Справа № 520/4377/22
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2023-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

24 квітня 2023 р. справа № 520/4377/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, платник), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання противоправним та скасування податкового повідомлення - рішення, складеного ГУ ДПС у Харківській області №0-2035 від 19.03.2021 року; 2) визнання противоправним та скасування податкового повідомлення - рішення, складеного ГУ ДПС у Харківській області №0-2035 від 19.03.2021 року; 2) визнання противоправним та скасування податкового повідомлення - рішення, складеного ГУ ДПС у Харківській області №0-2035 від 19.03.2021 року.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що не погоджується з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями з підстав порушення податковим органом порядку їх складання та направлення та відсутності об`єкту оподаткування.

Відповідач, Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі за текстом - контролюючий орган, владний суб`єкт, адміністративний орган, ГУ, Управління), з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення зазначив, що при винесенні спірних рішень податковий орган діяв з дотриманням норм чинного законодавства України.

18.04.2023р. на виконання ухвали суду від 13.04.2023р відповідачем надано до матеріалів справи розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік, по об`єктах оподаткування відносно ОСОБА_1 ; витяг (інформацію) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єкті нерухомого майна щодо суб`єкта стосовно майна - гараж № НОМЕР_1 , ГК " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташованого за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 20,2 кв.м., у розрізі дати реєстрації власників цього об`єкту нерухомого майна у період з 2008 по 2023 рік.

За таких обставин, суд не вбачає перешкод у вирішенні спору по суті, адже учасниками справи у прийнятні поза розумним сумнівом строки були реалізовані права на подачу відповідних процесуальних документів.

Суд, вивчивши доводи позову та відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник є власником наступних об`єктів нерухомості:

- житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ,

загальною площею 74,3 кв. м., на підставі договору дарування житлового будинку, укладеного з ОСОБА_2 , від 12.04.2016 року, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Свергуновою В.А. за №1213;

- житловий будинок, що розташований за адресою:

АДРЕСА_2 , загальною площею 111, 4 кв. м., на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_3 від імені ОСОБА_4 , від 12.03.2011 року, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маслак Н.В. за №543.

Водночас, заявник був власником об`єкту нерухомості - гараж АДРЕСА_3 , загальною площею 20,2 кв. м., на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_2 , від 29.12.2008 року, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зверєвим А.М. за №3828.

Вказані обставини підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13.01.2022 №294584826 та від 19.03.2021 №290410758.

Заявник не є суб`єктом підприємницької діяльності.

Відносно цих обставин між учасниками справи відсутній спір за будь-якими критеріями.

12.08.2016р. між заявником та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості - гараж АДРЕСА_3 , загальною площею 20,2 кв. м., який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Свергуновою В.А. за №3268.

Отже, з 12.08.2016р. заявник не є власником об`єкту нерухомості - гараж № НОМЕР_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 20,2 кв. м.

Вказані обставини підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 21.02.2022 №300703525 та від 18.04.2023 №329372743.

19.03.2021р. без попереднього проведення будь-яких перевірок та без складання жодних письмових документів контролюючим органом - ГУ ДПС у Харківській області відносно майна заявника (у вигляді: 1) житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 74,3 кв. м. (будинок 1); 2) житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 111, 4 кв. м. (будинок 2); 3) гаражу № НОМЕР_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 20,2 кв. м.) були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №0-2035 від 19.03.2021 року про визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020р. у розмірі 1861,47 грн.;

- №0-2035 від 19.03.2021 року про визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020р. у розмірі 87,45 грн.;

- №0-2035 від 19.03.2021 року про визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020р. у розмірі 1241,54 грн.

Сума податку за житлові будівлі була розрахована із загальної площі житлових будівель, що перебувають у власності заявника: 74,3 кв.м. та 111,4 кв.м. (185,70 кв.м.), зі ставкою податку у 2020 році 1% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2020 (4723,00 грн.) відповідно до рішення XI сесії Харківської міської ради VII скликання від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», зі змінами та доповненнями, внесеними згідно з рішеннями Харківської міської ради XIX сесії VII скликання від 18.04.2018 № 1041/18, XXII сесії VII скликання від 17.10.2018 № 1220/18, XXIII сесії VII скликання від 28.11.2018 № 1284/18, XXV сесії VII скликання від 27.02.2019 № 1449/19, із застосуванням пільги 120, 0,400 питома вага будинку 1 (47,23*65,7*0,400); 0,600 питома вага будинку 2 (47,23*65,7*0,600).

Сума податку за гараж (20,2 кв.м.) була розрахована зі ставкою податку у 2020 році 0,1% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2020 (4723,00 грн.) відповідно до рішення XI сесії Харківської міської ради VII скликання від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», зі змінами та доповненнями, внесеними згідно з рішеннями Харківської міської ради XIX сесії VII скликання від 18.04.2018 № 1041/18, XXII сесії VII скликання від 17.10.2018 № 1220/18, XXIII сесії VII скликання від 28.11.2018 № 1284/18, XXV сесії VII скликання від 27.02.2019 № 1449/19.

Вказаний розрахунок підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік.

З тексту позовної заяви вбачається, що вказані податкові повідомлення-рішення отримано позивачем лише 05.01.2022 року, що відповідачем не заперечується.

Не погодившись із відповідністю закону зазначених податкових повідомлень-рішень контролюючого органу, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Згідно з ч.1 ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

З 01.01.2015р. таким законом відносно податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є положення ст.266 Податкового кодексу України.

Так, згідно з п.266.1.1 ст.266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Пунктом 266.2.1 ст.266 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а у силу положень п.п. 266.3.1 ст. 266 цього ж кодексу базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За правилом п.266.5.1 ст.266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Отже, для справляння податку у порядку ст.266 Податкового кодексу України визначальними кваліфікуючими ознаками кожного окремого об`єкту нерухомого майна як об`єкту стягнення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є: 1) тип (тобто категорія будівлі) об`єкта; 2) місце розташування об`єкта (тобто адреса будівлі), 3) площа об`єкта.

Пунктами 14.1.129 та 14.1.129-1 Податкового кодексу України об`єкти житлової та нежитлової нерухомості розмежовані законодавцем за категоріями і саме у залежності від конкретної категорії об`єкта згідно з рішенням органу місцевого самоврядування застосовується певна ставка податку.

Відповідно до положень п.п.266.3.2 ст.266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом п.п.266.4.2 ст.266 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п.п.266.6.1 ст.266 Податкового кодексу України).

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що відповідно до рішення XI сесії Харківської міської ради VII скликання від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», зі змінами та доповненнями, внесеними згідно з рішеннями Харківської міської ради XIX сесії VII скликання від 18.04.2018 № 1041/18, XXII сесії VII скликання від 17.10.2018 № 1220/18, XXIII сесії VII скликання від 28.11.2018 № 1284/18, XXV сесії VII скликання від 27.02.2019 № 1449/19, установлено ставки податку на нерухоме майно, від`ємне від земельної ділянки на 2020 рік, згідно з додатком 1.

Так, згідно додатку 1 до вказаного рішення встановлено ставку податку за 1 кв.м для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, на рівні 1% розміру мінімальної заробітної плати; а ставку податку за 1 кв.м для гаражів встановлено на рівні 0,1% розміру мінімальної заробітної плати.

Отже, ставка податку у 2020 році за об`єкти оподаткування, зокрема, житлової нерухомості становила 47,23 грн за 1 квадратний метр бази оподаткування (1% *4 723,00 розмір мінімальної заробітної плати на 01.01.2020); гаражу становила 4,72 грн за 1 квадратний метр бази оподаткування (0,1% *4 723,00 розмір мінімальної заробітної плати на 01.01.2020).

У спірних відносинах заявник не заперечує обставину перебування у власності у 2020 році об`єктів нерухомості: будинку 1 та будинку 2.

Також, учасниками справи не заперечується той факт, що об`єкти нерухомості будинку 1 та будинку 2 є житловою нерухомістю.

За таких обставин, застосування контролюючим органом при обчисленні розміру податку ставки в 1% до вказаних будинку 1 та будинку 2 слід визнати правомірним.

Водночас, з 12.08.2016р. заявник не є власником об`єкту нерухомості - гараж № НОМЕР_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 20,2 кв. м.

Відповідно до п.п. 266.8.1 п. 266.8 ст. 266 Податкового кодексу України у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Отже, виходячи з того, що заявник був власником об`єкту нерухомості гаражу № НОМЕР_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , до 12.08.2016 року, тобто до моменту укладання договору купівлі-продажу №3268 від 12.08.2016р. та державної реєстрації за новим власником об`єкту нерухомості, то нарахування вказаного податку за базовий період оподаткування 2020 року є неправомірним.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18) порушення вимог закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Вчинене адміністративним органом у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення спричинило доведене поза розумним сумнівом безпідставне настання для приватної особи негативних наслідків в частині нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020р. у розмірі 87,45 грн., що є визначеною процесуальним законом підставою для скасування рішення контролюючого органу стосовно цього нерухомого майна.

Стосовно посилань заявника на порушення контролюючим органом порядку складання та направлення оскаржуваних податкових-повідомлень рішень, суд зазначає наступне.

По перше, положення Податкового кодексу України, якими заявник обґрунтовує свої позовні вимоги викладені у редакції після прийняття оскаржуваних податкових повідомлень рішень, зокрема, абзац перший підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України із змінами, внесеними згідно із Законами № 466-IX від 16.01.2020, №1914-IX від 30.11.2021.

По-друге, відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваних податкових повідомлень рішень) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень рішень платникам податків затверджено Наказом Міністерства Фінансів України від 28.12.2015 № 1204 (далі Порядок № 1204).

Відповідно до положення пункту 3 розділу II Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204, у податковому повідомленні -рішенні наводиться або додається до нього розрахунок податкового зобов`язання (за наявності), зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або інших зобов`язань, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі орган та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, або зменшення суми податку на доходи ізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку з використанням платником податку права на податкову знижку, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені (розрахунок пені додається у разі складання податкових повідомлень-рішень за формами «Р» (крім пені відповідно до статті 129 Кодексу), «Д» та «С») із зазначенням у ньому відповідної інформації, необхідної для їх визначення.

Оскаржувані податкові повідомлення рішення складені за формою «Ф» для платників податків фізичних осіб, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних із порушенням податкового або іншого законодавства.

Отже, на момент прийняття податкових повідомлень рішень від 19.03.2021 № 0-2035, № 0-2035 та № 0-2035, не передбачено обов`язку контролюючого органу складання та надсилання платнику разом з рішенням окремого розрахунку податкового зобов`язання, останній може бути додатком до податкового повідомлення-рішення, а відтак його відсутність не може впливати на законність такого податкового повідомлення - рішення.

Крім того, правовомим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24.04.2019 у справі № 820/212/16 зазначено, що окремі дефекти форми податкового повідомлення рішення не є безумовною підставою для його скасування.

Недоліки оформлення оскаржуваного податкового повідомлення рішення не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення. При розгляді податкових спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Якщо рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення, таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11.09.2018 у справі № 826/11623/16.

А відтак, відсутність розрахунку до оскаржуваних податкових повідомлень - рішень та не зазначення інших відомостей, зокрема, відомостей щодо адреси об`єктів нерухомості заявника, площі, ставок та інших, не є безумовною підставою для їх скасування та не свідчить про безпідставність нарахованого податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки заявнику.

Отже, викладене твердження визнається судом юридично неспроможним.

Стосовно строків надіслання податкових повідомлень рішень, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 266.6.1 п. 266.6, пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. Податкові повідомлення-рішення надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Так, оскаржувані податкові повідомлення рішення, якими визначено податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік прийнято контролюючим органом 19.03.2021, тобто до 01.07.2021, а відтак у межах визначеного законом строку для реалізації владних повноважень контролю.

Водночас затримка у надсиланні (врученні) контролюючим органом у встановлений пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України строк оскаржуваних податкових повідомлень-рішень (до 1 липня року), може свідчити лише про порушення процедури їх направлення (вручення), яка не змінює суті спірних рішень та не повинна сприйматись як безумовна підстава для висновку щодо протиправності спірних рішень і, як наслідок, для їх скасування.

Так, згідно із пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, шестидесятиденний строк сплати податкового зобов`язання обліковується з дня вручення податкових повідомлень-рішень.

При цьому, пп. 266.10.2 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Аналізуючи зазначені норми, суд звертає увагу, що платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у разі отримання податкового повідомлення-рішення з нарахованим податковим зобов`язанням після 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), звільняється лише від відповідальності за несвоєчасну сплату такого зобов`язання, проте не звільнений від його сплати в цілому на цій підставі.

У даному випадку обов`язок сплати податкового зобов`язання у позивача виник з часу отримання податкових повідомлень-рішень, які прийнято 19.03.2021, у зв`язку з чим відсутні підстави для висновку про фактичну зміну контролюючим органом строків сплати податку на нерухоме майно.

Отже, викладене твердження визнається судом юридично неспроможним.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах не дотримався вимог ч.2 ст.19 Конституції України в частині нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020р. у розмірі 87,45 грн., оскільки станом на 01.01.2020р. заявник не був власником вказаного об`єкту нерухомості.

Відтак оскаржуване рішення відповідача є неправомірним та підлягає скасуванню.

В іншій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення.

При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), надав розгорнуту оцінку усім юридично значимим факторам та обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.

Розподіл судових витрат зі сплати судового збору в порядку ст. 139 КАС України судом не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", а доказів понесення інших витрат до суду не надано.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області №0-2035 від 19.03.2021 року.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Старосєльцева