Справа № 500/345/23
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/345/23

25 квітня 2023 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , у якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність виконуючого обов`язки начальника штабу - заступника командира Військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 щодо не здійснення контролю за виконанням наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 07.01.2023 № 40 «Про виплату винагороди особовому складу військової частини НОМЕР_1 » в частині його доведення до позивача (в частині, що його стосується);

- зобов`язати виконуючого обов`язки начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 здійснити контроль за виконанням наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 07.01.2023 №40 «Про виплату винагороди особовому складу військової частини НОМЕР_1 » в частині його доведення до позивача (в частині, що його стосується).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.01.2023 він звернувся до Міністерства оборони України із запитом на інформацію, у якому просив надати копії поданих командиром Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремої єгерської бригади) документів про нарахування запитувачу, як військовослужбовцю, що проходить військову службу на посаді оператора 2 комплексу радіоелектронної боротьби взводу радіоелектронної боротьби протитанкового дивізіону військової частини НОМЕР_1 , разової грошової винагороди згідно постанови КМ України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за листопад та грудень 2022 року. Зазначає, що у відповідь отримав лист від 30.01.2023 №601/25/149 з фінансово-економічної служби оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », до якого був долучений лист від 30.01.2023 №847/01 відповідача з копією витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 07.01.2023 №40 «Про виплату винагороди особовому складу військової частини НОМЕР_1 ».

Позивач вказує, що згідно пунктів 4, 5 цього наказу він мав бути доведений до всього особового складу військової частини НОМЕР_1 (в частині, що його стосується), в тому числі й до позивача, котрий належить до зазначеної категорії. Контроль за виконанням наказу був покладений на виконуючого обов`язки начальника штабу - заступника командира Військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 .

При цьому позивач вказує, що виплати згідно цього наказу були виконані однак його зміст, до позивача доведений не був, з огляду на що, на переконання позивача, мала місце протиправна бездіяльність військових посадових осіб, зокрема підполковника ОСОБА_2 , котрий не здійснив контролю за виконанням згаданого наказу в частині його доведення до позивача, чим на думку позивача порушив право останнього на доступ до його персональних даних, а тому позивач звернувся з даним позовом в суд.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Копію ухвали та позовної заяви надіслано на адресу Військової частини НОМЕР_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак, 02.03.2023 поштове відправлення повернуто на адресу суду відділенням поштового зв`язку без вручення, з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

07.03.2023, на адресу суду надійшло клопотання з доказами дійсності електронної адреси відповідача (арк. справи 14-16).

Суд, враховуючи докази, представлені позивачем, 27.03.2023 повідомив телефонограмою уповноваженого представника відповідача про розгляд даної справи судом та надіслав відповідачу позовну заяву з додатками та ухвалою про відкриття провадження у справі на відповідну електронну адресу відповідача (арк. справи 18-19).

19.04.2023, на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками, зі змісту якого слідує, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що відповідно до наказів командира, у зв`язку з виконанням відповідних бойових розпоряджень, старшому солдату ОСОБА_1 виплачувалась додаткова винагорода у період з 02.12.2022 по 11.12.2022.

Відповідач вказує, що позивач в позовній заяві визнає виконання наказу від 07.01.2023 за №40 «Про виплату винагороди особовому складу військової частини НОМЕР_1 » підтверджуючи це тим, що виплати згідно наказу були виконанні.

При цьому відповідач зазначає, що твердження позивача щодо не доведення його змісту є помилковим оскільки, згідно абзацу 7 пункту 2.9.1.10. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України затверджено Наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 №124, наказ не може включатися пункт «довести до відома...» крім наказів про накладання дисциплінарних стягнень на військовослужбовців, які доводяться під підписи із зазначенням військового звання, прізвища та ініціалів дати ознайомлення.

Відповідач зазначає, що позивач не надав доказів бездіяльності начальника штабу - заступника командира Військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення контролю за виконанням наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.01.2023 за №40 та вказує на відсутність будь-якої протиправності з його сторони в частині обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Просить в задоволенні позову відмовити (арк. справи 20-28).

Інших заяв, в тому числі по суті справи, на адресу суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у позовній заяві, суд встановив наступні обставини.

З матеріалів справи слідує, що позивач, - військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_1 наказом командира зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 на посаду оператора 2 комплексу радіоелектронної боротьби взводу радіоелектронної боротьби протитанкового дивізіону військової частини НОМЕР_1 від 02.12.2022 №512 (арк. справи 26).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», зі змінами, та окремого доручення Міністра Оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, командир Військової частини НОМЕР_1 виніс наказ №40 від 07.01.2023 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про виплату винагороди особовому складу військової частини НОМЕР_1 », згідно якого наказано виплатити особовому складу військової частини НОМЕР_1 згідно додатку №1 за період безпосередньої участі в бойових діях, або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах введення воєнних (бойових) дій (проведення заходів), згідно Бойового Розпорядження Головнокомандувача ЗСУ, додаткову винагороду за грудень 2022 року в розмірі 100000 грн. 00 коп. в розрахунку за місяць пропорційно часу проходження служби та участі в таких діях та заходах (арк. справи 27).

Пунктом 4 вказаного наказу передбачено: «Наказ довести до всього особового складу, що його стосується», а у пункті 5 вказаного наказу визначено: «Контроль за виконанням наказу покласти на начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 ».

24.01.2023 позивач звернувся до Міністерства оборони України із запитом на інформацію, у якому просив надіслати на електронну адресу копії поданих командиром військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремої єгерської бригади) документів про нарахування запитувачу, як військовослужбовцю, що проходить військову службу на посаді оператора 2 комплексу радіоелектронної боротьби взводу радіоелектронної боротьби протитанкового дивізіону військової частини НОМЕР_1 , разової грошової винагороди згідно постанови КМ України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за листопад та грудень 2022 року (арк. справи 3).

У відповідь на запит позивача, листом Військової частини НОМЕР_3 від 30.01.2023 №501/25/149, повідомлено, що у фінансово-економічній службі оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за дорученням начальника штабу - заступника командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » розглянуто у межах повноважень запит на інформацію позивача щодо надання копій документів військовою частиною НОМЕР_1 витягів з наказу командира військової частини про виплату додаткової винагороди за листопад та грудень 2022.

За результатами опрацювання вказаним листом позивача повідомлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.12.2022 №512 він зарахований з 02.12.2022 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , виплата грошового забезпечення та додаткової винагороди здійснена позивачу з 02.12.2022 по 31.12.2022, виплата грошового забезпечення та додаткової винагороди за листопад здійснювалась у військовій частині НОМЕР_4 (арк. справи 3 зворот).

Також повідомлено позивача, що на його адресу направлено відповідь військової частини НОМЕР_1 від 30.01.202 №847/01, копію якої (разом із додатками до неї) додано позивачу до зазначеного листа Військової частини НОМЕР_3 від 30.01.2023 №501/25/149.

Так, зі змісту відповіді військової частини НОМЕР_1 від 30.01.202 №847/01 слідує, що позивача повідомлено про суми виплат йому винагороди у грудні (з відповідним розрахунком), та надано відповідні накази з додатками (арк. справи 4 зворот, 5).

Позивач у позовній заяві вказує про фактичне виконання наказів відповідача щодо виплати розрахованих сум винагороди за грудень 2022.

Разом з тим, позивач зазначає, що наказ №40 від 07.01.2023 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про виплату винагороди особовому складу військової частини НОМЕР_1 », - йому не доведено (в частині що його стосується), що на його переконання, - порушує його право на доступ до його персональних даних, з огляду на що звернувся із даним позовом в суд.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що суть спору в межах даної судової справи, зводиться до захисту порушеного, на думку позивача - права на доступ до його персональних даних через бездіяльність військових посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 , зокрема, підполковника ОСОБА_2 , - яка полягає у нездійсненні контролю за виконанням наказу від 07.01.2023 №40 «Про виплату винагороди особовому складу військової частини НОМЕР_1 » в частині його доведення до позивача (в частині, що його стосується).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відносини між державою і військовослужбовцями регулюються окремим Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №232-XIІ (далі - Закон №2232-XIІ). В цілому, зазначений закон не оперує поняттями «персональних» чи «конфіденційних» даних, доступ до яких, за твердженням позивача, йому обмежено бездіяльністю посадових осіб відповідача.

Водночас, наказом Міністерства оборони України від 26.12.2014 №926, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 21 січня 2015 р. за № 71/26516, затверджено Порядок обробки і захисту персональних даних у Міністерстві оборони України. Цей Порядок встановлює загальні вимоги до організаційних та технічних заходів обробки і захисту персональних даних у структурних підрозділах Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України, органах військового управління, військових частинах, військових навчальних закладах, підприємствах, установах, організаціях Міністерства оборони України та Збройних Сил України. Терміни в цьому Порядку вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про захист персональних даних» та наказі Уповноваженого Верховної Ради з прав людини від 08 січня 2014 року №1/02-14 «Про затвердження документів у сфері захисту персональних даних».

Пункт 7 розділу І вказаного Порядку передбачає, що в базі персональних даних обробляються такі персональні дані: прізвище, ім`я, по батькові; дата і місце народження; паспортні дані (або дані іншого документа, що посвідчує особу), дата видачі та орган, що видав паспорт (або документ, що посвідчує особу); реєстраційний номер облікової картки платника податків; відомості про освіту, про стан здоров`я (в обсязі, необхідному для визначення придатності до військової служби та/або для реалізації трудових відносин), про сімейний стан, про фактичне місце проживання; номери телефонів; відомості, що підтверджують право на пільги та компенсації; фотозображення; відеозображення; відомості про проходження військової (державної) служби, що містяться в особовій справі; відомості про військовий облік, що містяться в особових справах призовників або в облікових картках військовозобов`язаних резервістів; відомості про трудову діяльність, що містяться в трудовій книжці, а також інші персональні дані, які дають змогу ідентифікувати особу та необхідність обробки яких визначена чинним законодавством.

Суд зазначає, що інформація про оплату праці осіб, які проходять особливий вид публічної служби, а саме: військової, - не віднесена діючим законодавством до персональних даних.

Разом з тим, зважаючи на вищевказане, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Разом з тим, частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

Інформація про заробітну плату та інші виплати працівнику державного органу є інформацією про фізичну особу. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України така інформація не є конфіденційною, оскільки стосується здійснення посадових чи службових обов`язків особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування.

Це підтверджується також положеннями декількох законів. Закон України «Про доступ до публічної інформації» забороняє обмежувати доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами.

Розпорядження бюджетними коштами включає здійснення витрат з державного чи місцевого бюджету. Заробітна плата та інші виплати (премії, матеріальна допомога тощо) посадовим та службовим особам є витратами з бюджету.

Закон України «Про запобігання корупції» також забороняє відносити до інформації з обмеженим доступом відомості про розміри, види оплати праці, матеріальної допомоги та будь-яких інших виплат з бюджету.

Закон України «Про оплату праці» дозволяє надавати відомості про оплату праці іншим особа, коли це передбачено законодавством.

Наведене узгоджується із Законом України «Про захист персональних даних», який допускає, що інші закони можуть забороняти віднесення персональних даних певних категорій фізичних осіб або певних персональних даних до інформації з обмеженим доступом. Крім того, цей Закон дозволяє поширення персональних даних без згоди відповідної особи у випадках, визначених законом, в інтересах економічного добробуту і прав людини (надання інформації про бюджетні витрати відповідає інтересам запобігання та виявлення корупції, що є необхідним для економічного добробуту, а також забезпечує право особи на доступ до інформації).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №232-XIІ (далі - Закон №2232-XIІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, інформація про заробітну плату, премії, матеріальну допомогу, будь-які інші виплати з державного (чи місцевого) бюджету осіб, в тому числі, які проходять особливий вид публічної служби, а саме: військової, - не є конфіденційною, не може бути обмежена в доступі і підлягає наданню на запит.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до Міністерства оборони України із відповідним запитом від 24.01.2023 на інформацію щодо отримання «копій поданих командиром військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремої єгерської бригади) документів про нарахування позивачу, як військовослужбовцю, що проходить службу на посаді..» разової грошової винагороди згідно постанови КМ України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 за листопад та грудень 2022 року (арк. справи 3).

Відповідач, у передбачений законом строк, 30.01.2023, - надіслав відповідь позивачу з копією відповідних документів чим забезпечив право на доступ позивача до інформації.

Судом встановлено, що пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 передбачено, що виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168 та окремого доручення Міністра Оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, - командир Військової частини НОМЕР_1 виніс наказ №40 від 07.01.2023 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про виплату винагороди особовому складу військової частини НОМЕР_1 », згідно якого наказано виплатити особовому складу військової частини НОМЕР_1 згідно додатку №1 за період безпосередньої участі в бойових діях, або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах введення воєнних (бойових) дій (проведення заходів), згідно Бойового Розпорядження Головнокомандувача ЗСУ, додаткову винагороду за грудень 2022 року в розмірі 100000 грн. 00 коп. в розрахунку за місяць пропорційно часу проходження служби та участі в таких діях та заходах (арк. справи 27).

Згідно з частиною першою статті 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

У позовній заяві, позивачем зазначено, а відповідачем не спростовано, обставини того, що виплати згідно вказаного наказу були виконані, з огляду на що, суд робить висновок, про фактичне виконання вказаного наказу, а тому ці обставини, згідно вимог статті 78 КАС України, доказуванню не підлягають.

Водночас, суд вважає за необхідне вказати, що під час розгляду справи судом сторонами не представлено, а судом не здобуто доказів бездіяльності посадових осіб відповідача в частині здійснення контролю за «виконанням» наказу №40 від 07.01.2023 «Про виплату винагороди особовому складу військової частини НОМЕР_1 », зокрема, але не виключно, шляхом невиплати встановленої винагороди, відмови виплачувати позивачу суми, передбаченої зазначеним наказом, тощо.

Суд зазначає, що грошове забезпечення військовослужбовця - є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка його отримує щомісячно, що дає підстави для суду вважати, що позивач був обізнаним про інший розмір фактично виплачених сум у поточному періоді, отримавши встановлені наказом №40 від 07.01.2023 «Про виплату винагороди особовому складу військової частини НОМЕР_1 » доплати.

Покликання позивача на те, що зміст наказу №40 від 07.01.2023 «Про виплату винагороди особовому складу військової частини НОМЕР_1 » йому не був доведений, - суд оцінює критично, оскільки, на переконання суду, фактичне виконання наказу з адміністративно-господарської діяльності, без доведення його змісту, в тому числі до осіб, яких він може стосуватись не свідчить про порушення права позивача на доступ до його персональних даних, за захистом якого він звернувся із даним позовом в суд, як і не свідчить про бездіяльність виконуючого обов`язки начальника штабу - заступника командира Військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 щодо не здійснення контролю за виконанням наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 07.01.2023 № 40.

При цьому, необхідно враховувати, що завданням адміністративного судочинства має бути ефективний захист порушених прав, свобод та інтересів позивача (серед іншого).

Суд вважає, що ключовим питанням даного спору є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої процедури його прийняття та/або виконання.

В контексті викладеного суд вважає, що навіть за ситуації, коли відповідачем не було у повній мірі дотримано процедуру доведення наказу з адміністративно-господарських питань до особового складу, якого він стосується - це не вплинуло на кінцевий результат такої процедури виплата встановленої доплати визначеному особовому складу військовослужбовців, що і є виконанням такого виду розпорядчого документу командира (керівника) військової частини (установи).

За приписами частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій, а також докази надані позивачем, суд доходить висновку, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 25 квітня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 );

відповідач: - Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 );

Головуючий суддя Мірінович У.А.