач вказує, що факт продажу позивачем порції алкогольного кегового пива на розлив для кінцевого споживання на місці та поштучного продажу алкоголю та тютюнового виробу, факт реалізації тютюнового виробу за ціною, що є вищою від рівня максимальної роздрібної ціни, підтверджуються письмовими поясненнями та фотокопіями, що додаються до відзиву. Посилаючись на інформаційні бази ДПС України, відповідач зазначає, що позивач 20.08.2019 зареєстрована в Головному управлінні ДПС в Миколаївській області як суб`єкт підприємницької діяльності та по теперішній час перебуває на загальній системі оподаткування, у зв`язку з чим зобов`язана мати первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, що на момент проведення перевірки перебували у місці продажу (господарському об`єкті).

Правом подати відповідь на відзив позивач не скористався, натомість подав до суду заяву про надання додаткових пояснень, які судом не витребовувались.

Ухвалами від 13.05.2021 суд продовжив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та доказів на його підтвердження до 24.05.2021; відклав розгляд справи; задовольнив клопотання відповідача, замінивши відповідача з Головного управління ДПС у Миколаївській області (ідентифікаційний код юридичної особи за ) на Головне управління ДПС у Миколаївській області (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу: 44104027).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечувала з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою від 08.06.2021, занесеною до протоколу судового засідання від 08.06.2021, суд зобов`язав представника відповідача не пізніше 11.06.2021 надати суду докази на підтвердження того, який податковий режим застосовувася до позивача на момент перевірки, копії доказів направити позивачу.

На виконання ухвали від 08.06.2021 відповідач 11.06.2021 подав до суду витребувані докази серед додатків до додаткових пояснень.

Відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

15.10.2020 посадові особи відповідача на підставі наказу від 05.10.2020 № 1537, направлень на перевірку від 06.10.2020 № 1369/14-29-01-04-31, № 1370/14-29-01-04-31 провели фактичну перевірку належного позивачу магазину за адресою: АДРЕСА_2 , з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним.

Перевірка проведена у присутності ОСОБА_2 працівника магазину.

ОСОБА_2 відмовилася від підписання направлень на перевірку, що підтверджується актом від 15.10.2020, складеним посадовими особами відповідача.

За результатами перевірки 20.10.2020 складений акт № 112/14-29-09-01/ НОМЕР_1 , в якому зазначено про такі факти:

- факт реалізації однієї пляшки шампанського України „Советоское (міцність 10,5 % - 12,5 %, місткість 0,75 л) за ціною 55 грн, що є нижчим за рівень мінімальних роздрібних цін, встановлених чинним законодавством, чим порушено вимоги пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957 (далі Постанова № 957) «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв». Згідно з наданими документами, вартість отриманої партії товару - 310 грн. Факт порушення підтверджується письмовими поясненнями особи, що фактично проводить розрахункові операції у магазині, що належить ФОП ОСОБА_1 ;

- факт продажу однієї порції алкогольного кегового пива „Янтар (у пластикову склянку місткістю 0,5 л за ціною 15 грн) на розлив для кінцевого споживання на місці (магазин ФОП ОСОБА_1 ), що не має статусу суб`єкта господарювання громадського харчування;

- факт поштучного продажу тютюнового виробу, а саме: однієї сигарети Chapman ( ОСОБА_3 ), чим порушено вимоги статті 153 Закону України від 19.12.1995 № 481-95/ВР „Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального (далі Закон № 481/95-ВР). Факти порушень підтверджуються письмовими поясненнями, які додаються до акта;

- факт реалізації тютюнового виробу за ціною, що є вищою від рівня максимальної роздрібної ціни, встановленої виробником такого виробу, а саме: у торгівельному об`єкті, що належить ФОП ОСОБА_1 , здійснено реалізацією однієї сигарети Chapman (Super slim Vanilla) за ціною 5,5 грн. На пачці виробником зазначено: кількість 20 одиниць в пачці, дата виробництва 25.02.2020, максимальна ціна 95 грн. Отже, максимальна роздрібна ціна пачки сигарет Chapman (Super slim Vanilla) з урахуванням 5 % акцизного податку становить 99,75 грн (95 грн : 100 % х 105 %). Отже, максимальна роздрібна ціна однієї сигарети становить не більше 5 грн (99,75 : 20). Цим порушено вимоги статті 11 Закону № 481/95-ВР. Всього на момент перевірки вартість наявних тютюнових виробів становила 8 450 грн. Факт порушення підтверджується поясненнями особи, яка здійснила продаж;

- факт перебування в реалізації в перевіреному об`єкті 296 пачок сигарет на загальну суму 7 400 грн та 37 пляшок алкогольних напоїв на загальну суму 3 308,17 грн, які не марковані марками акцизного податку, чим порушено вимоги статті 17 Закону № 481/95-ВР. Назва, ціна та кількість немаркованої продукції наведена в додатку № 1 до першого примірника акту перевірки. Порушення підтверджується відповідними письмовими поясненнями;

- факт ненадання ФОП ОСОБА_1 під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік та походження підакцизних товарів, що на момент перевірки перебували у місці продажу ( АДРЕСА_2 ) та відображені в додатку № 1, що додається до першого примірника акта перевірки, чим порушено вимоги пункту 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг (далі Закон № 265/95-ВР).

В акті зазначено, що до нього додаються пояснення на 2 аркушах.

До акта додається розписка ОСОБА_2 від 15.10.2020, в якій вона зазначає: „Я, ОСОБА_2 , працюю в магазині магазині розташованому за адресою АДРЕСА_2 , що належить ФОП ОСОБА_1 . Зобов`язуюся зняти з реалізації та передати ОСОБА_1 для відповідального матеріального зберігання продукцію наведену в додатку № 1 до першого примірника акта на загальну вартість 10 708,17 грн, а саме 37 пляшок спиртовмісної продукції без марок акцизного податку на суму 3.308.17 грн та 296 пачок тютюнових виробів без марок акцизного податку на загальну вартість 7,400,00 грн, до вирішення питаня по суті.

До акта додається пояснення ОСОБА_2 від 15.10.2020, в якому вона зазначає: „Я, ОСОБА_2 , працюю у магазині, що належить ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 .а. с. Баловне Новоодеський р-н, Миколаївської обл. з приводу реалізації пляшки шампанского „Советоское шампанское по цінні 55 грн 1 бокал кеги „Янтар на розлив в пластиковий стакан 0,5 л по цінні 15 грн, 1 цигарка CHAPMAN поштучно по цінні 5,50 грн, та невидачу чеку на реалізовану продукцію, указану вище, повідомляю наступне, що електронно контрольно касовий апарат знаходиться на перекодуванні у сервісній службі.

У додатку № 1 до першого примірника акта перевірки перелічені алкогольні та тютюнові вироби загальною вартістю 10 708,17 грн, у примітці до яких зазначено „без марок акцизного податку. Під зазначеним переліком ОСОБА_2 зазначила: „Усі данні наведені в повному обсязі без викривлень чи спотворювань. Не маркована марками акцизними марками перераховувалась особисто 15.10.2020 13:20 ОСОБА_2 .

Позивач відмовилася від підписання та отримання акта перевірки, що підтверджується актом про відмову позивача від підписання та отримання матеріалів перевірки, складеним посадовими особами відповідача 20.10.2020.

Відповідач направив позивачу акт та матеріали перевірки засобами поштового зв`язку. Поштове відправлення вручене позивачу 22.10.2020, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 430.

Матеріали справи не містять інформації про подання позивачем заперечень на акт перевірки.

Посилаючись на акт перевірки від 20.10.2020 № 112/14-29-09-01/ НОМЕР_1 відповідач, на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, прийняв оскаржувані позивачем податкові повідомленнярішення:

1) від 11.11.2020 № 1 про застосування відповідно до абзаців 13, 17, 18, 19 частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР штрафних (фінансових) санкцій в сумі 67 600 грн - за порушення статей 11, 111, 153 Закону № 481/95-ВР та пункту 1 Постанови № 957, в тому числі:

- за зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка (порушення статті 11 Закону № 481/95-ВР) штрафна санкція в сумі 17 000 грн;

- за зберігання тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка (порушення статті 11 Закону № 481/95-ВР) штрафна санкція в сумі 17 000 грн;

- за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні розрібні ціни на такі напої (пункт 1 Постанови № 957) штрафна санкція в сумі 10 000 грн;

- за роздрібну торгівлю тютюновими виробами за цінами, вищими за за встановлені максимальні ціни (стаття 111 Закону № 481/95-ВР) - штрафна санкція в сумі 10 000 грн;

- за продаж алкогольних напоїв на розлив (стаття 153 Закону № 481/95-ВР) штрафна санкція в сумі 6 800 грн;

- за продаж тютюнових виробів поштучно (стаття 153 Закону № 481/95-ВР) штрафна санкція в сумі 6 800 грн.

2) від 11.11.2020 № 1 про застосування відповідно до статті 20 Закону № 265/95-ВР штрафних (фінансових) санкцій в сумі 21 416,34 грн - за порушення пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР, а саме: за ведення з порушенням обліку товарних запасів у встановленому законом порядку за місцем їх реалізації та зберігання.

Податкові повідомленнярішення направлені позивачу засобами поштового зв`язку та вручені 14.11.2020, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 252.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, Законом № 481/95-ВР, Законом № 265/95-ВР.

Ухвалюючи рішення по суті спору між сторонами, суд виходить з такого.

Щодо притягнення позивача до відповідальності за зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів без марок акцизного податку

Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

В акті перевірки зазначається про перебування в реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка, що є порушенням абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону № 481/95-ВР.

Виявлені порушення підтверджуються актом перевірки та власноруч написаними поясненнями особи, яка працює в належному позивачу магазині, де проводилася фактична перевірка, - ОСОБА_2 .

Позивач вказує, що не вважає акт перевірки належним і допустимим доказом, оскільки він містить суб`єктивну думку посадових осіб, які проводили перевірку. Разом з тим, крім правової оцінки (кваліфікації) виявлених фактів як порушень, акт перевірки містить також перелік фактичних обставин, які посадові особі відповідача установили під час перевірки, що не є суб`єктивною оцінкою, а відомостями про установлені факти. Позовна заява не містить аргументів, доводів, інформації про внесення до акту перевірки посадовими особами відповідача недостовірних відомостей.

У цьому випадку акт перевірки є належним і допустимим доказом виявлених перевіркою порушень, оскільки саме ним оформлюються її результати відповідно до статті 86 Податкового кодексу України.

Суд установив, що позивач відмовилася від підписання та отримання примірника акта перевірки. Акт перевірки вручений позивачу засобами поштового зв`язку 22.10.2020, але правом подати заперечення на нього позивач не скористалася, чим фактично погодилася з його змістом.

Відповідно до абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону № 481/95-ВР, алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного збору в порядку, визначеному законодавством.

За правилами підпункту 14.1.107 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, марка акцизного податку - це спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Згідно з підпунктом 14.1.109 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - це наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.

Пунктом 226.11 статті 226 Податкового кодексу України встановлено, що ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування, прийняття на комісію з метою продажу та продаж на митній території України не маркованих в установленому порядку алкогольних напоїв та тютюнових виробів забороняються.

Пунктом 228.9 статті 228 Податкового кодексу України визначено, що відповідальність за недодержання порядку маркування, продажу алкогольних напоїв і тютюнових виробів, несплату чи несвоєчасну сплату податку несуть виробники (замовники), імпортери, продавці таких товарів та їх посадові особи відповідно до закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 17 Закону № 481/95-ВР, за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17 000 гривень.

Позивач стверджує, що перебування в реалізації на перевіреному відповідачем об`єкті 296 пачок сигарет та 37 пляшок алкогольних напоїв, які не марковані марками акцизного податку встановленого зразка, не підтверджено жодним належним та допустимим доказом. При цьому позивач не наводить аргументів, з яких підстав не вважає належними і допустимими доказами акт перевірки та письмові пояснення ОСОБА_4 , не зазначає про викладення в них недостовірних відомостей, не заперечує наявність відповідних виробів у реалізації.

У додатку № 1 до першого примірника акта перевірки, в якому перелічені алкогольні та тютюнові виробі без марок акцизного податку та їхня вартість, працівник магазину, належного позивачу, ОСОБА_2 власноруч зазначила, що дані наведені в повному обсязі без викривлень чи спотворювань; немаркована марками акцизними марками перераховувалась нею особисто.

Акт перевірки є належним і допустимим доказом результатів такої перевірки. Зокрема, відповідно до статті 86 Податкового кодексу України, акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати. Заперечень на акт перевірки позивач не подала.

Викладені в акті обставини підтверджуються поясненнями ОСОБА_2 . Відповідно до пункту 81.2 статті 81 Податкового кодексу України, посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції), має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

Щодо посилання позивача на постанову Новоодеського районного суду Миколаївської області від 09.02.2021 у справі № 482/1836/20 суд зазначає таке.

Із змісту постанови Новоодеського районного суду Миколаївської області від 09.02.2021 у справі № 482/1836/20 вбачається, що протокол відносно ОСОБА_2 був складений за частиною першою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення, полягає в роздрібній або оптовій торгівлі алкогольними напоями чи тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без марок акцизного податку чи з підробленими марками цього податку.

Склад правопорушення, за яке Законом № 481/95-ВР передбачена фінансова відповідальність, утворює факт зберігання, транспортування чи реалізації алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку.

Актом перевірки установлено саме перебування в реалізації алкогольних та тютюнових виробів без марок акцизного податку, тобто їх наявність як така на господарському об`єкті позивача (зберігання з метою подальшої реалізації), а не реалізація такого виробу як господарська операція.

Отже, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 на підставі відсутності складу адміністративного правопорушення, яке полягає в торгівлі (інакше кажучи, реалізації) алкогольними напоями чи тютюновими виробами без марок акцизного податку чи з підробленими марками цього податку, не має юридичного значення для розв`язання спору між сторонами.

На підставі вищенаведеного суд відхиляє доводи позивача та не вбачає підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомленнярішення від 11.11.2020 № 1 в частині застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 17 000 грн за зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка та в сумі 17 000 грн за зберігання тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка.

Щодо притягнення позивача до відповідальності за:

- реалізацію алкогольних напоїв за ціною, нижчою за мінімальну;

- реалізацію тютюнового виробу за ціною, що є вищою від рівня максимальної роздрібної ціни, встановленої виробником такого виробу;

- поштучний продаж тютюнових виробів

Стаття 1 Закону № 481/95-ВР визначає, що мінімальні роздрібні ціни на алкогольні напої - ціни, які визначаються виходячи з мінімальних оптово-відпускних цін на цю продукцію та торговельної надбавки; мінімальні оптово-відпускні ціни на алкогольні напої - ціни, які визначаються за кодами виробів Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності за 1 літр 100 - відсоткового спирту, обраховані виходячи з найнижчої оптової ціни на вітчизняну або контрактної вартості на імпортну продукцію та податків і зборів, які відповідно до чинного законодавства підлягають сплаті з одиниці продукції вітчизняними виробниками й імпортерами, та з урахуванням вартості тари.

Пункт 1 Постанови № 957 установлює розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв згідно з додатком до цієї Постанови.

Згідно із статтею 111 Закону № 481/95-ВР, встановлена виробником або імпортером максимальна роздрібна ціна на тютюнові вироби наноситься на пачку, коробку або сувенірну коробку тютюнових виробів разом з датою їх виготовлення. Максимальна роздрібна ціна за пачку, коробку або сувенірну коробку наноситься визначеним виробником способом у визначеному виробником місці і складається з її цифрового виразу та скороченого найменування грошової одиниці України. Дата виготовлення наноситься визначеним виробником способом у визначеному виробником місці і складається із шести цифр, перші дві з яких означають день, наступні дві - місяць, останні дві - рік такої дати. Нанесення максимальної роздрібної ціни та дати виготовлення на упаковку тютюнових виробів, призначених для вивезення (експортування) за межі митної території України, здійснюється згідно з умовами відповідної угоди на експорт.

Абзац 17 статті 17 Закону № 481/95-ВР встановлює, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10 000 грн.

Згідно із статтею 17 Закону № 481/95-ВР, до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: роздрібної торгівлі тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких тютюнових виробів, збільшеними на суми акцизного податку з реалізації через роздрібну торговельну мережу тютюнових виробів, - 100 відсотків вартості наявних у суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) тютюнових виробів, але не менше 10 000 грн.

Пункт 9 частини першої статті 153 Закону № 481/95-ВР забороняє поштучний продаж тютюнових виробів, крім сигар.

Відповідно до статті 17 Закону № 481/95-ВР, до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі порушення вимог статті 153- цього Закону 6 800 грн.

В акті перевірки зазначено про факт реалізації однієї пляшки шампанського України „Советоское (міцність 10,5 % - 12,5 %, місткість 0,75 л) за ціною 55 грн, що є нижчим за рівень мінімальних роздрібних цін, встановлених чинним законодавством, та факт реалізації тютюнового виробу за ціною, що є вищою від рівня максимальної роздрібної ціни, встановленої виробником такого виробу.

В акті перевірки також відображений факт продажу тютюнових виробів поштучно.

На підтвердждення факту реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів відповідач посилається на акт перевірки та письмові пояснення працівника магазину, належного позивачу, від 15.10.2020.

Позивач зауважив, що факти продажу як алкогольного напою, так і тютюнового виробу не підтверджені відповідними фіскальними чеками.

У відзиві відповідач також вказав, що факти продажу підтверджуються фото.

На думку суду, зазначені в акті перевірки порушення не доведені допустимими доказами.

Відповідно до статті 3 Закону № 265/95-ВР, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані, зокрема:

- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

- видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

У постанові від 21.03.2019 у справі № 822/1489/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що контролюючим органом не надано належних доказів, які б підтверджували вчинення позивачем порушення, за яке до позивача застосовано штрафні санкції згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, зокрема, контролюючим органом не надано фіскального чеку або іншого розрахункового документу, який би підтверджував факт продажу позивачем товару (пачки сигарет).

У постанові від 02.03.2021 у справі № 810/2922/17 Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що факт реалізації пляшки алкогольного напою (вина) не встановлений, оскільки копія фіскального чеку відсутня.

У письмових поясненнях від 15.10.2020 працівник належного позивачу магазину ОСОБА_2 повідомила, що «електронно контрольно касовий апарат знаходиться на перекодуванні у сервісній службі». Зазначеним відповідач пояснює відсутність фіскального чека.

Згідно з підпунктом 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Диспозиція статті 17 Закону № 481/95-ВР передбачає, що визначені нею санкції підлягають застосуванню до суб`єктів господарювання у разі здійснення ними торгівлі (продажу) алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні, торгівлі (продажу) тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних, торгівлі (продажу) тютюновими виробами поштучно, що, у свою чергу, передбачає необхідність встановлення контролюючим органом фактів такого продажу, тобто передачі права власності на такі товари іншій особі.

Дослідивши акт перевірки як основний доказ, на який посилається відповідач на обґрунтування своїх доводів, суд установив, що вказаний документ не містить доказів, які б свідчили про факт безпосередньої реалізації

Додані до відзиву фото (арк. 93-97) суд не оцінював, оскільки вони не є додатками до акта перевірки.

Ураховуючи вищенаведене, суд визнає протиправним та скасовує податкове повідомленнярішення від 11.11.2020 № 1 в частині:

- застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 10 000 грн за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні ціни на такі напої;

- застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 10 000 грн за роздрібну торгівлю тютюновими виробами за цінами, вищими за встановлені максимальні роздрібні ціни;

- застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 6 800 грн за поштучний продаж тютюнових виробів.

Крім того, на думку суду, одночасне застосування штрафу за поштучний продаж тютюнових виробів та штрафу за продаж тієї ж самої однієї штуки тютюнового виробу за ціною, вищою від максимальних роздрібних цін, є недопустимим. Якщо поштучний продаж заборонено в принципі, то питання, за якою ціною такий продаж здійснюється, не має значення, тим більш, що максимальна ціна встановлена саме на пачку тютюнових виробів, і визначення контролюючим органом ціни однієї цигарки «розрахунковим шляхом» не передбачено нормами законодавства.

Щодо притягнення позивача до відповідальності за продаж алкогольних напоїв на розлив без наявності статусу суб`єкта громадського харчування

В акті перевірки відповідач зазначив про продаж позивачем алкогольних напоїв на розлив без наявності статусу суб`єкта громадського харчування, чим порушено частину шосту статті 153 Закону № 481/95-ВР.

Згідно з положеннями пункту 11 частини першої, частини шостої статті 153 Закону № 481/95-ВР, забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів у невизначених для цього місцях торгівлі. Продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, суб`єктів господарювання з універсальним асортиментом товарів.

Пунктами 2, 22 Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.1996 № 854 (далі Правила) встановлено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями - діяльність з продажу алкогольних напоїв безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших закладах ресторанного господарства. Роздрібна торгівля алкогольними напоями здійснюється через спеціалізовані підприємства, в тому числі фірмові, спеціалізовані відділи (секції) підприємств з універсальним асортиментом продовольчих товарів, а також заклади ресторанного господарства. Продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці здійснюється тільки закладами ресторанного господарства та спеціалізованими відділами підприємств, що мають статус закладів ресторанного господарства, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

У разі відсутності у відповідного магазина статусу спеціалізованого підприємства у розумінні статті 153 Закону № 481/95-ВР та пунктів 2, 22 Правил, суб`єкт господарювання не має права здійснювати в ньому продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці.

Крім того, необхідно зауважити, що відповідно до пункту 27 частини першої Закону України від 23.12.1997 № 771/97-ВР «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», заклад громадського харчування - ресторан, бар, кафе, їдальня, закусочна, піцерія, кулінарія, кіоск чи інший заклад, що забезпечує харчуванням невизначену кількість фізичних осіб.

Місце торгівлі - місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій та/або програмними реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів (абзац 14 статті 1 Закону № 481/95-ВР).

Поняття "алкогольні напої" визначене у підпункті 14.1.5 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України та в абзаці 7 статті 1 Закону № 481/95-ВР, згідно з якими алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу "живого" бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД.

Відповідно до частини 20 статті 15 Закону № 481/95-ВР, роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Частина тридцята статті 15 Закону № 481/95-ВР визначає, що ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в податковому органі, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво).

Стаття 17 Закону № 481/95-ВР встановлює, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Як зазначив суд вище, належним доказом продажом алкогольного напою повинен бути фіскальний чек, якого відповідач до суду не подав та, у разі продажу алкогольного напою без видачі фіскального чеку, не зазначив в акті перевірки про таке порушення. Отже, відповідач не довів як такого факту продажу алкогольного напою.

Крім того, з системного аналізу статей 153 та 17 Закону № 481/95-ВР випливає, що до суб`єкта господарювання, що не має статусу суб`єкта господарювання громадського харчування, підприємства з універсальним асортиментом товарів, можуть застосовуватися фінансові санкції за порушення статті 153 тільки у разі продажу алкогольних напоїв на розлив саме з метою споживання на місці.

Тобто у цьому випадку також відсутня друга ознака, яка має визначальне значення для кваліфікації порушення, вказаного у статті 153 Закону № 481/95-ВР, - споживання таких напоїв на місці, оскільки в ньому не вказано, з яких саме підстав відповідач дійшов висновку, що позивачем продаж алкогольних напоїв здійснювався для споживання кінцевим споживачем на місці.

В акті не відображено, що продаж алкогольних напоїв на розлив здійснювався у приміщенні магазину, в якому наявні будь-які спеціально обладнані місця для споживання алкогольних напоїв одразу після їх придбання (столи, стільці), а також наявність посуду, в якому неможливо придбати такі напої "на виніс".

Детальне відображення в акті перевірки змісту виявлених порушень обов`язкова умова вчинення податковим органом подальших дій щодо притягнення платника до податкової відповідальності, застосування механізмів примусового стягнення податку, а також слугує гарантією дотримання прав платника. Факти податкових порушень, не зафіксовані в акті перевірки, не можуть слугувати підставою для притягнення платника до відповідальності.

Про це йдеться у постанові Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 420/1878/19.

Пояснення ОСОБА_2 також не містять інформації про споживання покупцем реалізованого напою на місці.

З огляду на наведене, суд дійшов переконання, що в цій частині спірних правовідносин не є доведеним факт порушення позивачем приписів статті 153 Закону № 481/95-ВР, а отже, податкове повідомленнярішення від 11.11.2020 № 1 в частині застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 6 800 грн за продаж алкогольних напоїв на розлив належить визнати протиправним та скасувати.

Щодо притягнення позивача до відповідальності за ведення з порушеннями обліку товарних запасів у встановленому законом порядку за місцем їх реалізації та зберігання

В акті перевірки зафіксований факт ненадання ФОП ОСОБА_1 під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік та походження підакцизних товарів, що на момент перевірки перебували у місці продажу та відображені в додатку № 1 до першого примірника акта перевірки.

Платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків і зборів (підпункт 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 16.1.12 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу, зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

При цьому суб`єкт господарювання повинен надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Згідно зі статтею 20 Закону № 265/95-ВР, до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Доводи позивача про незаконність накладення штрафу, що передбачений статтею 20 Закону № 265/95-ВР, ґрунтуються на тому, що на позивача не розповсюджуються вимоги пункту 12 статті 3 цього ж Закону. Зокрема, позивач вказує, що вона є платником єдиного податку 3-ї групи, що виключає її обов`язок як суб`єкта господарювання вести облік товарів, що перебувають у місці продажу (господарському об`єкті).

Суд ці доводи відхилив з таких підстав.

Після внесення відомостей про реєстрацію фізичної особи-підприємця в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань у день проведення реєстраційної дії відповідні відомості передаються до ДПС України для взяття на облік як платника податків, в контролюючому органі за місцем такої реєстрації. Новозареєстровані ФОП можуть за власним вибором обрати систему оподаткування: загальну або спрощену.

Для підприємців, які під час державної реєстрації не подали заяву про застосування спрощеної системи оподаткування, застосовується автоматично загальна система оподаткування.

Відповідно до підпункту 298.1.1 пункту 298.1 статті 298 Податкового кодексу України, для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу за місцем податкової адреси заяву. Заява подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один з таких способів: особисто платником податків або уповноваженою на це особою; надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги"; державному реєстратору під час державної реєстрації створення юридичної особи або державної реєстрації фізичної особи - підприємця. Відповідна заява або відомості передаються до контролюючих органів у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідач стверджує, що позивач не подавала такої заяви, та повідомляє, що 20.08.2019 позивач зареєструвалася як суб`єкт підприємницької діяльності в ГУ ДПС у Миколаївській області (Новоодеській державній податковій інспекції) та з 20.08.2019 по теперішній час перебуває на загальній системі оподаткування. Відповідач повідомляє, що, згідно з Реєстром єдиного податку Державної податкової служби України, що перебуває в загальному доступі, дані щодо перебування позивача на спрощеній системі оподаткування відсутні.

