Справа № 480/378/23
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 квітня 2023 року Справа № 480/378/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Глазька С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/378/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Мета" до Сумської митниці про визнання протиправною та скасування картки відмови, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранд Мета" звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Сумської митниці, в якій просить:
- визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA805020/2022/000350 від 22.09.2022;
- зобов`язати Сумську митницю відновити режим вільної торгівлі (преференційний режим) до товарів, що пройшли процедуру митного оформлення за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ від 22.09.2022 № UA805020/2022/010459.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31.03.2017 між позивачем (покупцем) та підприємством Республіки Узбекистан (постачальником) було укладено контракт № 06/17 на поставку товару із обов`язковим наданням продавцем оригіналів сертифікатів походження товару по формі СТ-1 та акту експертизи до нього. Даний товар в межах вказаного контракту систематично поставлявся в Україну на умовах режиму вільної торгівлі із умовним повним звільненням від сплати мита. Разом із тим, в оскаржуваній картці відмови Сумською митницею зазначається про порушення вимог пункту статті 9 невідомого нормативно-правового акту, при цьому, позивач зазначає, що можливо відповідач посилається на положення пункту 9 Рішення від 24.09.1993 (в редакції рішення від 18.10.1996). Проте в будь-якому випадку таке змістовне наповнення оскаржуваної Картки відмови не відповідає принципу правової визначеності та свідчить про її необґрунтованість.
Крім того, позивач зазначає, що єдиним з міжнародних багатосторонніх договорів чинними для України є лише Угода про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав від 20.11.2009, адже усі попередні втратили для неї чинність.
Як зазначає позивач, за попередніми міжнародними договорами для України були припинені усі права та обов`язки, які виникали в неї протягом їх чинності по відношенню до інших країн-учасниць (підписантів).
Також звертає увагу, що Угода про створення зони вільної торгівлі від 15.04.1994 для України з 20.09.2012 втратила чинність на підставі Договору про зону вільної торгівлі від 18.10.2011, яку було ратифіковано 30.07.2012 (набула чинності 20.09.2012). При цьому, договір про зону вільної торгівлі від 18.10.2011 разом із іншими країнами та Узбекистаном підписано не було, але 31.05.2013 Узбекистаном було видано Закон Про ратифікацію протоколу про застосування договору про зону вільної торгівлі від 18 жовтня 2011 між його сторонами та Республікою Узбекистан, а тому Узбекистан став дев`ятою державою - членом цього Договору шляхом приєднання. У зв`язку з цим, Угода про створення зони вільної торгівлі від 15.04.1994 втратила чинність і для України, і для Узбекистану з набуттям для цих країн чинності Договором про зону вільної торгівлі від 18.10.2011.
При цьому, в оскаржуваній картці відмови вказується, що порушено вимоги пункту 9 незрозуміло якого нормативно-правового акту в частині того, що Рішенням про Правила визначення країни походження товарів від 24.09.1993 не передбачено можливості транспортування в Україну товарів походженням з Туркменістану та Узбекистану транзитом через території країн, які не є учасниками Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року.
У свою чергу, пункт 9 Правил визначення країни походження товарів (в редакції Рішення про нову редакцію пункту 9 Правил визначення країни походження товарів від 18.10.1996) передбачає, що товар вважається як такий, що походить з митної території держави - учасниці Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року, якщо він відповідає встановленим цими Правилами критеріям походження, експортується резидентом однієї з держав - учасниць цієї Угоди і ввозиться резидентом держави - учасниці цієї Угоди з митної території іншої держави - учасниці цієї Угоди.
Зазначає, що імпортований ТОВ ГРАНД МЕТА товар, оформлений за МД № 805020/2022/010459 від 23.09.2022, ввозився резидентом держави - учасниці цієї Угоди і ввозився з митної території Узбекистану - держави - учасниці цієї Угоди.
Тобто, Україна в даному випадку являється країною імпорту (країною, в яку ввозиться товар), а Узбекистан - країною експорту (країною, з якої вивозиться товар).
Звертає увагу суду на те, що доводи відповідача, які викладені в оскаржуваній картці відмови про те, що товар ввезено в країну з території Узбекистану транзитом через територію Румунії, яка не є учасником Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року, не відають дійсності, оскільки на наданій до митного оформлення транспортній накладній від 31.08.2022 А № 332355 наявні відтиски митної печатки не Румунії, а Молдови.
Також представник позивача зазначає, що країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України. При існуванні встановлених правил прямого транспортування товарів із країни їхнього походження дозволяється відступати від них у випадках, коли таке транспортування неможливе в силу географічного положення та/або якщо товари знаходяться під митним контролем у третіх країнах (ч. ч. 1, 2, 7, 8 ст. 36 МК України).
Ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач надав суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує та зазначає, що однією із підстав для надання пільг щодо товарів, які користуються режимом вільної торгівлі в спірних правовідносинах належить, зокрема, Угода про створення зони вільної торгівлі від 15.04.1994 на застосування якої вказується в пункті 9 Правил визначення країни походження товарів, затверджених Рішенням Ради Глав Урядів Співдружності Незалежних Держав від 24.09.1993 (зі змінами), та учасниками якої є Україна та Республіка Узбекистан. Застосування преференції за кодом 400, передбаченої наказ Міністерства фінансів України № 1011, можливе за наявності відповідних правових підстав, визначених в пункті 9 Рішення від 24.09.1993 державами - учасницями якого є Україна та Республіка Узбекистан. За результатами здійсненого відповідачем аналізу наданих товаросупровідних документів було виявлено факт порушення позивачем вимог статті 9 Правил визначення країни походження товарів від 24.09.1993, затверджених Рішенням Ради Глав Урядів Співдружності Незалежних Держав, якою визначено, що товар вважається як такий, що походить з митної території держави - учасниці Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року, якщо він відповідає встановленим цими Правилами критеріям походження, експортується резидентом однієї з держав - учасниць цієї Угоди і ввозиться резидентом держави - учасниці цієї Угоди з митної території іншої держави - учасниці цієї Угоди, в частині того, що товар ввезено в Україну з митної території Румунії, яка не є учасником Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року.
Сумською митницею було встановлено, що згідно товаросупровідних документів виявлено відтиски печаток митного органу Румунії, які підтверджують факт того, що товар ввезено в Україну із території Узбекистану транзитом через територію Румунії, яка не є учасником Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15.04.1994.
Листом Державної митної служби України від 05.07.2022 № 08-1/15-03/7/3716 роз`яснено, що Рішенням про Правила визначення країни походження товарів від 24 вересня 1993 року не передбачено можливість транспортування в Україну товарів походженням з Узбекистану транзитом через територію країн, які не є учасниками Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року.
Зазначає, що позивачем при оформленні товару ввезеного з митної території Румунії, яка не є державою учасницею Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року, безпідставно застосовано преференції зі сплати ввізного мита за кодом 400, які визначені наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 № 1011.
Позивач у відповіді на відзив зазначає, що доводи митного органу є необґрунтованими, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Звертає увагу суду на те, що відповідач вказує, що в наданій до митного оформлення автотранспортній накладній від 31.08.2022 А № 332355 виявлено відтиски печаток митного органу Румунії, які підтверджують факт того, що товар ввезений в Україну із території Узбекистану транзитом через територію Румунії, яка не є учасником Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року. Утім, позивач з цим не погоджується та зазначає, що на наданій до митного оформлення автотранспортній накладній від 31.08.2022 А № 332355 наявні відтиски митної печатки не Румунії, а Молдови. При цьому, Республіка Молдова являється державою - учасницею Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року.
Відповідач у запереченні на відповідь на відзив позовні вимоги вважає безпідставними та необґрунтованими, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Додатково зазначає, що у відповіді на відзив представник позивача вказує на те, що відповідач вводить суд в оману зазначаючи про те, що товар в Україну був ввезений з території Узбекистану транзитом через територію Румунії, оскільки на товарно-транспортній накладній від 31.08.2022 А № 332355 наявні відтиски печатки не Румунії, а Молдови. Проте, відповідач звертає увагу суду на те, що в наданій під час митного оформлення товарно-транспортній накладній від 31.08.2022 А № 332355 (код документу 0730) в графі 13 Вказівки відправника, міститься відтиск печатки митного органу Румунії, що підтверджує факт того, що товар ввезений в Україну із території Узбекистану транзитом через територію Румунії, яка не є учасником Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року, про що зазначено у картці відмови. Вказаний факт є беззаперечним та документально підтверджується товарно-транспортною накладною, з урахуванням якої відповідачем було прийнято оскаржувану картку відмови.
Зазначає, що ключовим аспектом у спірних правовідносинах є те, що даний товар був ввезений в Україну із території Узбекистану транзитом через територію Румунії, а відповідно до Рішення про Правила визначення країни походження товарів від 24 вересня 1993 року не передбачено можливість транспортування в Україну товарів походженням з Узбекистану транзитом через територію країн, які не є учасниками Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року. Румунія не є учасником Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року. Відтак, правові підстави у позивача для застосування преференції за кодом 400, передбаченої наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 № 1011, відсутні, оскільки товар ввозився до України з Узбекистану транзитом через територію Румунії, яка не є учасниками вказаної Угоди, що не дає позивачу права на застосування преференції за кодом 400.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем було подано Сумській митниці до митного оформлення товару митну декларацію типу "ІМ 40 ДЕ", яка була прийнята та зареєстрована за № UA805020/2022/000350 (далі - МД).
Згідно наданих до митного оформлення документів, продавцем товару є ТОВ BARKES-TEKS (Республіка Узбекистан), покупцем - ТОВ Гранд Мета (Україна). Відомості про країну походження вищевказаного товару "UZ" (Республіка Узбекистан) зазначено в МД та підтверджено наданим сертифікатом про походження товарів форми СТ-1.
Позивачем було враховано застосування тарифної преференції зі сплати ввізного мита за кодом "400" (товари, що ввозяться в Україну згідно з міжурядовими угодами України з країнами СНД (крім Республіки Грузія).
Натомість, відповідачем встановлено, що відповідно до товаросупровідних документів, виявлено відтиски печаток митного органу Румунії, які підтверджують, що товар ввезений в Україну з території Узбекистану транзитом через територію країни, а саме Румунію, яка не є учасником Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15.04.1994, а тому позивач не має право застосовувати тарифну преференцію зі сплати ввізного мита за кодом "400" (товари, що ввозяться в Україну згідно з міжурядовими угодами України з країнами СНД (крім Республіки Грузія), у зв`язку із чим відповідачем прийнято картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA805020/2022/000350 від 22.09.2022.
Позивач не погодився із прийнятою відповідачем карткою відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, у зв`язку із чим звернувся до суду. Вважає оскаржувану картку відмови, виконання вимог якої призвело до необґрунтованого і безпідставного позбавлення права на преференційне розмитнення імпортованих позивачем товарів, протиправною і такою, що підлягає скасуванню.
Надаючи правову оцінку викладеним обставинам справи, суд виходить з наступного.
Статтею 248 Митного кодексу України (далі - МК України) передбачено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Згідно частини 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом з`явлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Відповідно до частини 3 статті 334 МК України особи, які переміщують товари, зобов`язані надавати митним органам документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю, в усній, письмовій та/або електронній формі.
Положеннями частини 1 статті 336 МК України передбачено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом, зокрема, перевірки документів та відомостей, які надаються під час переміщення товарів через митний кордон України. Перевірка документів та відомостей, які подаються митним органам під час переміщення товарів через митний кордон України, здійснюється візуально та із застосуванням інформаційних технологій, в тому числі й шляхом контролю із застосуванням системи управління ризиками (частина 1 статті 337 МК України).
Наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 року № 1011 (далі - Наказ № 1011), затверджений Класифікатор звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України.
Відповідно до розділу IV Наказу № 1011 Застосування тарифних пільг (тарифних преференцій) Класифікатору звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, під кодом пільги 400 визначені товари, що ввозяться в Україну згідно з міжурядовими угодами України з країнами СНД (крім Республіки Грузія).
Позивачем, при поданні вищевказаної митної декларації застосовано преференції зі сплати ввізного мита за кодом 400, про що зазначено в графі 36 Преференції електронної митної декларації. Зазначені обставини не є спірними, учасниками справи не заперечуються.
Наказом №1011 визначені підстави для надання пільг, до яких належить, зокрема, Угода про створення зони вільної торгівлі від 15.04.1994 на застосування якої вказується в пункті 9 Правил визначення країни походження товарів, затверджених Рішенням Ради Глав Урядів Співдружності Незалежних Держав від 24.09.1993 (зі змінами) (далі - Рішення від 24.09.1993), та учасниками якої є Україна та Республіка Узбекистан.
Таким чином, застосування преференції за кодом 400, передбаченої наказом Міністерства фінансів України № 1011, можливе за наявності відповідних правових підстав, визначених в пункті 9 Рішення від 24 вересня 1993 року, державами - учасницями якого є Україна та Республіка Узбекистан.
У даному випадку Сумською митницею встановлено, що товар було ввезено на митну територію України із території Узбекистану транзитом через територію Румунії, яка не є учасником Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року.
Відповідно до статті 9 Правил визначення країни походження товарів від 24.09.1993, затверджених Рішенням Ради Глав Урядів Співдружності Незалежних Держав, встановлено, що Товар вважається як такий, що походить з митної території держави - учасниці Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року, якщо він відповідає встановленим цими Правилами критеріям походження, експортується резидентом однієї з держав - учасниць цієї Угоди і ввозиться резидентом держави - учасниці цієї Угоди з митної території іншої держави - учасниці цієї Угоди.
Таким чином, для визначення того, що товар походить з митної території держави - учасниці Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15.04.1994, необхідно одночасно відповідати таким умовам, як експорт резидентом однієї з держав - учасниць цієї Угоди і ввезення резидентом держави - учасниці цієї Угоди з митної території іншої держави - учасниці цієї Угоди.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, спірний товар був придбаний позивачем в Республіці Узбекистан у ООО «Barkas-Teks» та відправлений в Україну через Румунію, у подальшому в Республіку Молдову та 19.09.2022 через пункт пропуску суміжний з Молдовою «Могилів-Подільський - Отач» був ввезений в Україну.
Тобто, судом достеменно встановлено, що вищевказаний товар надійшов в Україну з території Республіки Молдови. Також встановлено, що даний товар транзитом між Республікою Узбекистан та Республікою Молдова перебував у Румунії.
Статтею 9 Правил визначення країни походження товарів від 24.09.1993, затверджених Рішенням Ради Глав Урядів Співдружності Незалежних Держав, встановлено, що Товар вважається як такий, що походить з митної території держави - учасниці Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року, якщо він відповідає встановленим цими Правилами критеріям походження, експортується резидентом однієї з держав - учасниць цієї Угоди і ввозиться резидентом держави - учасниці цієї Угоди з митної території іншої держави - учасниці цієї Угоди.
Також, суд зазначає, що строни не заперечують той факт, що Республіка Молдова є учасником цієї Угоди.
Суд звертає увагу, що жодний нормативно-правовий акт зі спірних питань не містить вказівки щодо необхідності встановлення маршруту товару та необхідність транспортувати товар тільки через територію країн учасниць цієї Угоди.
Так, наказом Міністерства фінансів України № 1011 від 20.09.2012 «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій», визначені підстави для надання пільг до яких належить пільга під кодом "400", яка застосовується до товарів, що ввозяться в Україну згідно з міжурядовими угодами України з країнами СНД (крім Республіки Грузія), а саме Угодою про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року.
У даній справі судом встановлено, що позивач має право на застосування відповідної пільги, оскільки товар експортується резидентом однієї з держав - учасниць цієї Угоди (продавець - юридична особа Республіки Узбекистан) і ввозиться резидентом держави - учасниці цієї Угоди (покупець - юридична особа України - позивач) з митної території іншої держави - учасниці цієї Угоди (Республіка Молдови).
Сам факт транзитного транспортування вищезазначеного товару через територію Румунії у ланцюгу поставки товару, яка не є учасником цієї Угоди, не може бути підставою для позбавлення позивача відповідної пільги, оскільки це не передбачено вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Посилання відповідача на лист Державної митної служби України від 05.07.2022 № 08-1/15-03/7/3716 "Про застосування правил прямого транспортування" суд вважає безпідставним, оскільки даний лист не є нормативно-правовим актом та не зареєстрований в Міністерстві юстиції України. Окрім того, вказаний лист визначає порядок застосування «правил прямого транспортування», у той же час вищезазначені нормативно-правові акти та сама Угода не визначає відповідного поняття та порядку.
Таким чином, з урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA805020/2022/000350 від 22.09.2022 та зобов`язати Сумську митницю відновити режим вільної торгівлі (преференційний режим) до товарів, що пройшли процедуру митного оформлення за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ від 22.09.2022 № UA805020/2022/010459.
Щодо стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 8684,00 грн, а саме судового збору у розмірі 2684,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Биковою Р.Ю. 03.09.2022 укладено договір про надання професійної правничої допомоги. Відповідно до умов договору розмір гонорару адвоката визначається за узгодженням сторін і вказується в додатковій угоді до цього договору.
Також, 25.10.2022 була складена додаткова угода №2 до вищевказаного договору, відповідно до змісту якої абз. 2 п.3.2 Договору викладений в наступній редакції:
3000,00 грн - вартість підготовки та подання до Сумського окружного адміністративного суду однієї позовної заяви в інтересах Клієнта, яка сплачується Адвокатові в безготівковій формі безпосередньо в день надання Клієнтом доручення підготувати та подати позовну заяву до вказаного суду або у строк 5 робочих днів з дати подання до суду відповідної позовної заяви;
3000,00 грн - «гонорар успіху» за кожною з поданих Адвокатом позовних заяв в інтересах Клієнта, який сплачується Адвокатові в безготівковій формі в день винесення судом першої інстанції позитивного для Клієнта результативного судового рішення у справі за відповідною позовною заявою».
Опис наданих адвокатом послуг викладено в акті наданих послуг до договору про надання професійної правничої допомоги від 27.01.2023 № 3 на суму 3000,00 грн.
При цьому суд не має права змінювати розмір гонорару і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, з аналізу статті 134 КАС України випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу, зокрема, неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 5 цієї статті. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Суд бере до уваги, що адвокатом дійсно складений адміністративний позов, відповідь на відзив, та додаткові пояснення, вчинено процесуальні дії, безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи. При цьому розмір витраченого часу та вартість погоджена сторонами у договорі.
Представник відповідача у наданих суду заявах (відзив, заперечення на відповідь на відзив) не заперечував проти задоволення заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Таким чином, позивач документально підтвердив, що він сплатив кошти на виконання договору про надання правової допомоги. Тобто цей гонорар був фактичним. У свою чергу, відповідач, всупереч вимогам ч. 7 ст. 134 КАС України, не довів неспівмірність витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
Враховуючи викладене, відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне присудити позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці 6000,00 грн в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.
Крім того, враховуючи задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, відповідно до ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору у розмірі 2684,00 грн, сплачену позивачем при зверненні до суду згідно квитанції від 10.01.2023 (а.с.16).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Мета" до Сумської митниці про визнання протиправною та скасування картки відмови, зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA805020/2022/000350 від 22.09.2022.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько