Справа № 380/15143/22
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань закриття провадження у справі

19 квітня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючої - судді Потабенко В.А.,

секретаря судового засідання Лизак Д.А.,

за участі:

прокурора Шимін Н.М., згідно наказу,

представника позивача Герасимчука Ю.Ю., згідно наказу,

представника відповідача Бундзи Р.О., згідно договору,

розглянувши клопотання про закриття провадження у справі за позовом Першого заступника керівника Стрийської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області до Львівського національного університету природокористування про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Перший заступник керівника Стрийської окружної прокуратури звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області до Львівського національного університету природокористування з такими вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Львівського національного університету природокористування в частині невжиття заходів щодо приведення захисної споруди цивільного захисту - протирадіаційного укриття № 51612, що знаходиться у м. Стрий по вул. Львівська, 169, Стрийського району Львівської області, у будівлі навчального корпусу № 2 Відокремленого структурного підрозділу «Стрийського фахового коледжу Львівського національного університету природокористування», у стан готовності;

- зобов`язати Львівський національний університет природокористування привести у стан готовності захисну споруду цивільного захисту - протирадіаційне укриття № 51612, що знаходиться у м. Стрий по вул. Львівська, 169, Стрийського району Львівської області, у будівлі навчального корпусу № 2 Відокремленого структурного підрозділу «Стрийського фахового коледжу Львівського національного університету природокористування», з метою використання її за призначенням у відповідності до «Вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту», затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України № 579 від 09.07.2018, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 30.07.2018 за № 879/32331.

Ухвалою від 31.10.2022 суддя залишила позовну заяву без руху.

Ухвалою від 28.11.2022 суддя відкрила провадження у справі та вирішила проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 31.01.2023 суд вирішив продовжити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

10.04.2023 від Львівського національного університету природокористування надійшла заява про закриття провадження у справі у зв`язку з виправленням оскаржуваних порушень та відсутністю підстав вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності відповідача протиправними після такого виправлення.

19.04.2023 від Першого заступника керівника Стрийської окружної прокуратури надійшла заява про закриття провадження у справі, в якій прокурор зазначив, що з акта оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту - протирадіаційного укриття №51612 від 29.03.2023, складеного з участю уповноваженої особи позивача (Стрийського управління Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області) видно, що захисна споруда цивільного захисту - протирадіаційне укриття №51612 у м. Стрий по вул. Львівська, 169, Стрийського району Львівської області станом на 29.03.2023 оцінена як готова до використання за призначенням, тобто відповідач добровільно виправив оскаржувані порушення після відкриття провадження у справі №380/15143/22. Також прокурор просив повернути сплачений судовий збір за подання даного позову.

В судовому засіданні прокурор, представники позивача та відповідача підтримали заявлене клопотання про закриття провадження у справі.

При вирішенні заявленого клопотання суд виходив з такого.

Частиною 1 ст. 189 КАС України встановлено право позивача відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Про прийняття відмови від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі. У разі часткової відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі щодо частини позовних вимог (ч. 3 ст. 189 КАС України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Суд враховує, що як прокурор, так і відповідач просять закрити провадження у справі у зв`язку з тим, що відповідач добровільно виправив оскаржувані порушення після відкриття провадження у справі № 380/15143/22. Також позивач просить повернути сплачений судовий збір за подання цієї заяви.

Суд зазначає, що для закриття провадження відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України необхідним є настання сукупності наступних обставин: самостійне виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваних порушень чи після звернення позивача до суду з відповідним позовом, а також можливість повного відновлення законних прав та інтересів позивача внаслідок виправлення оскаржуваних порушень, без визнання судом рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 800/369/17).

В той же ж час у правовідносинах, які склалися, Львівський національний університет природокористування не є суб`єктом владних повноважень.

Тому обставини щодо закриття провадження підпадають п. 2 ч. 1 ст. 238 КАС України, а не п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Враховуючи викладене, є наявні підстави для прийняття відмови позивача від позову та закриття провадження у справі саме на підставі п. 2 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Суд роз`яснює, що відповідно до ч.2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Щодо клопотання позивача про повернення сплаченого судового збору, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Засади розподілу судових витрат визначені ст. 139 КАС України.

Так, ч. 1 ст. 139 КАС України встановлено загальні правила, згідно з якими при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями ч. 2 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Зміст наведених положень КАС України щодо розподілу судових витрат свідчить про те, що вони стосуються загального правила компенсації судових витрат стороні, на користь якої ухвалено рішення.

Водночас, процесуальний закон визначив обмежений перелік судових витрат, розподіл яких здійснюється у випадку задоволення позову суб`єкта владних повноважень - це виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Зрештою, у контексті відшкодування судового збору у ст. ст. 139-142 КАС України законодавець визначив коло суб`єктів розподілу чи повернення судового збору, позаяк у вказаних нормах веде мову про сторін (позивача й відповідача) і третю особу.

Зокрема, у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача (ст. 140 КАС України).

Частиною 2 ст. 142 КАС України визначено, що у разі вирішення справи шляхом примирення, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Також положеннями ч. 4 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011 встановлено, що у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Аналіз змісту ч. ч. 1-3 ст. 139 КАС України дозволяє зробити висновок про те, що витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору за будь-яких результатів розгляду справи (задоволення або відмова в задоволенні позову, як повністю, так і частково) не підлягають розподілу за результатом розгляду справи. На користь саме такого тлумачення свідчить зміст ч. 3 ст. 139 КАС України, відповідно до якої суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору.

Суд вважає, що такий підхід законодавця до правового регулювання розподілу витрат на сплату судового збору нерозривно пов`язаним із завданням адміністративного судочинства, котре полягає у вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 140 КАС України встановлює особливості розподілу судових витрат у разі відмови позивача від позову. Отже, ці особливості стосуються певної (однієї із багатьох, що згадані у ст. 139 КАС України) ситуації - реалізації позивачем свого процесуального права на відмову від позову та прийняття судом відповідного рішення. Та обставина, що у згаданій статті не зазначено правового статусу позивача (суб`єкт владних повноважень чи особа), на думку суду, не змінює підходу, запровадженого в загальній нормі (ст. 139 КАС України) про те, що витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору не підлягають розподілу за результатом розгляду справи, окрім судових витрат суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.

Отже, наведене вище дає підстави для висновку, що передбачене ст. 140 КАС України правило щодо присудження витрат спрацьовує, якщо позивачем є фізична особа або юридична особа, яка не є суб`єктом владних повноважень; якщо позивачем виступає суб`єкт владних повноважень, тоді незалежно від результатів розгляду справи понесені ним судові витрати, окрім судових витрат суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, не підлягають розподілу.

Інше тлумачення таких статей призведе до парадоксальної ситуації, для прикладу - у випадку задоволення позову суб`єкта владних повноважень до особи про стягнення заборгованості (податкового боргу, адміністративно-господарських санкцій тощо) судовий збір з відповідача стягнутий не буде, а сплата особою-відповідачем боргу до бюджету до прийняття судом рішення та, відповідно, відмови позивача - суб`єкта владних повноважень від позову з мотивів погашення відповідачем заборгованості - призведе до стягнення з відповідача (особи) судового збору.

Суд вважає, що наведений приклад ілюструє помилковість описаного позивачем - суб`єктом владних повноважень підходу до тлумачення норм про розподіл судових витрат у випадку відмови позивача - суб`єкта владних повноважень від позову.

Такий помилковий підхід не сприятиме врегулюванню відповідачами спорів в позасудовому порядку, оскільки їм буде вигідніше «програти справу» і не відшкодовувати судові витрати на сплату судового збору, аніж добровільно виконати вимоги позивача - суб`єкта владних повноважень до вирішення спору по суті та мати обов`язок відшкодовувати його витрати на сплату судового збору. У контексті цього прикладу видається помилковим аргумент про те, що обов`язок відповідача відшкодувати позивачу (суб`єкту владних повноважень) судовий збір є мірою відповідальності за поведінку, яка змусила позивача вирішувати спір у судовому порядку, незалежно від суб`єктного складу сторін спору, - адже законодавець не покладає на відповідача такого обов`язку у випадку задоволення позовних вимог до нього позивача - суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, передбачене ст. 140 КАС України правило щодо присудження витрат спрацьовує, якщо позивачем є фізична особа або юридична особа, яка не є суб`єктом владних повноважень; якщо позивачем виступає суб`єкт владних повноважень, незалежно від результату розгляду справи не підлягають відшкодуванню понесені ним судові витрати, окрім судових витрат суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.

Аналогічна правова позиція викладена постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29.08.2022 у справі №826/16473/15.

З урахуванням наведеного, суд висновує про відсутність підстав для повернення позивачу сплаченого судового збору, а тому у задоволенні клопотання про повернення сплаченого судового збору необхідно відмовити повністю, оскільки судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 132, 139, 238, 239, 243, 250, 256, 294, 295, 297 КАС України, суд

у х в а л и в:

заяву Першого заступника керівника Стрийської окружної прокуратури про закриття провадження у справі за позовом Першого заступника керівника Стрийської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області до Львівського національного університету природокористування про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовом Першого заступника керівника Стрийської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області до Львівського національного університету природокористування про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

У задоволенні клопотання Першого заступника керівника Стрийської окружної прокуратури про повернення сплаченого судового збору відмовити повністю.

Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статями 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено та підписано 24.04.2023.

Суддя Потабенко В.А.