Справа № 520/26336/21
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 р. Справа № 520/26336/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2022, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 20.05.22 по справі №520/26336/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі ГУНП в Харківській обл., відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Харківській області щодо не нарахування та не виплати йому компенсації за невикористану чергову відпустку з 01.01.2021 по 01.06.2021 у кількості 19 діб;

- зобов`язати ГУНП в Харківській області нарахувати та виплатити йому компенсацію за невикористану чергову оплачувану відпустку з 01.01.2021 по 01.06.2021 у кількості 19 діб;

- визнати протиправними дії ГУНП в Харківській області щодо нарахування та виплати не у повному обсягу одноразової грошової допомоги при звільненні його зі служби;

- зобов`язати ГУНП в Харківській області здійснити перерахунок та виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням раніше виплачених сум та висновків суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2022 задоволено адміністративний позов.

Визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Харківській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану чергову відпустку з 01.01.2021 по 01.06.2021 у кількості 19 діб.

Зобов`язано ГУНП в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану чергову оплачувану відпустку з 01.01.2021 по 01.06.2021 у кількості 19 діб.

Визнано протиправними дії ГУНП в Харківській області щодо нарахування та виплати не у повному обсягу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби ОСОБА_1 .

Зобов`язано ГУНП в Харківській області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням раніше виплачених сум та висновків суду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що на підставі наказу ГУНП в Харківській області від 10.02.20220 №104 до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби у поліції. Вказав, що ОСОБА_1 на підставі наказу ГУНП в Харківській області від 18.02.2020 №37 о/с звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII). Крім цього, на підставі постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2021 ОСОБА_1 наказом ГУНП в Харківській області від 01.06.2021 №270 о/с поновлено на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Київського відділу ГУНП в Харківській області, з 18.02.2020 та одночасно цим же наказом ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції з 01.06.2021 за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VIII (через хворобу).

Що стосується визнання протиправними дії ГУНП в Харківській області що нарахування та виплати не повному обсязі одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби, з урахуванням раніше виплачених сум та висновків суду, апелянт зазначив, що при ухваленні рішення, судом першої інстанції не були враховані доводи ГУНП в Харківській області, викладені у відзиві, в якому зазначено що згідно ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 01.01.1992 №2262-ХІІ (далі Закон №2262-ХІІ) та п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 №393 (далі Положення №393) одноразова грошова допомога розраховується саме з місячного грошового забезпечення, а не з середньомісячного грошового забезпечення.

Крім того, апелянт вказав, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 10.10.2019 по справі №369/10046/18, зазначив, що за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Тобто, середній заробіток за час вимушеного прогулу не є тотожним до заробітної плати (грошового забезпечення).

Нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції проведено з розрахунку наступних складових: посадовий оклад 2500,00 грн, оклад за спеціальним званням - 2200,00 грн, надбавки за стаж служби у розмірі 45% 2115,00 грн, надбавки за СУПС у розмірі 45% - 3066,75 грн, премія 0%, разом 9881,75 грн (9881,75*25 (стаж служби в поліції на день звільнення) * 50% = 123521,88 грн).

Таким чином, одноразова грошова допомога при звільненні була нарахована в розмірі 123521,88 грн та перерахована на картковий рахунок ОСОБА_1 в ІНФОРМАЦІЯ_1 », згідно з платіжним дорученням №4481 від 26.10.2021 у сумі 121669,05 грн (за винятком військового збору 1,5%).

У зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення, в лютому 2020 року ОСОБА_1 не була встановлена премія наказом керівника, що прямо передбачено Порядком №260, а тому розрахунок одноразової грошової допомоги був проведений з урахуванням окладу за посадою, спеціального звання, процентної надбавки за стаж служби в поліції та щомісячного додаткового виду грошового забезпечення - надбавки за специфічні умови проходження служби, які були установлені наказами на день звільнення.

Отже, зобов`язавши ГУНП в Харківській області нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням раніше виплачених сум, суд невірно застосував приписи спеціального законодавства (Закону №2262-XII, Порядку №393 та Порядку №260), а також приписи Порядок №100, чим порушив вимоги, передбачені статтею 242 КАС України.

Що стосується визнання протиправною бездіяльність ГУНП в Харківській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсанції за невикористану чергову відпустку з 01.01.2021 по 01.06.2021 у кількості 19 діб та зобов`язання ГУНП в Харківській області нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористану чергову оплачувану відпустку з 01.01.2021 по 01.06.2021 у кількості 19 діб, апелянт зазначив, що на день звільнення зі служби з поліції 01.06.2021 згідно з наказом ГУНП в Харківській області від 01.06.2021 №270 о/с., грошове забезпечення не було нараховано, а тому компенсація за невикористані дні чергової оплачуваної відпустки у кількості 19 днів за 2021 рік не проводилась.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 308, п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються документів, на які відповідач посилається в апеляційній скарги, дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції згідно наказу ГУНП в Харківській області від 01.06.2021 №270 о/с, з 01.06.2021, з виплатою компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за період з 01.01.2021 по 01.06.2021. Також, у зазначеному наказі вказано, що стаж служби в поліції на день звільнення для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки складає 25 років 09 місяців 17 днів, у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби складає - 25 років 09 місяців 17 днів, у пільговому обчисленні (без урахування вислуги в календарному обчисленні) складає - 05 років 09 місяці 00 днів, час навчання - немає.

