Справа № 440/4086/23
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

. 25 квітня 2023 рокум. ПолтаваСправа № 440/4086/23

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Чеснокова А.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати сум цієї пенсії - по 30 червня 2021 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати сум цієї пенсії - по 30 червня 2021 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2023 року позовну заяву залишено без руху в зв`язку із поданням позову після закінчення строків, установлених законом разом із заявою про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, що обґрунтована підставами, які визнані судом неповажними.

Для усунення недоліків встановлено десятиденний строк з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху та встановлено спосіб, у який визначені ухвалою від 11 квітня 2023 року недоліки мають бути усунені: шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду разом із доказами на підтвердження поважності причин пропуску цього строку.

20 квітня 2023 року до суду надійшла заява позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій позивач посилається на те, що строк давності до пенсійних спорів не застосовується.

Надаючи оцінку обґрунтованості зазначених підстав, суд зважає доводи позивача необґрунтованими з огляду на таке.

Судом встановлено та не заперечувалось позивачем, що спірні суми пенсії виплачено позивачу в порядку, затвердженому Постановою № 103 таким чином: - з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року; - з 1 січня 2020 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року.

Разом із тим, з даним позовом позивач звернувся до суду лише 04 квітня 2023 року (відповідно до відбитку штампу поштової організації).

Суд наголошує, що відповідно до статті 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відтак, регулювання спірних правовідносин здійснюється саме вказаним законом, а не Законом України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у зв`язку з чим можливість безстрокового звернення до суду з даним позовом виключається.

Отримавши суми доплат пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року в періоди з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року та з 01 січня 2020 року по 30 червня 2021 року та не отримавши сум компенсації втрати частини доходу у відповідний місяць позивач дізнався, або принаймні повинен був дізнатись (мав таку можливість за умови активної поведінки, зокрема, шляхом звернення із відповідним запитом) про порушення його прав.

Отже, звернувшись 04 квітня 2023 року з позовом про захист прав, порушених з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року та з 01 січня 2020 року по 30 червня 2021 року, позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду.

Аналогічний висновок щодо пропуску строку звернення до суду викладений у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 524/10396/15-а та від 22 листопада 2018 року у справі № 607/10010/16-а.

Також, застосування шестимісячного строку звернення до суду з цим позовом констатовано у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 490/6755/15-а (провадження № К/9901/2689/17).

У численній практиці Верховного Суду, в тому числі у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 308/12874/16-а, від 14 лютого 2019 року у справі № 805/3881/18-авід 01 грудня 2020 року у справі № 807/658/18, від 05 березня 2021 року у справі № 140/1738/19, Верховним Судом викладені висновки про те, що "поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Суд зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, рішення від 22 жовтня 1996 року, справа Девеер проти Бельгії, рішення від 27 лютого 1980 року)."

Також, Верховним Судом неодноразово, зокрема у постановах від 11 липня 2019 року у справі № 0940/1181/18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 823/1915/18, від 22 січня 2020 року у справі № 826/4464/17, від 16 липня 2020 року у справі № 487/3042/16-а тощо, висловлена позиція, згідно з якою пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Отже, поновленню підлягають лише такі встановлені законом процесуальні строки, які порушені з поважних причин. В свою чергу поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та не залежала від волевиявлення особи.

Зі змісту позовної заяви не вбачається, що позивач не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо отримання допомоги у належному розмірі у встановлений законом строк або звернутися до суду за захистом своїх прав у встановлений Кодексом строк.

Як свідчать матеріали справи, у цій справі позивач 13 березня 2023 року звернувся до пенсійного органу із заявою щодо нарахування та виплату компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, як зазначає позивач, кошти остаточно виплачені 30 червня 2021 року, що свідчить про те, що позивачу було відомо щодо порушення строків виплати ще в червні 2021 року, проте, позивач лише у 2023 році виявив належу зацікавленість та вчинив активні дії щодо отримання компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

З огляду на наведені вище висновки, суд приходить до висновку, що отримання позивачем листа ГУ ПФУ в Полтавській області від 17 березня 2023 року не може змінювати момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, з якого позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата прямо не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти майже через 2 роки після отримання пенсії, яка була перерахована відповідно до норм чинного законодавства.

Даний висновок сформульований Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 04 травня 2022 року у справі №460/5667/20.

Таким чином, надаючи оцінку доводам, приведеним у заяві про поновлення пропущеного строку, суд зазначає, що зміст поданої заяви, як і зміст позовної заяви, не містить переконливих доводів з приводу того, що позивач з червня 2021 року не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо отримання від пенсійного органу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у належному розмірі або ж звернутися до суду за захистом своїх прав у встановлений законом строк.

Більш того, суд вважає необхідним зазначити, що предмет спору у даній справі це компенсація, передбачена Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати". Така компенсація не є видом грошового забезпечення відповідних окремих категорій осіб, зміна розміру якого може мати наслідком перерахунок пенсії в розумінні ч. 3 ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", не є пенсійною виплатою, так не передбачена цим Законом, а тому не охоплюється правилами визначення строків давності, встановлених цим Законом, в зв`язку з чим доводи позивача що на пенсійні справи строк давності не поширюється є помилковими.

Тож заявник так і не навів достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до суду, які завадили позивачу звернутися з цим позовом протягом встановленого законом строку, а тому наведені ним обставини суд визнає недостатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду.

До того ж, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

За таких обставин суд вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.

Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За правилами пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відтак, позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

Керуючись статтями 123, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити ініціатору звернення разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя А.О. Чеснокова