Справа № 200/353/23
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2023-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2023 року Справа№200/353/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Зеленова А.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні розмірі 365 886,18 гривень,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі ГУ НП в Донецькій області), в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ НП в Донецькій області, яка полягає у нездійснені ОСОБА_1 нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки в розрахунку при звільнені з 19 лютого 2021 року по 26 грудня 2022 року;

- стягнути з ГУ НП в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 365 886,18 грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона проходила службу в органах внутрішніх справ та Національної поліції. Під час звільнення з органів поліції їй не було виплачено компенсацію за невикористану основну та додаткову відпустку як учаснику бойових дій, у зв`язку із чим звернулася до суду із позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 9 червня 2022 року по справі №200/1859/22 позов ОСОБА_1 до ГУ НП в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУ НП в Донецькій області щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2018, 2019 та 2021 роки і основної щорічної відпустки за 2015 рік у кількості 3 доби та за 2020 рік у кількості 43 доби. Зобов`язано ГУ НП в Донецькій області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2018, 2019 та 2021 роки у кількості 42 доби і основної щорічної відпустки за 2015 рік у кількості 3 доби та за 2020 рік у кількості 43 доби. Зобов`язано ГУ НП в Донецькій області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 суму індексації на одноразову грошову допомогу при звільненні. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення суду ГУ НП в Донецькій області 26 грудня 2022 року перерахувало на рахунок позивача в АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти в сумі 47 000,91 грн. При цьому середній заробіток за весь час затримки в розрахунку при звільнені, тобто з 19 лютого 2021 року до 26 грудня 2022 року, управлінням здійснено не було.

ГУ НП в Донецькій області листом від 5 січня 2023 року №22/26/02-2023 відмовлено позивачу в нарахуванні та виплаті середнього заробітку за час затримки в розрахунку при звільненні.

Це тягне за собою відповідний правовий наслідок у вигляді стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки такого розрахунку. Просить суд задовольнити позов.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, позов не визнав, в обґрунтування своєї позиції зазначає, що право ОСОБА_1 на нарахування та виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2021 роки, основної відпустки за 2015 та 2020 роки, суми індексації на одноразову грошову допомогу при звільненні виникло лише після прийняття судом відповідного рішення у справі №200/1859/22 та набрання ним законної сили - 19 грудня 2022 року.

На виконання рішення суду ГУ НП в Донецькій області були нараховані позивачу кошти та 23 грудня 2022 року, із відрахуванням обов`язкових податків та зборів, перераховано ОСОБА_1 на особистий картковий рахунок, відкритий в АТ «Приватбанк», кошти в сумі 47000,91 грн. відповідно до платіжного доручення від 23 грудня 2022 року №13617.

За таких підстав, вини ГУ НП в Донецькій області при виплаті позивачу при звільненні коштів немає, оскільки, як зазначалось відповідачем під час розгляду справи №200/1859/22, спеціальним законодавством такі виплати не передбачені. Тому їх невиплата відповідачем обумовлена не проявом свавілля, а дотриманням норм законодавства, що регулює спірні відносини.

Право позивача на спірні виплати встановлено судом, рішення якого 23 грудня 2022 року виконано ГУ НП в Донецькій області.

Верховним Судом у постановах від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 та від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, зроблено висновок, що суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Ураховуючи зазначене, необхідно враховувати, що: ОСОБА_1 звільнена зі служби 22 лютого 2021 року, а за компенсацію відпустки як учасника бойових дій, основної відпустки за минулі роки та суми індексації на одноразову грошову допомогу звернулась майже через рік після звільнення (4 лютого 2022 року відкрито провадження у справі №200/1859/22); ГУ НП в Донецькій області заперечувало проти права позивача на отримання цих виплат, а тому право ОСОБА_1 на їх нарахування та виплату було встановлено лише після набрання рішенням у справі №200/1859/22 законної сили; сума компенсації призначених за рішенням суду виплат становить 47000,91 грн, що складає 12,8% від визначеної позивачем суми середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні (365 886,18 грн).

Наявна очевидна неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача. Також є безпідставними доводи позивача про те, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 365 886,18 грн, оскільки обчислена всупереч законодавству.

Крім того, новою редакцією ст.117 КЗпП України значно зменшено строк, за який підприємство, установа, організація несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 6 лютого 2023 року позовну заяву залишено без руху. Позивачу надано термін протягом десяти днів, починаючи з наступного дня після отримання цієї ухвали, впродовж якого позивач має надати: документ про сплату судового збору в сумі 3658,86 грн.

Позивачем у встановлений судом строк усунуто недоліки позовної заяви, надано квитанцію про сплату судового збору в сумі 3658, 86 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №200/353/23 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

За приписами частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Позивач є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , що видано ГУ НП в Донецькій області. Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Позивач, ОСОБА_1 проходила службу органах Національної поліції України.

Не отримавши при звільненні компенсацію за невикористану основну та додаткову відпустку як учаснику бойових дій, позивач звернулася до суду із позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 9 червня 2022 року по адміністративній справі №200/1859/22 позов ОСОБА_1 до ГУ НП в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУ НП в Донецькій області щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2018, 2019 та 2021 роки і основної щорічної відпустки за 2015 рік у кількості 3 доби та за 2020 рік у кількості 43 доби. Зобов`язано ГУ НП в Донецькій області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2018, 2019 та 2021 роки у кількості 42 доби і основної щорічної відпустки за 2015 рік у кількості 3 доби та за 2020 рік у кількості 43 доби. Зобов`язано ГУ НП в Донецькій області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 суму індексації на одноразову грошову допомогу при звільненні. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення суду ГУ НП в Донецькій області були нараховані позивачу кошти.

26 грудня 2022 року на особистий картковий рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АТ «Приватбанк», відповідачем перераховані кошти в сумі 47000,91 грн відповідно до платіжного доручення від 23 грудня 2022 року №13617.

При цьому середній заробіток за весь час затримки в розрахунку при звільнені, тобто з 19 лютого 2021 року до 26 грудня 2022 року, управлінням здійснено не було.

ГУ НП в Донецькій області листом від 5 січня 2023 року №22/26/02-2023 відмовлено позивачу в нарахуванні та виплаті середнього заробітку за час затримки в розрахунку при звільненні.

У зв`язку із несвоєчасним остаточним розрахунком з позивачем при звільненні, ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовані вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Строк звернення до суду із даним позовом ОСОБА_1 не порушено з огляду на наступне.

Протягом місяця з дня отримання остаточного розрахунку (26 грудня 2022 року) позивач мав право звернутися до суду з позовом про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 20 січня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направленю цей позов на адресу Донецького окружного адміністративного суду, тобто подаючи позовну заяву позивач дотримався місячного строку звернення до суду.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17.

Ураховуючи, що не проведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати зазначеної вище компенсації на підставі статті 117 КЗпП України.

Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, визначено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що позивача звільнено з 22 лютого 2021 року.

Звільненню позивача передували грудень 2020 року, січень 2021 року. Згідно довідки ГУ НП в Донецькій області від 22 лютого 2023 року №138 про середній розмір грошового забезпечення із урахуванням сум індексації за останні два місяці, в грудні 2020 року грошове забезпечення позивача складало 17131,25грн, в січні 2021 року грошове забезпечення позивача складало 15766,52грн.

З вказаної довідки від 22 лютого 2023 року №138 можна зробити розрахунок розміру середньоденного грошового забезпечення позивача, що складається з: 32 897,77грн (розмір грошового забезпечення позивача за 2 місяці, що передували звільненню (17131,25+15766,51)/62 календарні дні (кількість днів у грудні 2020 року та січні 2021 року 2 останніх місяці, що передували звільненню позивача) = 530,61грн.

Датою повного розрахунку при звільненні позивача є 26 грудня 2022 року.

Так, на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 9 червня 2022 року по адміністративній справі №200/1859/22, ГУ НП в Донецькій області 26 грудня 2022 року позивачу виплачено 47000,91грн, що підтверджується банківською випискою від 26 грудня 2022 року.

Так як остаточний розрахунок з позивачем здійснений відповідачем тільки 26 грудня 2022 року, - періодом, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві сум, є проміжок часу з 23 лютого 2021 року (з дня, наступного за датою звільнення) по 26 грудня 2022 року.

З огляду на приписи ст. 117 КЗпП України в редакції від 01 липня 2022 року, зазначений період обмежено шістьма місяцями, у зв`язку із чим позивачу належить до виплати компенсація у вигляді середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку в періоді з 23 лютого 2021 року по 22 серпня 2021 року.

В зазначеному періоді 180 календарних днів, у зв`язку із чим розмір середнього заробітку за час затримки складає 95 509,8грн (180 днів х 530,61 грн).

Отже, розмір середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні складає 95509,8грн (180 днів х 530,61 грн), а не як помилково зазначає позивач 365 886,18грн.

Поряд з цим суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6- 13цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6- 13цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

У цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 126 282,67 гривень, з яких: грошове забезпечення виплачене при звільненні 79 281,76 гривень (62,78%) та компенсація за невикористану основну та додаткову відпустку як учаснику бойових дій, сума індексації на одноразову грошову допомогу при звільненні 47000,91 гривень (37,22%).

Обрахована відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсації за невикористану основну та додаткову відпустку як учаснику бойових дій, суми індексації на одноразову грошову допомогу при звільненні становить 95 509,8 грн.

Суд, виходячи з принципу пропорційності, вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь 35 548,75 гривень як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (37,22% від 95 509,8грн).

Аналогічна правова позиція щодо розрахунку середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні із застосуванням критерію зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, викладена Верховним Судом в постанові від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

За приписами ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу, 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження заявлених вимог в частині відшкодування судових витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката позивачем надані: договір про надання юридичних(адвокатських) послуг від 29 грудня 2021 року; акт надання юридичних (адвокатських) послуг від 17 січня 2023 року; акт здійснення розрахунку за надані юридичні (адвокатські) послуги від 17 січня 2023 року.

Згідно розрахунку розміру винагороди до акту надання юридичних (адвокатських) послуг від 17 січня 2023 року на суму 3 000 грн, остання складається з:

- ознайомлення та аналіз документів ОСОБА_1 стосовно її звільнення зі служби в Національній поліції, судового рішення та іншими матеріалами для звернення до суду за захистом порушених прав, проведення консультації щодо характеру спірних правовідносин, оцінка правової позиції судів України, підготування та направлення адвокатського запиту та інших документів (1 год.) 750 грн.;

- складання позовної заяви, роздруківка позовної заяви в 2 примірниках, підготування копій матеріалів для сторін(копіювання матеріалів на 60 сторінках, засвідчення належним чином копій на 60 сторінках), складення акту акт надання юридичних (адвокатських) послуг, складення акту здійснення розрахунку за надані юридичні (адвокатські) послуги (3 год.) 2250 грн.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Проте, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень відповідача), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Враховуючи викладене, позивачем надано всі необхідні документи, що підтверджують надання правничої допомоги.

Разом з тим, відповідачем у відзиві вказано, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Предмет спору у даній справі не є складним, не потребує складних правових досліджень, вивчення обсягу фактичних даних та аналізу первинних документів, а обсяг і складність виготовлених процесуальних документів не є значним.

Отже, складність виконаної представником позивача роботи викликає обґрунтований сумнів та відповідну її оцінку.

Вказані обставини виключають підстави для стягнення заявленої позивачем суми витрат на правову допомогу.

Більш того, розмір їх суми повинен встановлюватися на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Разом з цим, належним чином витрати в розмірі 3 000грн ОСОБА_1 не доведено.

Вважає, що вимога про компенсацію судових витрат (судового збору) позивачу також не підлягає задоволенню.

Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Щодо підготовки, складання, подання позовної заяви та гонорару за складність справи, суд зазначає, що предмет спору у цій справі не є складним, предмет правового регулювання а саме правомірність бездіяльності ГУ НП в Донецькій області щодо невиплати грошової компенсації за затримку розрахунку при звільненні (загалом судова практика у аналогічних спорах є сталою), вивчення обсягу фактичних даних, аналізу документів, та складність складених процесуальних документів не є значним.

Отже, виходячи з предмета та підстав позову, враховуючи предмет спору, наявну судову практику в аналогічних спорах, обсяг виконаних безпосередньо адвокатом робіт, тотожність правової позиції, заперечення відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, суд дійшов до висновку, що справедливим та співмірним є зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 1 000 грн.

За змістом норм статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Вказаного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі №910/4518/16 від 30 січня 2019 року.

Відповідно до квитанції від 13 лютого 2023 року позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3658,87 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов задоволено частково на суму 35 548,75 грн, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 365,88 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (, пр-т. Нахімова, 86, м. Маріуполь, Донецька область, 87517) про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні розмірі 365 886,18 гривень - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області, яка полягає у нездійснені ОСОБА_1 нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки в розрахунку при звільнені з 19 лютого 2021 року по 26 грудня 2022 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за несвоєчасний розрахунок при звільненні, у розмірі 35 548,75 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот сорок вісім) гривень 75 (сімдесят п`ять) копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати професійну правничу допомогу у розмірі 1 000 (одна тисячу) гривень 00 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 365 (триста шістдесят п`ять) гривень 88 копійок.

Рішення прийнято в порядку спрощеного позовного провадження. Повне судове рішення складено та підписано 24 квітня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Повідомити сторін, що заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, додаткові письмові докази, висновки експертів, можуть бути ними подані в електронному вигляді на електронну пошту суду або через особистий кабінет в системі Електронний суд.

Направлення даного рішення суду здійснювати шляхом електронного листування на електронні адреси учасників справи.

Інформацію щодо роботи суду можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://adm.dn.court.gov.ua.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.С. Зеленов