Відсутність у Реєстрі платників єдиного податку відомостей про позивача підтверджується паперовою копією електронного доказу скріншотом з вебсторінки електронного кабінету на сайті Державної податкової служби України (cabinet.tax.gov.ua/registers/edpod), який відображає результати пошуку в Реєстрі платників єдиного податку станом на 08.06.2021 за критерієм РНОКПП та прізвище позивача.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На відповідача як на суб`єкта владних повноважень покладений обов`язок доведення правомірності оскаржуваних податкових повідомлень рішень, оскільки він заперечує проти позову. На обидві сторони, як на відповідача, так і на позивача, покладений обов`язок доведення тих фактичних обставин, на які вони посилається на підтвердження своєї позиції.

Позивач стверджує, що є платником єдиного податку, але не подала жодного доказу на підтвердження такої обставини. Відповідач цю обставину заперечує та підтвердив свої заперечення доказами.

На підставі зазначеного суд не має підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомленнярішення від 11.11.2020 № 1 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 21 416,34 грн.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про протиправність податкового повідомленнярішення від 11.11.2020 № 1 в частині застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій:

- в сумі 10 000 грн за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої (з підстави недоведеності відповідачем факту продажу);

- в сумі 10 000 грн за роздрібну торгівлю тютюновими виробами за цінами, вищими за встановлені максимальні роздрібні ціни (з підстави недоведеності відповідачем факту продажу);

- в сумі 6 800 грн за продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці (з підстави недоведеності відповідачем факту продажу та факту споживання на місці);

- в сумі 6 800 грн за продаж тютюнових виробів поштучно (з підстави недоведеності відповідачем факту продажу).

У частині застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка в сумі 17 000 грн та за зберігання тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка в сумі 17 000 грн суд вважає податкове повідомленнярішення від 11.11.2020 № 1 правомірним.

Також суд не вбачає підстав для визнання протиправним і скасування податкового повідомленнярішення від 11.11.2020 № 1 про застосування до позивача штрафних санкцій на суму 21 416,34 грн за ведення з порушенями обліку товарних запасів у встановленому законом порядку за місцем їх реалізації та зберігання.

Отже, позовні вимоги належить задовольнити частково.

Судові витрати у справі становить судовий збір, сплачений позивачем за звернення до адміністративного суду з позовною заявою в сумі 908 грн, який на підставі частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропоційно до задоволених позовних вимог. Оскільки сума штрафних (фінансових) санкцій за двома оскаржуваними позивачем податковими повідомленнямирішеннями становить 89 016,34 грн, а суд задовольняє позов у частині визнання протиправним та скасування податкового повідомленнярішення від 11.11.2020 № 1 в частині застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 33 600 грн (10 000 + 10 000 + 6 800 + 6 800), до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає судовий збір в сумі 342,73 грн (908 х 33 600 / 89 016,34 = 342,73).

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код: 44104027) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у Миколаївській області податкове повідомленнярішення від 11.11.2020 № 1 в частині застосування до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій в сумі 33 600 грн.

3. У задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування прийнятого Головним управлінням ДПС у Миколаївській області податкового повідомленнярішення від 11.11.2020 № 1 в частині застосування до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій в сумі 34 000 грн відмовити.

4. У задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування прийнятого Головним управлінням ДПС у Миколаївській області податкового повідомленнярішення від 11.11.2020 № 1 про застосування до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій в сумі 21 416,34 грн відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код: 44104027) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 342,73 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна