Справа № 460/13142/21
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/13142/21 пров. № А/857/1329/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Глушка І.В., Матковської З.М.,

за участю секретаря Пославського Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року (ухвалене головуючим суддею Дудар О.М. о 15 год. 35 хв. у м. Рівне, повне судове рішення складено 21 грудня 2022 року) у справі № 460/13142/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, скасування державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 0,0600 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд, кадастровий номер 562610100:00:005:0213, що належала на праві власності ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку № 703569;

скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0600 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд, кадастровий номер 562610100:00:005:0213, що належала на праві власності ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку № 703569.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що відмова відповідача скасувати державну реєстрацію права власності на підставі рішення суду є протиправною, необґрунтованою, нерозсудливою, прийнятою без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками та цілями, на досягнення яких вона спрямована.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 22.07.2021 про скасування державної реєстрації земельної ділянки, викладену у листі від 27.07.2021 № 460/0/6-21. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.07.2021 про скасування державної реєстрації земельної ділянки з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за ОСОБА_2 з тих підстав, що рішення суду не містить відомостей про скасування державної реєстрації земельної ділянки, є протиправною, не відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, щодо обґрунтованості (урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії)), розсудливості, пропорційності (з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що цей спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки як вбачається з матеріалів справи між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує право щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0213, а тому Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області не може бути відповідачем у даній справі, оскільки не є стороною спірних правовідносин, що залишено поза увагою суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 01.11.2016 у справі № 562/2551/15-ц (а.а.с.6-9) за позовом ОСОБА_1 до Здолбунівської міської ради Рівненської області, ОСОБА_2 , Реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції, Управління Держгеокадастру у Здолбунівському районі, Комунального підприємства «Здолбунівське міське бюро технічної інвентаризації», треті особи без самостійних вимог Державна інспекція сільського господарства в Рівненській області, прокуратура Здолбунівського району Рівненської області, ОСОБА_3 , про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування, припинення права власності на земельну ділянку, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 - скасовано рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12.05.2016, частково задоволено позов ОСОБА_1 :

визнано незаконним та скасовано рішення Здолбунівської міської ради № 480 від 14.03.2012 в частині затвердження технічної документації із землеустрою земельної ділянки та в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,06 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ;

визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,06 га для будівництва, обслуговування житлового будинку господарських будівель, споруд, що розташована по АДРЕСА_1 , виданий ОСОБА_2 , кадастровий номер 562610100:00:005:0213;

визнано незаконним та скасовано рішення Здолбунівської міської ради № 177 від 31.08.2011 щодо зміни поштової адреси квартири, що належить ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 з « АДРЕСА_2 » на « АДРЕСА_1 ».

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 01.12.2022 у справі № 562/2551/15-ц задоволено заяву позивача про виправлення описки у рішенні суду: внесено виправлення до мотивувальної та резолютивної частин рішення Апеляційного суду Рівненської області від 01.11.2016, зазначенням кадастрового номера земельної ділянки ОСОБА_2 , площею 0,06га, що розташована по АДРЕСА_1 :00:005:0213, замість помилково зазначеного кадастрового номера 562610100:00:005:0213 (а.а.с.124-125).

22.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області із заявою (вх.№Н-375/0/5-21 від 22.07.2021) про скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 0,0600га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд, кадастровий номер 562610100:00:005:0213, що належала на праві власності ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку №703569 (а.с.14).

До зазначеної заяви додано копію рішення Апеляційного суду Рівненської області від 01.11.2016 у справі № 562/2551/15-ц.

Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області листом від 27.07.2021 №460/0/6-21 повідомило ОСОБА_1 про те, що резолютивна частина прикладеної копії рішення Апеляційного суду Рівненської області, яка зазначена як додаток до заяви, не містить відомостей про скасування державної реєстрації земельної ділянки, внаслідок чого заява не може бути задоволена (а.с.15).

Позивач вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, звернувся до суду із відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру регламентовано приписами Закону України «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон № 3613-VI).

Згідно із ч. 1 ст. 1 вказаного Закону Державний земельний кадастр єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 3613-VI ведення Державного земельного кадастру здійснюється шляхом:

створення відповідної державної геодезичної та картографічної основи, яка визначається та надається відповідно до цього Закону;

внесення відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру;

внесення змін до відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру;

оброблення та систематизації відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру.

За приписами ч. 1 ст. 6 Закону № 3613-VI ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Приписами ч. 2 ст. 24 Закону № 3613-VI встановлено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Як зазначено у ч. 10 ст. 24 Закону № 3613-VI, державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі:

поділу чи об`єднання земельних ділянок;

якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника;

ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Порядок ведення Державного земельного кадастру було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (далі - Порядок № 1051).

Пункт 114 вказаного Порядку також містить приписи про те, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі:

1) поділу чи об`єднання земельних ділянок - на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об`єднання;

2) коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру;

3) ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку.

Як зазначив суд першої інстанції та з чим погоджується колегія суддів, що аналіз зазначених вище норм дають підстави для висновку про те, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, зокрема, у разі ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права.

Так, суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 вже звертався до суду з позовною вимогою щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки, що належала на праві власності ОСОБА_2 у межах цивільної справи №562/2551/15-ц.

З рішення Апеляційного суду Рівненської області від 01.11.2016 у справі № 562/2551/15-ц вбачається, що, задовольняючи інші вимоги ОСОБА_1 , у задоволенні позовної вимоги щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки суд відмовив, оскільки остання не узгоджується з положеннями ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою визначено, що записи до Державного реєстру вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

Вказуючи у листі від 27.07.2021 № 460/0/6-21 на неможливість задоволення заяви у зв`язку з відсутністю в резолютивній частині рішення суду відомостей про скасування державної реєстрації земельної ділянки, відповідач фактично спонукає позивача повторно звертатися до суду з позовом про скасування такої реєстрації, що суперечить одній з основних засад судочинства, визначених ст. 129 Конституції України, - обов`язковість судового рішення.

Суд наголошує, що зазначеним рішенням Апеляційного суду Рівненської області було скасовано рішення органу місцевого самоврядування в частині затвердження технічної документації із землеустрою спірної земельної ділянки, визнано недійсним державний акт на право власності на цю земельну ділянку.

Відтак, відмова відповідача скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за ОСОБА_2 з тих підстав, що рішення суду не містить відомостей про скасування державної реєстрації земельної ділянки, є протиправною.

Крім цього, суд першої інстанції вірно врахував, що на дату звернення позивача до відповідача із заявою (вх.№ Н-375/0/5-21 від 22.07.2021) про скасування державної реєстрації обумовленої земельної ділянки та на дату формування листа відповіді від 27.07.2021 № 460/0/6-21 рішення Апеляційного суду Рівненської області від 01.11.2016 у справі № 562/2551/15-ц містило описку у кадастровому номері земельної ділянки.

Як зазначено судом вище, таку описку було виправлено судом ухвалою від 01.12.2022 шляхом зазначення кадастрового номера земельної ділянки ОСОБА_2 , площею 0,06 га, що розташована по АДРЕСА_1 :00:005:0213, замість помилково зазначеного кадастрового номера 562610100:00:005:0213.

Тобто, виправлення описки було здійснено під час судового розгляду у цій справі в суді першої інстанції.

А тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову шляхом визнання протиправною відмови відповідача у задоволенні заяви позивача від 22.07.2021 про скасування державної реєстрації земельної ділянки, викладеної у листі від 27.07.2021 №460/0/6-21 та зобов`язавши відповідача повторно розглянути зазначену заяву з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Щодо доводів апелянта, що розгляд цієї справи не здійснюється в порядку адміністративного судочинства то колегія суддів вважає за потрібне зазначити таке.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» указав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні цього Суду у справі «Занд проти Австрії» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства визначаються Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

При цьому, необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним управлінських функцій саме у тих відносинах, у яких виник спір.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, аналіз ст. 19 ЦПК України та ст. 19 КАС України дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин, із яких виник спір.

Помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17, від 22.04.2019 по справі № 826/7554/16, від 21.11.2018 у справі № 814/1017/16 та від 03.04.2019 № 826/1592/16.

Разом з цим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Зазначене відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 12.02.2020 у справі № П/811/1640/17.

Так, апеляційний суд вважає за потрібне наголосити, як згадувалось вище, що спір про право між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутній, оскільки вирішений по суті Апеляційним судом Рівненської області у рішенні від 01.11.2016 у справі №562/2551/15-ц, що не заперечується сторонами у справі.

Відтак, розгляд цієї справи підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки відсутній спір про право, а наявний публічно-правовий спір між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень.

Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року у справі № 460/13142/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді І. В. Глушко
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 26 квітня 2023 року