Справа № 420/19147/22
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2023-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , підписаний представником Дяченко О.В. (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ), до військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить: - визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому ОСОБА_1 , середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.08.2021 по 14.12.2022 включно; - зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на його - ОСОБА_1 , користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.08.2021 по 14.12.2022 року включно.

Ухвалою суду від 02.01.2023 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову. Ухвалою суду від 03.02.2023 року продовжено строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 03.02.2023 року продовжено строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 20.02.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами справи.

Позивач у позові зазначив, що він з 27.03.2013 по 02.08.2021 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та наказом від 02.08.2021 року №258-ОС з 02.08.2021 року звільнений з військової служби.

Проте при звільненні йому не було виплачено індексацію грошового забезпечення, грошову компенсацію, у зв`язку з чим він 03.11.2021 року звернувся до відповідача із заявою про здійснення вказаних виплат. Відповідач вказав, що заборгованість відсутня, що стало підставою для звернення до суду з позовом.

На виконання рішення суду від 07.09.2022 року по справі №360/645/22 відповідачем виплачено індексацію грошового забезпечення у сумі 81734,27грн за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 року.

Таким чином відповідачем затримано розрахунок після звільнення з 03.08.2021 року по 14.12.2022 року на 499 днів.

Позивач вказує, що питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців питання застосовуються згідно з правовою позицією Верховного Суду (постанови від 31.10.2019 року по справі №825/598/17, від 31.10.2019 року по справі №2340/4192/18).

Позивач зазначив, що він відповідно до статті 117 КЗпП України має право на отримання середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Відповідачем до суду відзив на позов не наданий.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України (паспорт НОМЕР_2 ), з 27.03.2013 по 02.08.2021 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 02.08.2021 року №258-ОС з 02.08.2021 року старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас ЗСУ за пп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», без надання права носіння військової форми одягу. Вислуга років станом на 02.08.2019 року: календарна 25 років 02 місяців 10дн, пільгова: 09 років 06 місяців 10дн, усього 34 років 08 місяця 20д. (а.с.09-11)

Через чотири місяця після звільнення 03.11.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату належних йому сум при звільненні з військової служби, а саме індексації грошового забезпечення за період служби (а.с.5)

Відповідачем надана відповідь від 10.12.2021 року та довідка щодо виплати йому індексації грошового забезпечення з грудня 2015 по серпень 2021 року із зазначенням базових місяців та фіксованої індексації (а.с.6).

Позивач 25.01.2022 року звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовам: - щодо визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 та зобов`язання нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року та нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4447.80 гривень за період з 01.03.2018 по 02.08.2021 включно в сумі 182646,75 гривень (справа № 360/645/22).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 року передана на розгляд Одеському окружному адміністративному суду.

27.07.2022 року адміністративна справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду та ухвалою суду від 01.08.2022 року відкрито провадження у справі.

Рішенням суду від 07.09.2022 року по справі № 360/645/22 його позов задоволений та, зокрема, зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, та щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 02.08.2021 включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2022 року задоволена частково апеляційна скарга НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ).

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.09.2022 року скасовано в частині задоволення вимог позову ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання нарахувати і виплатити на користь позивача щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018р. по 02.08.2021р. включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.09.2022 року залишено без змін.

Відповідно до змісту позову на виконання рішення суду від 07.09.2022 року по справі №360/645/22 відповідачем 14.12.2022 року виплачено індексацію грошового забезпечення у сумі 81734,27грн за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 року.

Позивач 27.12.2022 року звернувся до суду з даним позовом щодо нарахування та виплати на його - ОСОБА_1 користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.08.2021 по 14.12.2022 включно, що складає 499днів.

Позивачем надана довідка про розмір середньоденного грошового забезпечення перед звільненням який складає 441,12 грн. Таким чином, позивач вважає, що йому повинно бути нараховано та виплачено 198062,88грн (449х441,12грн).

Згідно з відомістю при звільненні позивачу нараховано та виплачено 186689,71 грн (а.с.36)

Дослідивши заяви по суті та надані учасниками справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Згідно з ч. 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Ст. 27 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» встановлено, що фінансування діяльності Державної прикордонної служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законодавством. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Ст. 16 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» встановлено, що Умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством.

Спеціальне законодавство щодо проходження служби військовослужбовцями не регулює правовідносини щодо відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим застосуванню підлягають норми КЗпПУ.

За приписами ст.116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною 1 ст.117 КЗпПУ визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпПУ, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що при звільнення позивача зі служби йому не виплачені всі суми належні йому до виплати при звільненні. Позивач був виключений зі списку особового складу та всіх видів забезпечення наказом від 02.08.2021 року, проте йому виплачено після звільнення на виконання рішення суду від 07.09.2022 року

Відповідно до змісту позову на виконання рішення суду від 07.09.2022 року по справі №360/645/22 (скасованого в частині постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2022 року) відповідачем 14.12.2022 року виплачено індексацію грошового забезпечення у сумі 81734,27грн за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 року.

Позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.08.2021 по 14.12.2022 включно за 499днів, що враховуючи довідку про середньоденне грошове забезпечення перед звільненням (441,12 грн) складає 198062,88грн (449х441,12грн).

У постанові Верховного Суду від 30.11.2020 року у справі №480/3105/19 наведений механізм розрахунку істотної частки середнього заробітку, а саме: розмір середнього заробітку прямопропорційно залежить від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Проте суд вважає, що застосування у спірних правовідносинах по даній справі такого механізму розрахунку істотної частки середнього заробітку за час затримки при розрахунку, що наведений у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 року у справі №480/3105/19 не є правомірним та справедливим.

Дослідження змісту вказаної постанови Верховного Суду свідчить про те, що вказаний механізм можливо застосовувати, коли при звільненні працівнику або військовослужбовцю не виплачена нарахована йому для виплати сума.

Такий висновок є логічно-послідовним, оскільки роботодавець (державний орган) чітко обізнаний про нараховану працівнику суму, яку він повинен йому виплатити при звільненні та відповідно обізнаний, що з наступного дня починає обчислюватися строк затримки розрахунку при звільненні.

Проте такий розрахунок неможливо застосовувати при відсутності нарахованої суми виплати працівнику (військовослужбовцю), оскільки роботодавець вважає виконаними свої зобов`язання щодо виплати всіх нарахованих сум при звільненні, враховуючи відсутність будь-яких претензій щодо розрахунку виплат зі сторони працівника. Суд вважає, що виникнення таких претензій більш через чотири місяця після звільнення зі служби, свідчить про відсутність вищезазначеного механізму розрахунку істотної частки середнього заробітку за час затримки при розрахунку.

Верховний суд неодноразово розглядав питання застосування ст.ст.116,117 КЗпПУ.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 року по справі № 821/1083/17 аналізуючи застосування ст.ст.116,117 КЗпПУ дійшла до висновку, що цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст.117 КЗпПУ відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку.

За змістом ч.1 ст.117 КЗпПУ обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина 1 ст.117 КЗпПУ переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. Частина 2 ст.117 КЗпПУ стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпПУ, враховуючи:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором,

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника,

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково, тобто застосувавши принцип співмірності.

Також Верховний Суд в постанові від 30.11.2020 року у справі №480/3105/19 зазначив, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений ст.117 КЗпПУ механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпПУ, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Синтаксичний розбір текстуального змісту цієї норми дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, ще однією підставою для зменшити розміру відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпПУ є залежність розміру недоплаченої суми від загального розміру виплаченої звільненому працівнику суми розрахунку при звільненні. За судовою практикою суди у даному випадку застосовують відсоткове співвідношення вказаних сум.

По даній справі позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.08.2021 по 14.12.2022 року включно за 499днів, що враховуючи довідку про середньоденне грошове забезпечення перед звільненням (441,12 грн) складає 198062,88грн (449х441,12грн).

Згідно з відомістю при звільненні позивачу нараховано та виплачено 186689,71грн.

Суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача у повному обсязі та наявні підстави для зменшення вказаної суми виходячи з наступного.

Позивач був звільнений зі служби наказом НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 02.08.2019 року наказом від 02.08.2021 року №258-ОС в запас ЗСУ за пп «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Лише через чотири місяця після звільнення - 21.04.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату належних йому індексації, а саме у зв`язку з тим, що він був не згодний з «базовим місяцем» нарахованої та виплаченої йому індексації.

Тобто під час служби та одразу після звільнення позивач не звертався до відповідача щодо незгоди з нарахованою та виплаченою індексацією грошового забезпечення.

Також суд враховує, що позивач звернувся до суду 25 січня 2022 року з порушенням правил підсудності до Луганського окружного адміністративного суду, в результаті чого справа до Одеського окружного адміністративного суду надійшла лише 27.07.2022 року, тобто ще по спливу 6 місяців, що пов`язано також з загальновідомими обставинами щодо військового вторгнення російської федерації на територію України та введення Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 воєнного стану в України в Україні з 5:30 24 лютого 2022 року, в якому знаходиться Україна на даний час.

Суд також враховує, що в/ч НОМЕР_1 є органом охорони державного кордону України, здійснює захист безпеки населення та інтересів держави.

Крім того, суд також вважає необхідним врахувати поведінку позивача (його представника) в частині звернень до суду за захистом своїх прав та фактично введення в обману суд.

Зокрема, по справі №360/645/22, на виконання рішення по якій, постановою Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2022 року задоволена частково апеляційна скарга НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ).

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.09.2022 року скасовано в частині задоволення вимог позову ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання нарахувати і виплатити на користь позивача щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018р. по 02.08.2021р. включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Проте згідно з даними автоматичної системи діловодства суду 11.01.2023 року представник позивача звертається до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до військовій частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправною діяльність відповідача та зобов`язати нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині 4447,80грн за період з 01.03.2018р. по 02.08.2021р. включно (справа №420/616/23).

При цьому у позові представник зазначив, що позов до цього відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав не подано, при наявності постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2022 року по справі №360/645/22 про скасування рішення в цієї частині позовних вимог, з якими позивач вже звертався до суду.

По справі №420/616/23 судом прийняте рішення, яке оскаржено в/ч НОМЕР_1 до суду апеляційної інстанції.

Суд вважає необхідним застосувати критерії зменшення розміру відшкодування у порівнянням з виплаченої сумою при звільненні.

Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд дійшов висновку про зменшення розміру відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпПУ та вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь 15тис.грн

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши надані докази у їх сукупності, враховуючи встановлені судом обставини, наведені вищі висновки у змісті рішення, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 2,3,6,7,8,9,12,139,241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії НОМЕР_3 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.04.2019 по 13.11.2022 включно.

Зобов`язати НОМЕР_3 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.04.2019 по 13.11.2022 року включно у розмірі 15 тис.грн (п`ятнадцять тисяч гривень).

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва