Справа № 722/682/23
Суддя: Унгурян С. В.
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 722/682/23
Номер провадження 2-а/722/5/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2023 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді Унгуряна С.В.

секретаря Ткач Н.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову винесену 22.03.2023 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , згідно якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 3400 грн., а провадження закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 22.03.2022 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) полковником ОСОБА_2 було винесено постанову, згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 3400 грн.

У змісті вищезазначеної постанови зазначено, що «17.03.2023 року о 14 год. 40 хв. під час прибуття ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 було встановлено факт порушення ним законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що полягало неприбутті вказано громадянина 13.03.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для контролю проходження ним військово-лікарської комісії в результаті чого на порушника складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 210-1 КУпАП.
Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 будучи оповіщеним згідно наказу філії «Дирекція з будівництва Дністровської ГАЕС ПрАТ «Укргідроенерго» 10.03.2023 року прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 . У той же день йому було вручено направлення на проходження ВЛК та повістку про прибуття 13.03.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для контролю проходження ним військово-лікарської комісії, про що свідчить розписка про отримання повістки за його особистим підписом. На вказану у повістці дату та місце порушник не з`явився, про що сам особисто підтвердив під час розгляду справи, про поважні причини неявки 13.03.2023 року, згідно постанови КМУ від 28.07.2010 №673 (зі змінами) ІНФОРМАЦІЯ_2 не повідомив, а отже порушив вимоги ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пп. 2 п.1 дод. 2 постанови КМУ №1487 від 30.12.2022 року та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення».
Позивач зазначає, що у змісті оскаржуваної постанови відсутнє зазначення доказів, на підставі яких було встановлено обставини правопорушення, окрім зазначення щодо розписки про отримання повістки, яка знаходиться у матеріалах справи та складеного 17.03.2023 року протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 210-1 КУпАП.
Однак, 10.03.2023 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , в яке позивач прибув за викликом, йому не було вручено повістку про прибуття 13.03.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для контролю проходження ним військово- лікарської комісії (далі - ВЛК), оскільки того дня ОСОБА_1 було вручено лише направлення для проходження ВЛК, яке він отримав та про що розписався у наданій посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 розписці. При цьому, позивачу не було встановлено конкретних строків її проходження.
Згодом 17.03.2023 року після проходження ВЛК позивач самостійно за власною ініціативою прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 з карткою обстеження та медичного огляду, де на нього неправомірно старшим інструктором ІНФОРМАЦІЯ_2 сержантом ОСОБА_3 було складено протокол серії ДРТЦК №103 про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 210-1 КУпАП.
Крім того, позивач ОСОБА_1 повідомляв посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_2 в усній формі обставину, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, оскільки у 2022 році вступив до закладу вищої освіти «Подільський державний університет», де навчається на першому курсі освітнього ступеня «магістр» денної форми навчання, термін закінчення навчання 31.12.2023 року. На підтвердження даної обставини позивачем була надана довідка за вих. №94, видана 01.12.2022 року закладом вищої освіти «Подільський державний університет».
Однак, надану ним довідку посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовилися реєструвати, оскільки на їхню думку вона не підтверджувала факту навчання позивача на даний час. При цьому, ОСОБА_1 в усній формі було роз`яснено, що у разі наявності у нього права на відстрочку, він має подати до ІНФОРМАЦІЯ_2 нову довідку з навчального закладу.
Відповідно позивач звернувся до навчального закладу та отримав нову довідку за вих. №277/07 від 22.03.2023 року (зміст якої був таким самим, як і в попередній довідці), яку 24.03.2023 року подав до ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з заявою про надання йому відстрочки. На даний час рішення по даній заяві не прийнято.
За таких обставин, враховуючи наявність підстави для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, про що позивачем було повідомлено посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 та надано вищезазначену довідку, ОСОБА_4 не підлягав направленню для проходження ним ВЛК, а також відповідно були відсутні підстави для його виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 для контролю проходження ним ВЛК.
Також звертає увагу суду на те, що складений 17.03.2023 року старшим інструктором ІНФОРМАЦІЯ_2 сержантом ОСОБА_3 протокол серії ДРТЦК №103 про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.210-1 КУпАП містить істотні порушення. Зокрема, у ньому зазначений склад адміністративного правопорушення наступного змісту: «17» березня 2023 р. о 14 год. 40 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено факт порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, правил військового обліку громадянином ОСОБА_1 , а саме:22.03.2023 року громадянину ОСОБА_1 було вручено повістку на проходження військово-лікарської комісії та прибути після проходження військово- лікарської комісії до ІНФОРМАЦІЯ_2 13.03.2023 року. До ІНФОРМАЦІЯ_2 у встановлений термін не з`явився, чим порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч.3 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу, додаток 2 постанови КМУ від 30 грудня 2022 р. № 1487 «Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів».
Відповідно до Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 329 від 23.10.2021 року, у протоколі зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, імена, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена та по батькові (за наявності), адреси свідків, понятих і потерпілих (якщо вони є); пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (Розділ II п.4).
У складеному протоколі суть адміністративного правопорушення не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки ОСОБА_1 10.03.2023 року не було вручено повістку «на проходження військово-лікарської комісії та прибути після проходження військово-лікарської комісії до ІНФОРМАЦІЯ_2 13.03.2023 року», а фактично йому було вручено лише направлення для проходження ВЛК.
Крім того, зазначені у протоколі нормативно-правові акти не відповідають складу правопорушення, який викладений у ньому:
-не зазначено конкретну частину ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;
-ч.3 ст. ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» регулює питання щодо обов`язку призовників, військовозобов`язаних та резервістів після прибуття до нового місця проживання в семиденний строк стати на військовий облік та не раніше ніж за три дні до вибуття з місця проживання знятися із зазначеного обліку;
-не зазначено конкретний пункт з переліку в додатку 2 постанови КМУ від 30 грудня 2022 р. №1487 «Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів».
Однак, при винесенні оскаржуваної постанови в порушення положень ст.ст. 251-252, 279-280 КУпАП не мотивовано будь-яким чином причини відхилення пояснень ОСОБА_1 щодо невручення йому 10.03.2023 року повістки та фактичного вручення йому під розписку направлення для проходження медичного огляду, на підставі якого позивачем у семиденний строк було пройдено медичний огляд, після проходження якого він відразу самостійно з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 та надав картку обстеження і медичний огляд. Зазначені обставини та докази у сукупності свідчать про очевидну відсутність у ОСОБА_1 умислу на порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 210-1 КУпАП. Натомість при прийнятті постанови до уваги були взяті лише ті докази, які були отриманні (складенні) без дотримання вищезазначених вимог чинного законодавства посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є порушенням обов`язку посадової особи, встановленого ч.1 ст. 252 КУпАП.
Таким чином, обставини даної справи не з`ясовувались всебічно, повно та об`єктивно, а доказам не було надано належної оцінки з дотриманням положень ст.ст. 245, 251-252, 279-280 КУпАП внаслідок чого начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 було прийнято протиправне рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП та накладені адміністративного стягнення у виді штрафу.
Враховуючи наведене, просив визнати протиправною та скасувати постанову, винесену 22.03.2023 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , згідно якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 3400 грн., а провадження відносно нього закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а також просив вирішити питання щодо стягнення на користь нього судового збору.
Ухвалою Сокирянського районного суду від 04.04.2023 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.
Відповідно до ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Положеннями ч. 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, відзив на позов до суду не надіслав, клопотань чи заяв також не надходило.
Таким чином, суд розглядає справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Розглянувши подані документи і матеріали, встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Частиною першою ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Так, стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу ».
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Частиною другою статті 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За змістом оскаржуваної постанови кваліфікуючою ознакою вчиненого адміністративного правопорушення є порушення правил військового обліку в особливий період.
Згідно із абзацом одинадцятим статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Верховний Суд у листі від 13.07.2018 р. № 60-1543/0/2-18 повідомив, що особливий період діє в Україні з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 "Про часткову мобілізацію".
24.02.2022 Указами Президента України № 64/2022 введений в Україні воєнний стан, № 65/2022 в Україні оголошена загальна мобілізація.
Тобто, на дату винесення оскаржуваної постанови в Україні діяв особливий період.
Судом встановлено, що згідно протоколу ДРТЦК №103 про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.210-1 КУпАП, складеним старшим інструктором другого відділу ДРТЦК та СП ОСОБА_3 , зазначено, що 17.03.2023 року о 14 год. 40 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено факт порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, правил військового обліку громадянином ОСОБА_1 , а саме: « 10.03.2023 року громадянину ОСОБА_1 було вручено повістку на проходження військово-лікарської комісії та прибути після проходження військово-лікарської комісії до ІНФОРМАЦІЯ_2 13.03.2023 року. До ІНФОРМАЦІЯ_2 у встановлений термін не з`явився, чим порушив вимоги ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч.3 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу, додаток 2 постанови КМУ від 30 грудня 2022 р. № 1487 «Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів». Повідомлено, що розгляд справи відбудеться о 09 год. 30 хв. 22.03.2023 року.
На підставі вищезазначеного протоколу, постановою від 22.03.2023 року №103 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн., за те, що він порушив вимоги ч.3 ст.22 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.1, п.2 дод.2 Постанови КМУ №1487 від 30.12.2022 року.
У постанові констатовано, що 10.03.2023 року громадянину ОСОБА_1 було вручено повістку на проходження військово-лікарської комісії та прибути після проходження військово-лікарської комісії до ІНФОРМАЦІЯ_2 13.03.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 у встановлений термін не з`явився.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Водночас суд зазначає, що порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюється нормами КУпАП.
Відповідно до положень статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Приписами статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до частини першої та другої статі 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Таким чином, з цієї правової норми вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, а повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.
Як вбачається із матеріалів справи, 10.03.2023 року ОСОБА_1 було вручено направлення для проходження ВЛК, яке як підтверджує в своїх поясненнях сам позивач, він отримав та про що розписався у наданій посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 розписці. При цьому, як вбачається із наданої розписки позивачу не було встановлено конкретних строків її проходження.

Будь-яких інших повісток під розписку про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , як стверджує позивач, йому не вручалось.
Тобто, починаючи з 10 березня 2023 року після отримання направлення у ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження ним огляду військово-лікарської комісії та до 17 березня 2023 року отримання висновку лікаря, позивач проходив медичний огляд.

Доказів того, що в період з 10 березня 2023 року по 13 березня 2023 року ОСОБА_1 отримував повістки від ІНФОРМАЦІЯ_2 , в матеріалах справи відсутні.
Отже судом встановлено, що позивачем було виконано законні вимоги відповідача на проходження медичного огляду військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби.

Крім того, диспозиція ч.2 ст. 210 КУпАП є бланкетною, тобто передбачає вказівку про порушення вимог якогось іншого нормативно-правового акту.
Зі змісту оскаржуваної постанови, вбачається, що позивачу інкримінується порушення вимог ст. 22 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», проте як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і в постанові про накладення адміністративного стягнення відсутні посилання на яку саме частину ст.22 вказаного закону на думку відповідача порушив ОСОБА_1 .
Крім того, позивачу інкримінується порушення вимог ч.3 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», яка передбачає обов`язок призовників, військовозобов`язаних та резервістів після прибуття до нового місця проживання в семиденний строк стати на військовий облік та не раніше ніж за три дні до вибуття з місця проживання знятися із зазначеного обліку, що не відповідає складу адміністративного правопорушення зазначеного в протоколі та постанові.
Крім цього, позивачу інкримінується порушення вимог зазначених в додатку 2 постанови КМУ від 30 грудня 2022 р. № 1487 «Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», однак не зазначено, який саме пункт на думку відповідача порушив позивач з переліку додатків.
Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Згідно зі статтею 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
На обов`язковості застосування судами вказаної правової позиції неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема у постанові від 27.06.2019 у справі № 560/751/17, адміністративне провадження №К/9901/2047/18, колегія суддів Касаційного адміністративного суду зауважила, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Визначення доказів в справах про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований статтею 251 КУпАП. Обов`язок ж доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача відповідно до частини другої статті 71 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року), покладений на відповідача - суб`єкта владних повноважень. Помилковим є висновок про зобов`язання, виключно, скаржника надати докази відсутності порушення ним відповідних норм чи правил, переклавши, тим самим, обов`язок доказування, регламентований статтею 71 КАС України, з відповідача на позивача.
Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність накладення ним адміністративного стягнення, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами фактів порушення позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про що зазначено в оскаржуваній постанові.
Відповідно до статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Суд враховує, що ОСОБА_1 на розгляд справи про адміністративне правопорушення прибув, подав усні та письмові пояснення, свою вину не визнав та просив закрити провадження у справі, однак всупереч вимог статті 77 КАС України відповідач не спростував доводів позивача про незаконність винесеної постанови та не врахував його пояснення по суті справи.
Разом з тим, суд не бере до уваги доводи позивача, що він відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, оскільки у 2022 році вступив до закладу вищої освіти «Подільський державний університет», де навчається на першому курсі освітнього ступеня «магістр» денної форми навчання.
Так, відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

Тобто, студенти професійно-технічних, фахових, передвищих та вищих навчальних закладів, які навчаються за денною або дуальною формою навчання, мають право на отримання на цій підставі відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Заочна форма навчання не створює підстав для отримання відстрочки від призову.

Згідно п.8 Додатку 2 до порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30 грудня 2022 р. № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів?, а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію?;

Як вбачається з довідки № 94 від 01.12.2022 року та №277/07 від 22.03.2023 року, виданої закладом вищої освіти «Подільський державний університет», студент-призовник ОСОБА_1 , 1992 року народження, дійсно у 2022 році зарахований та в даний час навчається на 1 курсі ОС «Магістр» денної форми навчання ЗВО «ПДУ» по спеціальності 073 «Менеджмент». Строк закінчення закладу освіти 31.12.2023 року.
Однак, вказану довіку що підтверджує право призовника на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, надано позивачем лише після отримання ним направлення на проходження військово-лікарської комісії, а саме 10.03.2022 року, чим порушено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30 грудня 2022 р. № 1487.
При цьому, позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував, що довідка від 01.12.2022 року та від 22.03.2023 року не могла бути отримана ним раніше з незалежних від нього причин.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.
Тобто, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.
Згідно ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Оскільки відповідач, не подав відзив на позов, в тому числі й докази на підтвердження законності та обґрунтованості оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про скасування оскаржуваної постанови є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Оскільки позивач при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплатив судовий збір в розмірі 536,80 грн., а відповідач є суб`єктом владних повноважень, то судовий збір в зазначеному розмірі слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст.247, 280, 293 КУпАП, ст.ст.9, 77, 90, 139, 242-246, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №103, винесену 22 березня 2023 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.
Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.В.Унгурян

Повне судове рішення складено 25.04.2023 року.