Справа № 420/19257/22
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду
у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,
суддів: Коваля М.П., Турецької І.О.
розглянувши в порядку письмового провадження заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 року, ФОП ОСОБА_1 надав апеляційну скаргу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2023 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 року скасовано, відмовлено у задоволенні позову Головного управління ДПС в Одеській області.

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового судового рішення по справі. В зазначеній заяві представник заявника просить суд стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області судові витрати на правничу допомогу пов`язані з апеляційним розглядом справи у розмірі 4000 грн.

Дослідивши матеріали справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви та ухвалення додаткового судового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 КАС України однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є: відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно частини 6 статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В силу частини 7 статті 134 КА України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У ч. 1 ст. 139 КАС України зазначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Системний аналіз викладених правових норм дає підстави стверджувати, що додаткове судове рішення може бути винесено судом виключно за наявності правових підстав, прямо передбачених ст. 252 КАС України.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За приписами ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 цієї ж статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Між тим, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Так, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Положеннями ст. 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Колегія суддів зазначає, що системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.03.2023 року між ФОП ОСОБА_1 (довіритель) та Адвокатом Племениченком Геннадієм Вячеславовичем (повірений) укладено Договір про надання правової допомоги №03/14/22/1 (а.с 67).

Відповідно до п. 1.1 Договору довіритель доручає, а повірений приймає на себе обов`язок надати правову допомогу шляхом складання всіх процесуальних документів та представництво інтересів в П`ятому апеляційному адміністративному суді по справі №420/19257/22.

Відповідно до п. 4.1 Договору довіритель договору сплачує повіреному гонорар в розмірі 4000 грн.

20.03.2023 року укладений додаток № 1 «Детальний опис робіт, виконаних адвокатом» до Договору про надання правової допомоги №03/14/22/1 від 14.03.2023 року, де сторонами визначений, погоджений та підтверджений відповідно до умов Договору детальний перелік робіт, виконаних адвокатом (а.с. 69).

Згідно додатку № 2 «Акт приймання-передачі виконаних робіт» від 20.03.2023 року до Договору про надання правової допомоги №03/14/22/1 від 14.03.2023 року, виконавець надав правничу допомогу під час розгляду П`ятим апеляційним адміністративним судом справи №420/19257/22, а саме: отримання документів від клієнта, ознайомлення з ними (вартість вказаного виду робіт склала 500 грн); пошук та аналіз судової практики Верховного Суду з розгляду аналогічних справ, формування правової позиції у справі з урахуванням висновків Верховного Суду (вартість вказаного виду робіт склала 500 грн); написання апеляційної скарги на рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/19257/22 (вартість вказаного виду робіт склала 2 000 грн); формування пакету документів, додатків до апеляційної скарги та направлення копій документів стороні по справі (вартість вказаного виду робіт склала 500 грн); подача апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» (вартість вказаного виду робіт склала 500 грн). Загальна вартість вказаних робіт складає 4000 грн (а.с. 70).

Прибутковий касовий ордер підтверджує виставлення вказаної суми коштів на оплату ФОП ОСОБА_1 на підставі Договору про надання правової допомоги №03/14/22/1 від 14.03.2023 року (а.с. 71).

З огляду на викладене, враховуючи на предмет позову, фактичний об`єм виконаної роботи, відсутність клопотань від ГУДПС в Одеській області про зменшення розміру судових витрат, колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 4000 грн. є документально підтвердженими, співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді апеляційної інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним заяву ФОП ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити та прийняти додаткову постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь ФОП ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Керуючись ст.ст. 132, 139, 252, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про ухвалення додаткової постанови задовольнити, прийняти додаткову постанову у справі №420/19257/22.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС в Одеській області (ЄДРПОУ ВП 44069166. 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу, понесені під час апеляційного провадження у справі у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Суддя-доповідач: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: І.О. Турецька