Справа № 376/2115/22
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 376/2115/22 Суддя (судді) першої інстанції: Батовріна І.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП відділу поліції № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області Старинця Віталія Петровича, Головного управління Національної поліції у Київській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 23 лютого 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Сквирського районного суду Київської області з позовом до інспектора СРПП відділу поліції № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області Старинця Віталія Петровича, Головного управління Національної поліції у Київській області, в якому просив:

- скасувати постанову інспектора СРПП відділу поліції №1 Білоцерківського РУП лейтенанта поліції Старинця В.П. від 20.10.2022, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 23 лютого 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати спірне рішення суду та задовольнити позовні вимоги.

Доводи апелянта аналогічні викладеним у позовній заяві та обґрунтовані зокрема тим, що притягнення до адміністративної відповідальності є незаконним. Вказано, що позивача безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки він не керував транспортним засобом. Враховуючи наведене, вказано, що розгляд справи був проведений без повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, а належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення правопорушення - відсутні.

Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 711121 від 20 жовтня 2022 року, винесеної інспектором СРПП ВІ № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області Старинець В.П., позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн, за те, що він 20 жовтня 2022 року о 17 год. 30 хв. в м. Сквира по вул. Соборна керував мопедом марки Honda Dio 27 без посвідчення водія відповідної категорії, тобто не маючи права керування даним транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 "а" Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова є обґрунтованою, адже в діях позивача вбачається склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 126 КУпАП, а тому відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Аналізуючи обставини справи, доводи апелянта та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За приписами п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оскаржуваною в межах спірних правовідносин постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, а саме за керування транспортним засобом без посвідчення водія відповідної категорії.

У п. 2.4. а) ПДР вказано, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР.

Відповідно до п. 2.1. а) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Аналогічні норми містяться у ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», у якій зазначається, що водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Суд першої інстанції вказав, що доводи позивача стосовно того, що він не керував мопедом, не знайшли свого підтвердження та спростовуються відеозаписом з нагрудної боді-камери поліцейського, де ОСОБА_1 підтверджує факт керування та пояснює, що мотошолом забув вдома, посвідчення водія не має, а після проходження медичного огляду запевняє працівників поліції, що більше їздити на моторолері не буде. При цьому, поводиться як водій та власник транспортного засобу, демонструє вміст багажного відділення та не виказує жодних заперечень з приводу керування чи належності моторолера.

Таким чином, інспектор мав обґрунтовані підстави зупинити транспортний засіб та винести постанову на позивача.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом всупереч обов`язку доведення своїх тверджень ані в судів першої інстанції, ані під час розгляду справи апеляційним судом не надано доказів встановленого вище, а твердження апелянта обмежені лише констатацією факту того, що він транспортним засобом не керував.

В контексті викладеного вище, колегія суддів погоджується з тим, що наявними доказами підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову, що відповідає правій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17 та від 14.02.2018 по справі № 536/583/17.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем на дотримання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, адже зміст оскаржуваної постанови відображає склад адміністративного правопорушення, а вимоги до змісту постанови дотримано.

Таким чином, суд першої інстанції вірно вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку за наслідками розгляду даної справи.

Керуючись ст.ст. 139, 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 23 лютого 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП відділу поліції № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області Старинця Віталія Петровича, Головного управління Національної поліції у Київській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 23 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

Я. М. Василенко