Справа № 607/6576/23
Суддя: Кунець Н. Р.
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2023 Справа №607/6576/23

Провадження №2-а/607/181/2023

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.,

з участю секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільські області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовною заявою до відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільські області, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6770047 від 02.04.2023, винесену поліцейським Відділення поліції №1 (м. Тернопіль) Тернопільського районного Управління поліції ГУНП в Тернопільській області сержантом поліції Копачівським М.М., якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510 грн та закрити провадження у справі.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 02.04.2023 постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6770047 від 02.04.2023, винесеною поліцейським Відділення поліції №1 (м. Тернопіль) Тернопільського районного Управління поліції ГУНП в Тернопільській області сержантом поліції Копачівським М.М., його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн за ч. 2 ст. 122 КУпАП. В оскаржуваній постанові зазначено, що він 02.04.2023 о 12 год. 43 хв. на дорозі Тернопіль-Козівка-Хоростків керував належним йому автомобілем «Ford Focus C-Maх», д.н.з. НОМЕР_1 , без ввімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом, чим порушив п. 9.8 ПДР (з 01.10 по 01.05 на ТЗ поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції ТЗ ближнє світло фар).

Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та винесена з порушенням Конституції України, Закону України «Про Національну поліцію», КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затверджено наказом МВС України від 07.11.2015 №1395.

Так, позивач вважає, що він не може бути підданим відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП за не ввімкнення поза населеними пунктами з 01 жовтня до 01 травня денних ходових вогнів або ближнього світла фар, оскільки ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність, в тому числі за порушення правил користування зовнішніми освітлюваними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку. Конструкцією транспортного засобу «Ford Focus C-Maх», д.н.з. НОМЕР_1 денні ходові вогні не передбачені. При цьому, підпунктом г пункту 9.1 розділу 9 «Попереджувальні сигнали» ПДР визначено, що ввімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є попереджувальним сигналом. Згідно пункту 9.2 вищевказаного розділу, водій повинен перед початком руху і зупинкою, перед перестроюванням, поворотом або розворотом (зміною напрямку руху) подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку. Разом з тим, диспозиція ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами тільки при початку руху чи зміні його напрямку, тобто у разі порушення п. 9.2 ПДР. В даному випадку вказаних порушень встановлено не було, оскільки ввімкнене ближнє світло фар у світлу пору доби при початку руху чи зміні його напрямку не використовується. На підставі наведеного, вважає, що правопорушення, зафіксоване представником відповідача в оскаржуваній постанові не може бути кваліфіковано за ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки таке порушення підпадає під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП.

Крім того, вказав, що в п. 7 оскаржуваної постанови зазначено, що до постанови додаються відео фіксація. Тобто в постанові зазначено, що начебто проводилась відеофіксація, однак таке формулювання не може бути допустимим доказом, оскільки зміст постанови не містить інформації, на який саме пристрій велась відеофіксація, час запису, що свідчить про поверхневий та однобічний розгляд справи, що є грубим порушенням вимог діючого законодавства.

Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.04.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку, визначеному для розгляду окремої категорії термінових адміністративних справ, з урахуванням вимог параграфу 2 глави 11 КАС України.

20.04.2023 представник відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області подала відзив на позов, з якого вбачається, що з даним позовом ГУНП в Тернопільській області не погоджується з наступних підстав. Так, 02.04.2023 близько 12 год. 43 хв. на дорозі Тернопіль-Козівка-Хоростків Тернопільського району Тернопільської області, позивач керував автомобілем «Ford Focus C-Maх», д.н.з. НОМЕР_1 , без ввімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом, чим порушив п. 9.8 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 12 КУпАП. Інспектором СРПП відділення поліції №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області сержантом поліції Копачівським М.М. було виявлено дане порушення ПДР України та винесено на позивача постанову серії ЕАС №6770047 від 02.04.2023 за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 510 грн. Факт здійсненого ОСОБА_1 правопорушення підтверджується відео з боді камери працівника поліції, де зафіксовано факт порушення позивачем п. 9.8 ПДР України. Крім того, зазначила, що на вказаному відео позивач визнає свою провину, а саме те, що дійсно забув увімкнути ближнє світло фар.

Також, зазначила, що не зазначення технічного приладу, за допомогою якого здійснювалась відеофіксація правопорушення, не може бути самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Крім того, пунктом 9.8 ПДР України передбачено, що з 01 жовтня по 01 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу ближнє світло фар.

Посилаючись на наведене та те, що оскаржувана постанова є обгрунтованою та законною, просила відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити. Додатково зазначив, що оскаржувана постанова складена поліцейським відділення поліції №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області сержантом поліції Копачівським М.М. однак, зупинку транспортного засобу, під його керуванням, безпосередню перевірку документів та спілкування з ним здійснював інший працівник поліції, що вбачається з відеозапису долученого представником відповідача. Разом з тим, вказав, що інший працівник поліції, ймовірно ОСОБА_2 був присутній під час розгляду справи, однак з ним не спілкувався. Крім того, позивач просив суд врахувати практику Верховного Суду зокрема постанову Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №537/2088/17 та постанову Верховного Суду від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, щодо незаконності застосування бодікамери працівниками поліції при фіксуванні адміністративного правопорушення та про те, що визнання вини у вчиненні порушення Правил дорожнього руху за відсутності інших доказів не може бути достатнім доказом такого порушення.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо у поданому відзиві представник позивача просила справу слухати у відсутності їх представника.

Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності наявні у справі докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав:

02.04.2023 поліцейським відділення поліції №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області сержантом поліції Копачівським М.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6770047 від 02.04.2023, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 02.04.2023 о 12 год. 43 хв. в с. Великі Гаї на автомобільній дорозі Тернопіль-Козівка-Хоростків, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Ford Focus C-Maх», д.н.з. НОМЕР_1 , без ввімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом, чим порушив п. 9.8 ПДР України (з 01.10. по 01.05 на ТЗ поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні або ближнє світло фар).

Судом також досліджено відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, який долучено представником відповідача до відзиву, на якому зафіксовано, що 02.04.2023 працівником поліції поза населеним пунктом на автомобільній дорозі було зупинено транспортний засіб «Ford Focus C-Maх», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 . При цьому, на вказаних відеозаписах зафіксовано, що транспортний засіб під керування позивача рухався поза населеним пунктом без увімкнених денних ходових вогнів та ближнього світла фар. Після зупинки працівник поліції представився, повідомив про здійснення відеофіксації та повідомив позивача про підставу зупинки. Після цього, працівником поліції було роз`яснено ОСОБА_1 його права та складено оскаржувану постанову за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч. 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу вимог ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Положеннями диспозиції ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність у тому числі за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами.

Відповідно до вимог п. 9.8 ПДР України, з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу ближнє світло фар.

Оцінивши фактичні обставини справи, суд вважає, що вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, в повній мірі підтверджено матеріалами справи.

Так, судом встановлено, що 02.04.2023 о 12 год. 43 хв. в с. Великі Гаї на автомобільній дорозі Тернопіль-Козівка-Хоростків, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Ford Focus C-Maх», д.н.з. НОМЕР_1 , без ввімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом, чим порушив п. 9.8 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем порушено вимоги п. 9.8 ПДР України, а саме останній 02.04.2023 керував транспортним засобом поза населеним пунктом без ввімкненого ближнього світла фар.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що диспозиція ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами тільки при початку руху чи зміні його напрямку, тобто у разі порушення п. 9.2 ПДР. В даному випадку вказаних порушень встановлено не було, оскільки ввімкнене ближнє світло фар у світлу пору доби при початку руху чи зміні його напрямку не використовується. Відтак, правопорушення, зафіксоване представником відповідача в оскаржуваній постанові не може бути кваліфіковано за ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки таке порушення підпадає під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП, з огляду на наступне.

Дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема відеоматеріалами з нагрудної камери працівника поліції встановлено, що позивач порушив п. 9.8 ПДР України, яким передбачено обов`язок водія з 1 жовтня по 1 травня поза населеними пунктами ввімкнути денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу ближнє світло фар.

При цьому, як вже зазначалось судом, диспозиція ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність, в тому числі за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами.

Крім того, суд зауважує, що згідно з пунктом 9.1 ПДР України попереджувальними сигналами є: а) сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою; б) звукові сигнали; в) перемикання світла фар; г) увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби; ґ) увімкнення аварійної сигналізації, сигналів гальмування, ліхтаря заднього ходу, розпізнавального знака автопоїзда; д) увімкнення проблискового маячка оранжевого кольору.

Тобто, перелік попереджувальних сигналів у розумінні ПДР є вичерпним.

Згідно з пунктом 1.10 ПДР денні ходові вогні - зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби.

Ближнє світло фар також відноситься до зовнішніх освітлювальних приладів.

Правило пункту 9.8 ПДР фактично визначає порядок їх використання протягом певного періоду року на рівні із вимогами розділу 19 ПДР (користування зовнішніми світловими приладами), незважаючи на положення пункту 9.1 ПДР, якими передбачено, що увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є також попереджувальним сигналом.

При цьому, на думку суду, у розумінні положень абз. 1 пункту 9.8 ПДР увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є попереджувальним сигналом тільки під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається: у колоні; на маршрутних транспортних засобах, що рухаються по смузі, позначеній дорожнім знаком 5.8, назустріч загальному потоку транспортних засобів; на автобусах (мікроавтобусах), що здійснюють перевезення організованих груп дітей; на великовагових, великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів; на транспортному засобі, що буксирує; у тунелях.

Інших випадків віднесення ближнього світла фар у світлу пору доби до попереджувальних сигналів не передбачено.

Відтак, ближнє світло фар є зовнішнім освітлювальним приладом та у разі його неввімкнення поза межами населеного пункту з 1 жовтня по 1 травня передбачена відповідальність за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а отже доводи позивача про безпідставність застосування даної норми є необґрунтованими.

Таким чином, суд вважає, що оскаржувана постанова є обгрунтованою, викладені в ній обставини підтверджуються належними доказами та дії позивача в останній кваліфіковано у відповідності до вимог КУпАП та ПДР України.

Безпідставними, на думку суду, є посилання позивача на відсутність в оскаржуваній постанові зазначення інформації про те, на який саме пристрій велась відеофіксація, та посилання на постанову Верховного суду від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, як на підставу для скасування оскаржуваної постанови.

Так, у своїй постанові від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а Верховний Суд прийшов до переконання, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення судами попередніх інстанцій рішень у цій справі) не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Судом досліджено долучений представником відповідача до відзиву відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, на якому зафіксовано факт вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення. При цьому, суд вважає, що саме по собі не зазначення в оскаржуваній постанові реквізитів пристрою, за допомогою якого здійснювалась відеофіксація, не свідчить про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Більше того, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що у ній зазначено про долучення до постанови відеофіксації, матеріали якої долучені представником відповідача до відзиву.

Стосовно доводів позивача про те, що оскаржувана постанова складена працівником поліції Копачівським М.М., який не здійснював зупинку транспортного засобу, під його керуванням, безпосередню перевірку документів та не спілкувався з ним, оскільки вказані дії здійснював інший працівник поліції, як на підставу для скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до вимог ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81(в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина четверта статті 116-2, стаття 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша і друга статті 121-3, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша і п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, стаття 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова складена поліцейським відділення поліції №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області сержантом поліції Копачівським М.М., як працівником поліції від імені органу Національної поліції, а саме відділення поліції №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області.

Відтак, оскаржувана постанова складена уповноваженою на це посадовою особою, яка була вправі її складати, а тому зазначені доводи позивача є необгрунтованими.

Не заслуговують на увагу посилання позивача на постанову Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №537/2088/17, як на підставі для скасування оскаржуваної постанови.

Так, у вказаній постанові Верховний Суд прийшов до переконання, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке позивачу поставлено за провину, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище.

Разом з тим, суд проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, зокрема відоезапис з нагрудної камери працівника поліції прийшов до переконання про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Відтак, суд даючи оцінку оскаржуваній постанові не враховує факт визнання позивачем своєї вини у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, оскільки наявність в діях останнього складу правопорушення підтверджується іншими належними доказами, які знаходяться в матеріалах справи.

Таким чином, позивачем не спростовано обставин викладених в оскаржуваній постанові та не надано суду належних, достатніх та достовірних доказів, які б спростували факти викладені в оскаржуваній постанові.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до переконання, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6770047 від 02.04.2023 винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, підстави для її скасування відсутні, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У випадку відмови у задоволенні позову, витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

Відтак, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у розмірі 536,80 грн слід покласти на позивача ОСОБА_1 .

На підставі наведеного, керуючись статтями 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільські області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, - відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок покласти на позивача ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 26.04.2023.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Тернопільській області, , адреса місцезнаходження: вул. Валова, 11, м. Тернопіль, 46001.

Головуючий суддя Н. Р. Кунець