Справа № 466/8362/22
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 466/8362/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Желік О.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про скасування постанов, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), з вимогою скасувати постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №45409136 від 04.02.2016 року та ВП №25670147 від 06.05.2011 року.

З метою обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановами державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.02.2016 у виконавчому провадженні №45409138 та від 06.05.2011 у виконавчому провадженні №25680147 було накладено арешт на все нерухоме майно позивача, окрім квартири АДРЕСА_1 . Позивач вказав, що виконавчі провадження №45409138 та №25680147 були завершені 30.06.2017 та 10.10.2011 відповідно. Разом з тим, державним виконавцем не було знято арешту з його майна, накладеного постановами від 04.02.2016 та від 06.05.2011. Враховуючи те, що наявність арешту та заборони на відчуження майна порушують право позивача на мирне володіння майном, він просить скасувати постанови про накладення таких арештів.

Ухвалою судді від 19.12.2022 в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 15.02.2023 вирішено перейти із спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду адміністративної справи №466/8362/22 за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Копію позовної заяви з додатками та копію ухвали про відкриття провадження у справі було доставлено відповідачу у його електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд».

Відповідач правом на подання відзиву, передбаченим статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), не скористався, свою позицію стосовно позову не висловив.

Частиною 6 ст. 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В судове засідання, що відбулось 25.04.2023, з`явився позивач, який позов підтримав та просив такий задовольнити. Представник відповідача та представник третьої особи в судове засідання не з`явились, однак були належним чином повідомлені про дату, місце та час його проведення.

За результатом проведеного судового засідання суд вирішив перейти до письмового провадження з метою подальшого розгляду справи та ухвалення рішення.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторони у справі, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Згідно копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №306909477 від 09.08.2022 (параметри запиту: ПІБ: ОСОБА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; за частковим співпадінням) на праві приватної власності позивачу належить:

1) частка квартири, що знаходить за адресою: АДРЕСА_2 ;

2) квартира, що знаходить за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно актуальної інформації зі спеціального розділу копії цієї ж довідки, у такій наявні записи про обтяження:

1) 13173072 (дата державної реєстрації: 09.02.2016), підстава державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №45409136 від 04.02.2016; видавник: державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Дзень Віталій Михайлович; опис предмета обтяження: все нерухоме майно, окрім квартири АДРЕСА_1 .

2) 24109953 (дата державної реєстрації: 19.09.2011), підстава державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №25680147 від 06.05.2011; видавник: державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Дзень Віталій Михайлович; опис предмета обтяження: все нерухоме майно, окрім квартири АДРЕСА_1 .

Згідно листа Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 18.08.2022 №В-3/52015 позивача повідомлено, що на виконанні у Відділі перебувало ВП №45409136 із примусового виконання виконавчого листа №1390/2010 від 25.09.2012 про стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи. 30.06.2017 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Дане виконавче провадження завершено 30.06.2017.

Згідно листа Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 18.08.2022 №В-3/52016 позивача повідомлено, що на виконанні у Відділі перебувало ВП №25680147 із примусового виконання виконавчого листа №2-1390/2010 від 31.05.2010 про стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 78748,64 дол. США за кредитним договором, 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи. 10.10.2011 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (направлення ВД за належністю до іншого відділу ДВС) у старій редакції Закону, що був чинним на час винесення постанови та надіслано дану постанову разом з виконавчим документом до ВДВС Кам`янка-Бузького РУЮ.

Вважаючи, що накладені на майно арешти суперечать вимогам законодавства та праву позивача на мирне володіння майно, останній звернувся до суду з метою його скасування.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначає стаття 287 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У першу чергу суд зазначає, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року (у редакції, чинній з 17.02.2017, далі Закон №1404-VIII) та Законом України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21 квітня 1999 року (у редакції, чинній з 04.06.2011, далі Закон №606-XIV).

Згідно статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Пунктом 6 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

У відповідності до частин 1 і 2 статті 40 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно частини 4 і 5 статті 59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Схожі за змістом положення містять також і норми Закону №606-XIV.

Аналізуючи вищенаведені норми права суд зазначає, що за наявності підстав для завершення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, якою одночасно знімає всі накладені обтяження (в тому числі арешт) з майна боржника.

Суд встановив, що на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) перебувало ВП №45409136 із примусового виконання виконавчого листа №1390/2010 від 25.09.2012 про стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

Таке виконавче провадження було завершено 30.06.2017 на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), що підтверджується листом відповідача від 18.08.2022 №В-3/52015.

За цих обставин у державного виконавця виникли підстави для скасування вжитих заходів примусового виконання рішення, зокрема для зняття арешту, накладеного на майно боржника, і скасування заборони на його відчуження, про що державний виконавець повинен був зазначити у постанові про закінчення виконавчого провадження ВП №45409136.

До аналогічних висновків суд дійшов також і в частині наявності підстав для зняття арешту з майна ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження №25680147, яке було закінчене постановою державного виконавця від 10.10.2011 на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону №606-XIV (направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби).

Суд враховує те, що статтею 50 Закону №606-XIV передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У редакції Закону №606-XIV, який був чинним станом на момент винесення постанови від 10.10.2011, не встановлено обов`язку державного виконавця у разі направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби знімати арешт з майна боржника.

Разом з тим, як було встановлено судом, на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) перебувало ВП №25680147 із примусового виконання виконавчого листа №2-1390/2010 від 31.05.2010 про стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 78748,64 дол. США за кредитним договором, 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

Таке виконавче провадження було закінчено 10.10.2011 на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону №606-XIV (направлення виконавчого документа за належністю до ВДВС Кам`янка-Бузького РУЮ), що підтверджується листом відповідача від 18.08.2022 №В-3/52016.

Судом було вжито заходів з метою з`ясування подальшої долі виконавчого провадження №25680147 шляхом витребування: у Кам`янка-Бузького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції матеріалів виконавчого провадження ВП №25680147 із примусового виконання виконавчого листа №2-1390 від 31.05.2010; у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» довідки про відсутність заборгованостей у ОСОБА_1 перед банком.

У відповідь на ухвалу суду Кам`янка-Бузький відділ державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив, що 20.10.2011, 20.12.2011 та 10.04.2012 на його адресу надходив виконавчий лист №2-1390 від 31.05.2010, однак постановами державного виконавця від 24.10.2011, 19.03.2012, 26.06.2012 було відмолено у відкритті виконавчого провадження та двічі закінчено виконавче провадження та скеровано оригінал виконавчого документа у ППВР відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області. Станом на 20.04.2023 виконавчий лист №2-1390 від 31.05.2010 на виконання Кам`янка-Бузького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції більше не надходив.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомив суд про те, що заборгованість клієнта ОСОБА_1 : за кредитним договором №010/00-211/404 від 25.03.2003 відсутня; за кредитним договором №014/08-5/11930-СК від 16.05.2006 відсутня; за кредитним договором №014/9723/82/48810 від 27.04.2007 відсутня; за кредитним договором №014/08-5/10101-ск від 03.2006 відсутня; 20.12.2019 заборгованість за кредитним договором №014/9723/82/56103 від 21.03.2008 була відступлена у 2019 році на користь Оксі Банк; 17.12.2019 заборгованість за кредитним договором №014/9723/82/50797 від 25.07.2007 була відступлена у 2019 році на користь Оксі Банк.

Таким чином суд встановив, що виконавче провадження №25680147 щодо стягнення, зокрема, з ОСОБА_1 78748,64 дол. США за кредитним договором, 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи фактично закінчено, а виконавчий лист №2-1390 від 31.05.2010 не перебуває на виконанні у виконавчих органах.

За відсутності матеріалів виконавчих проваджень внаслідок їх знищення суд позбавлений можливості достовірно встановити факт не зазначення в постанові про закінчення виконавчого провадження частини про зняття арешту з майна боржника. Водночас, зважаючи на не подачу відповідачем відзиву на позовну заяву та інформацію, зазначену в інформаційній довідці №306909477 від 09.08.2022, суд може презюмувати, що такого державним виконавцем при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження зроблено не було.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №306909477 від 09.08.2022, нерухоме майно, яке перебуває у власності ОСОБА_1 (окрім квартири за адресою: АДРЕСА_3 ) знаходиться під арештом.

Допущене державним виконавцем порушення вимог Закону №606-XIV та Закону №1404-VIII призвело до того, що застосований до позивача арешт майна і заборона на його відчуження продовжують діяти на час розгляду справи судом і стосовно позивача діє обтяження на все нерухоме майно.

За таких обставин (не зняття державним виконавцем арешту і заборони на відчуження майна боржника, фактичні завершення виконавчих проваджень, знищення виконавчих проваджень за термінами зберігання і відсутність підстав для відновлення виконавчих проваджень), а також враховуючи відсутність спору про право щодо конкретно визначеного майна в особі заборгованих сум, суд вважає, що випадок, який розглядається у даній справі, підпадає під дію частини 5 статті 59 Закону №1404-VIII (оскільки лише Закон №1404-VIII діє станом а момент розгляду справи), згідно якої арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Констатувавши допущення порушення державним виконавцем вимог законодавства та інтересів позивача внаслідок не зняття арешту і заборони на відчуження його майна та з метою повного і ефективного захисту майнових інтересів позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача зняти арешти з майна, належному ОСОБА_1 , та заборони щодо його відчуження, накладені постановами державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.02.2016 у межах виконавчого провадження 45409136 та від 06.05.2011 у межах виконавчого провадження 25680147.

Згідно з частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно приписів ч.ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи викладене вище в сукупності, суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень за правилами частини 2 статті 77 КАС України не довів юридичну правильність і фактичну обґрунтованість спірного рішення.

Відтак, за встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, внаслідок чого позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) () зняти арешти з усього майна ОСОБА_1 і заборони на його відчуження, накладені на підставі постанов державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 04.02.2016 ВП №45409136 та від 06.05.2011 ВП №25680147.

Стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 25.04.2023.

Суддя Желік О.М.