Справа № 640/18988/19
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 квітня 2023 року Київ № 640/18988/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши заяву про відвід судді в межах адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про визнання протиправним індивідуального акту та його скасування ,

в с т а н о в и в:

в провадженні Київського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа, що надійшла з Окружного адміністративного суду м. Києва за позовом ОСОБА_1 до ВКДКА про визнання протиправним та скасування рішення від 03.09.2019 №IX-003/2019 про скасування рішення Дисциплінарної палати КДКА Кіровогопадської області №28 від 17.10.2018 про закриття дисципілнарної справи відносно ОСОБА_1 .

До початку розгляду справи по суті, 05.04.2023, від представника відповідача- адвоката ОСОБА_2 надійшла заява про відвід судді, в якій остання висловила припущення з приводу упередженості суду у розгляді даної справи у зв`язку з недопуском її до участі у судове засідання 03.04.2023, на підставі неналежно оформлених документів, які наділяють правом здійснювати представницькі функції від імені суб`єкта владних повноважень- ВКДКА. Вказаний відвід було передано на розгляд судді 28.04.2023.

Оскільки заява про відвід суду надійшла за три робочі дні до наступного засідання-28.04.2023, а відвід судом визнається необгрунтованим, вирішення питання про відвід має здійснити суддя, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодекс

На переконання суду заявлений відвід не має під собою будь-яких виважених правових обгрунтувань та обумовлений виключно проявом адвокатом ОСОБА_2 власних амбіцій та прикладом очевидного зловживання нею процесуальними правами. Обраний адвокатом поведінковий підхід створює основу для подальшого протиправного впливу на суду в межах наявних у учасника справи механізмів, з метою примушування суд діяти певним чином у площині адміністративної юрисдикції, нав`язування суду власного хибного стереотипу у правозастосовчій практиці та є показовим маркером професійної компетентності і етичної культури сторони відповідача. Такі дії також є зазіханням на незалежність судової влади та втручанням в її діяльність.

Судова реформа, яка проводиться в українській державі протягом останніх років, має на меті забезпечити конституційні права громадян та юридичних осіб на судовий захист. У зв`язку з цим необхідно створити такі передумови, які б дозволили організувати ефективне судочинство, що максимально зможе досягти своєї головної мети - захистити порушені або оспорювані права, свободи та законні інтереси. Саме для цього процесуальними кодексами на законодавчому рівні був закріплений принцип недопущення зловживання процесуальними правами, завданням якого є розвантаження судової системи та пришвидшення процесу. Також був визначений перелік дій, які залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами, що суперечать завданням судочинства. Зокрема і заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи або виконання судового рішення.

Оцінюючи дії учасників процесу, судом взято до уваги, що учасник процесу наділений правом захищати свої права і законні інтереси будь-яким наданим законом способом, який він вважає найбільш ефективним у конкретному випадку, та не зобов`язаний піклуватися про комфортність процесу для протилежної сторони. Він має право обирати як активний, так і пасивний спосіб захисту своїх прав. Відтак, у кожному конкретному випадку суд самостійно визначає критерії кваліфікації дій учасників процесу, які вказують чи є використання процесуального права, що підпадає під законодавчо закріплені ознаки зловживання процесуальними правами чи ні та, чи дійсно таким, що порушує завдання судочинства.

Найпоширенішим способом зловживання процесуальними правами, як зазначено Верховним Судом у справі у справі №922/2723/17, є заявлення недобросовісними учасниками процесу завідомо безпідставних відводів складу суду.

Окремою ухвалою від 18.06.2018 р. у справі №922/2723/17 Верховний Суд визнав звернення адвоката від імені позивача із завідомо безпідставним відводом зловживанням процесуальними правами, спрямованим на свідоме та невиправдане затягування судового процесу. Окрему ухвалу Суд направив у відповідну кваліфікаційно дисциплінарну комісію адвокатури, а про результати розгляду окремої ухвали зобов`язав повідомити у місячний строк.

При цьому, Суд вказав: "...Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення Суду у справі Мусієнко проти України, no. 26976/06, від 20.01.2011)".

Суд зобов?язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Відвід це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участі у конкретній справі. Відвід судді в судовому процесі як правова категорія - це висловлена в письмовій формі недовіра судді (колегії суддів) на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді в конкретній справі внаслідок виявлення будь-якої особистої прихильності чи упередженості, заявлена учасником розгляду конкретної справи. Проте, останнім часом цей механізм з боку адвокатів-учасників процесу зазнав неабияких зловживань, тому кожна заява адвоката про відвід судді потребує ретельної перевірки та належного реагування.

"З метою подальшого запобігання зловживання адвокатом процесуальними правами, які полягають у зверненні із безпідставними відводами, що не відповідають приписам частини третьої статті 38 Господарського процесуального кодексу України (заява про відвід суддів не містить мотивів, які б Суд мав оцінити під час розгляду такої заяви), колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду визнала за необхідне надіслати до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області окрему ухвалу", в такий спосіб присікаючи спроби незаконного тиску на суд та втручання в його діяльність

Красномовним прикладом зловживанням процесуальним правом на подання заяви про відвід є заява адвоката ОСОБА_2

У даній справі, під час перервірки повноважень адвоката ОСОБА_2, суд встановив, що поданий нею документ є неналежним та нелегітимним доказом її повноважень представника - суб`єкта владних повноважень, з огляду на таке:

у якості правомочності на здійснення представницьких функцій ОСОБА_2 у судовому засіданні 03.04.2023 в інтересах ВКДКА останньою була пред`явлена копія довіреності від 19.03.2021 з терміном дії до 19.03.2023, тобто прострочений документ.

Крім того, як слідує із змісту довіреності в ній вказано, що голова ВКДКА Вилков С.В. уповноважує ОСОБА_2 діяти в і усіх без винятку судових органах.

Згідно з ч. 1 статті 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник. На підставі частини восьмої статті 59 КАС України у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

Частиною четвертою статті 59 КАС України встановлено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги.

Положеннями частини першої статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" унормовано, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом,- частина третя статті 26 зазначеного Закону.

Таким чином, в адміністративному судочинставі, згідно з вимогами ст. 59 КАС України, допустимим доказом повноважень адвоката як особи, що підписала позовну заяву, є лише довіреність або ордер (ухвали КГС ВС від 31.05.2018 у справі No 922/699/17, від 18.06.2018 у справі No 910/15163/17, від 25.06.2018 у справі No 924/326/17, від 13.08.2018 у справі No 910/2152/18, від 28.09.2018 у справі No 910/2396/18, від 13.04.2018 у справі No 927/675/17, постанова КГС ВС від 21.04.2020 у справі No 910/10156/17 та ін.).

Стосовно питання, чи повинна довіреність (за відсутності ордера) містити інформацію, що повноваження на представництво в суді надано саме адвокату, а не громадянину, варто зауважити таке.

У Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду встановлена судова практика, відповідно до якої вказані документи не можуть визнаватися належними доказами на підтвердження повноважень адвоката як представника, якщо ці документи не мають всіх необхідних реквізитів. Касаційний господарський суд повертає касаційні скарги без розгляду, якщо касаційна скарга підписана представником скаржника, який є адвокатом, однак, у тексті довіреності не вказано, що представник уповноважений за довіреністю представляти інтереси скаржника саме як адвокат або у довіреності відсутні посилання на договір про правничу допомогу.

В ухвалі від 18.06.2018 року у справі № 910/15163/17 Касаційний господарський суд на підставі норм частини 4 статті 60 ГПК України та частини 3 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дійшов такого висновку: «за відсутності ордеру, довіреність повинна містити інформацію, що повноваження на представництво в суді надано саме адвокату, а не громадянину. Зі змісту доданих довіреностей № 1 від 20.07.2018 та № 2 від 20.07.2018 не вбачається, що повноваження з представництва скаржниками надано саме адвокату ОСОБА_4, тобто довіреності самі по собі не є доказом, які підтверджують повноваження адвоката ОСОБА_4, а також не свідчить про те, що у відносинах з довірителями (скаржниками) ОСОБА_4, як представник за довіреністю, виступає у статусі адвоката. Отже, скаржниками не додано доказів стосовно того, що ОСОБА_4 уповноважена за довіреностями представляти інтереси скаржників як адвокат",- підкреслив Верховний Суд.

Суд додатково вказав, що "...Також, з доданих довіреностей № 1 від 20.07.2018 та № 2 від 20.07.2018 не вбачається укладення договору про надання правової допомоги між скаржниками та адвокатом ОСОБА_4».

Аналогічна позиція викладена Касаційним господарським судом Верховного Суду в ухвалі від 21.05.2018 року у справі № 908/1156/17, від 21.05.2018 року у справі № 910/17213/17, від 25.05.2018 року у справі № 922/3775/17, ухвала від 31.01.2018 року у справі № 910/24418/16 та інших ухвалах.

Беручи до уваги буквальне тлумачення норм процесуального законодавства та правові позиції Верховного Суду щодо належного підтвердження повноважень представника сторони як адвоката, який діє на підстав довіреності, у тексті довіреності має бути вказано, що представник уповноважується на ведення справи саме як адвокат, зазначення у довіреності реквізитів свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та додатково зазначення реквізитів договору про правничу допомогу.

У правовому висновку ОП КГС ВС у постанові від 12.10.2018у справі No 908/1101/17, передбачено, що особа, яка здійснює представництво за довіреністю, в якій зазначено, що вона видана фізичній особі/ громадянину, повинна мати статус адвоката та отримати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Аналогічні висновки викладені в постановах КГС ВС від04.11.2020 у справі No 910/6421/19 та від 28.04.2020 у справі No910/8331/19.

Крім того, згідно ст. 245 ЦК України довіреність повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Частиною 3 статті 55 КАС України, передбачено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Отже, наведені вище положення законодавства передбачають можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи як в порядку самопредставництва, так і в порядку представництва (адвоката). При цьому, в порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких визначені законодавством чи установчими документами. Для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи без додаткового уповноваження (довіреності). Особи, які представляють юридичну особу за довіреністю і виконують процесуальні дії на підставі наданих їм довіреністю повноважень, виступають від імені цієї особи як довірителя, а не в порядку самопредставництва.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 13.03.2018 року у справі N 910/23346/16 та постанові Верховного Суду від 17.06.2020 у справі N 922/2246/19.

Визначення довіреності міститься у частині 3 статті 244 Цивільного кодексу України, за якою довіреність - це письмовий документ, що видається довірителем представнику для засвідчення його повноважень перед третіми особами в процесі здійснення представництва.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ГПК України, довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Втім, виключно довіреність, за відсутності інших передбачених частиною 3 статті 55 КАСУ доказів (статуту, положення, трудового договору, контракту тощо), не є доказом, що відповідна особа уповноважена діяти від імені юридичної особи в порядку самопредставництва. Також виключно довіреність, за відсутності в Єдиному реєстрі адвокатів України відомостей про те, що відповідна особа має статус адвоката і такого документа не було нею надано суду, не може належним чином підтверджувати її повноваження на здійснення представництва.

Правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 21.01.2020 року по справі №924/440/19.

Подана представником відповідача довіреність на ведення справи не містить посилання на те, що ОСОБА_2 здійснює повноваження як адвокат, відсутнє посилання на договір про надання правничої допомоги ВКДКА, до матеріалів позовної заяви не долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; не долучено копію статуту та посилання на закон, який наділяє голову ВКДКА на видачу довіреностей для вчинення юридично значимих дій від імені комісії, - ч.3 ст.60 ГПК України; строк дії довіреності на момент пред`явлення суду сплинув.

Отже, суду не було надано доказів відповідно до закону, статуту, положення або витягу юридичної особи з Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України, трудового контракту, наказу на підтвердження повноважень Вилкова С.В. діяти від імені відповідача у порядку самопредставництва або через представника (адвоката). Статус особи як адвоката може підтверджувати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю або посвідчення адвоката України, які також не були представлені суду, у звязку з чим, суд дійшов правильного висновку про непідтвердження повноважень представника відповідача на участь у розгляді справи у судовому засіданні.

За приписами частини четвертої статті 40 КАСУ, ящо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Керуючись статтями 38- 40, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

передати справу до відділу документального забезпечення та контролю Київського окружного адміністративного суду для визначення судді, в порядку ч.1 ст.31 КАСУ, для вирішення заявленого відводу.

Ухвала набирає законної сили після її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Брагіна О.Є.