07.10.2021 позивачем у зв`язку з невиплатою відповідачем одноразової грошової допомоги при звільненні із служби в поліції та компенсації за щорічної чергової оплачуваної відпустки направлено до відповідача заяву.

04.11.2021 листом ГУНП в Харківській області №К-446/119/05/29-2021 позивача було повідомлено про те, що відповідно до п. 1 розділу VI наказу МВС України від 06.04.2016 №260 поліцейським, які звільняються зі служби через хворобу (за станом здоров`я), виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Одноразову грошову допомогу при звільненні, було перераховано на картковий рахунок АТ КБ «ПриватБанк» в жовтні 2021 року згідно платіжного доручення від 26.10.2021 №4481 у сумі 121669, 05. Також вказано стосовно запиту про виплату компенсації за невикористану щорічну чергову відпустку, що відповідно до вимог п. 8 розділу ІІІ наказу МВС України від 06.04.2016 №260, виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення зі служби. Отже, вказано, що оскільки позивача було поновлено на скорочену посаду наказом ГУНП в Харківській області від 01.06.2021 №270 о/с, затверджену тимчасовим штатним розписом фінансування якої не проводиться тому нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану в році звільнення відпустку не має можливості.

Вважаючи, протиправними дії відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок №260) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО).

Відповідно до п.1 розділу VI Порядку №260 поліцейським, які звільняються із служби через хворобу (за станом здоров`я), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Як встановлено з матеріалів справи, 18.02.2020 відповідачем прийнято наказ №37 о/с від 18.02.2020 про звільнення позивача за п.6 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII . Позивач, не погодившись з прийнятими ГУНП в Харківській області наказами, звернувся до суду з відповідним позовом, який розглядався в рамках справи №520/3682/2020.

За результатом розгляду вказаного позову постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2021 у справі №520/3682/2020 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2020 скасовано; прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 до ГУНП в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково; визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП в Харківській області від 10.02.2020 №104 в частині застосування до ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області, дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби у поліції (п. 1 наказу); визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП в Харківській області 18.02.2020 №37 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області, за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VIII; поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області; стягнуто з ГУНП в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробітку за час вимушеного прогулу з 19.02.2020 по 20.05.2021 у розмірі 248698,32 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства; в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

01.06.2021 наказом №270 о/с на підставі постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2021 року по справі №520/3682/2020 позивача було поновлено на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області, з 18.02.2020 та одночасно цим же наказом звільнено зі служби в поліції з 01.06.2021.

Отже позивач у період з 18.02.2020 по дату звільнення був таким, який проходив службу в органах поліції та на підставі судового рішення у справі №520/3682/2020 отримав право на середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.02.2020 по 20.05.2021 у розмірі 248698,32 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправними дій ГУНП в Харківській області щодо нарахування та виплати не у повному обсягу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби ОСОБА_1 та зобов`язання ГУНП в Харківській області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням раніше виплачених сум та висновків суду.

Посилання апелянта на те, що період перебування позивача у вимушеному прогулі не підлягає включенню до розрахункового періоду при визначенні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки останньому у цей період грошове забезпечення не нараховувалось і не виплачувалось колегія суддів вважає таким, що не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції, оскільки судовим рішенням було встановлено незаконність звільнення та поновлено позивача на посаді.

Посилання апелянта на практику Верховного Суду у справі №805/5021/15-а, від 14.03.2019 та №369/10046/18 від 10.10.2019, колегія суддів не приймає, оскільки правовідносини по даній справі є відмінними ніж у зазначених судових рішеннях Верховного Суду.

Щодо посилання апелянта на неможливість виплатити ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні чергової оплачуваної відпустки у кількості 19 днів за 2021 рік, оскільки останнього було поновлено на скорочену посаду, затверджену тимчасовим штатним розписом, нарахування і виплата грошового забезпечення не проводилась, колегія суддів зазначає.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон №580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Ч. 1-4 ст. 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до ч. 9-10 ст. 93 Закону №580-VIII поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Згідно з абз. 7-8 п. 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Колегія суддів зазначає, що у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом в постанові від 19.01.2021 по справі №160/10875/19.

Отже, ГУНП в Харківській області допущено протиправну бездіяльність в частині не нарахування та не виплати грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористану чергову відпустку з 01.01.2021 по 01.06.2021 у кількості 19 діб.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявними підстави для визнання протиправною бездіяльності ГУНП в Харківській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану чергову відпустку з 01.01.2021 по 01.06.2021 у кількості 19 діб та зобов`язання ГУНП в Харківській області нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористану чергову оплачувану відпустку з 01.01.2021 по 01.06.2021 у кількості 19 діб.

Посилання апелянта на неможливість нарахування позивачу компенсації за невикористану чергову відпустку з 01.01.2021 по 01.06.2021, оскільки його було поновлено на скорочену посаду, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судовим рішенням було встановлено незаконне звільнення ОСОБА_1 з посади і як наслідок нарахуванню підлягають всі виплати передбачені законом.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно з положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 по справі №520/26336/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін