Справа № 213/136/21
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2023 року Справа № 213/136/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу №213/136/21 за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів ,-
Позивач - Департамент патрульної поліції звернувся до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом в якому просив суд:
-стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції безпідставно набуту грошову суму в розмірі 49 735,52 грн;
-стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції відсотки за користування чужими грошовими коштами, три відсотки річних та інфляційні витрати в сумі 13 357,56 грн;
Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.03.2021 відкрито провадження у цивільній справі №213/136/21 за позовною заявою Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.
Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.05.2021 позовні вимоги Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, () безпідставно набуту грошову суму в розмірі 49735 (сорок дев`ять тисяч сімсот тридцять п`ять) гривень 52 коп.; відсотки за користування чужими грошовими коштами, три відсотки річних та інфляційні витрати в сумі 13357 (тринадцять тисяч триста п`ятдесят сім гривень) 56 коп. ; а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.09.2021 апеляційну скаргу відповідача задоволено частково. Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2021 року скасовано. Провадження у справі - закрито.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20.12.2021 заяву Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про направлення справи за встановленою юрисдикцією - задоволено.

Передано справу за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2021, справу передано на розгляд судді Калугіній Н.Є.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.01.2022 позовну заяву - залишено без руху.

При цьому, ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.12.2021 витребувано із Дніпропетровського окружного адміністративного суду цивільну справу №213/136/21 за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Супровідним листом від 31.01.2022, на виконання ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.12.2021, Дніпропетровський окружний адміністративний суд направив адміністративну справу №213/136/21 за адміністративним позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Через канцелярію суду 31.01.2022 представником Департаменту патрульної поліції, на виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.01.22, надано позовну заяву, що відповідає вимогам ч. 1, 2, 5 ст. 160 КАС України; заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску; докази надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення копії позовної заяви та доданих до неї документів ОСОБА_1 .

Супровідним листом Верховного Суду від 23.06.2022 справу направлено до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Матеріали справи до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли 21.07.2022.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2022 заяву Департаменту патрульної поліції про поновлення строку звернення до суду - задоволено. Визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено Департаменту патрульної поліції строк звернення до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі. Повідомлено сторін, що розгляд справи відбудеться без повідомлення (виклику) учасників справи у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 зупинено провадження у справі №213/136/21 за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, до набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/4758/21.

У березні 2021 року ОСОБА_1 30.03.2021 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якій просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 285 від 22.05.2020 Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ № 401 о/с від 17.06.2020 Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення, а саме: з 26.06.2019 по дату набрання відповідного рішення суду законної сили.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 у справі №160/4758/21 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено повністю.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.11.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2022 року в адміністративній справі №160/4758/21 - залишено без змін.

Ухвалою Верховного суду від 23.12.2022 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 поновлено провадження у справі № 213/136/21 за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Відповідачем надано відзив на позов, згідно змісту якого він не погоджується з доводами викладеними у позові, зазначає, що відсутні законодавчо обгрунтовані підстави стягнення з нього заявлених позивачем сум, з огляду на необізнаність позивача з наказом про поновлення його службі від 16.08.2019 №626 о/с.

Позивач правом на надання відповіді на відзив на скористався.

Згідно з ч. 1 ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне.

Відповідач з 07 листопада 2015 року по 26 червня 2018 року проходив службу в управлінні патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, інспектором роти № 6 батальйону № 2, мав звання лейтенант поліції.

Наказом від 26.06.2018 № 623 о/с відповідача звільнено зі служби в поліції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідач наказ про звільнення оскаржив в судовому порядку та Третім апеляційним адміністративним судом 26.06.2019 прийнято постанову якою, ОСОБА_1 поновлено на службі в поліції з 26 червня 2018 року, стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у сумі 122 529 грн. 68 коп. за виключенням обов`язкових податків та зборів.

Однак, позивач до місця несення служби не прибув.

16.08.2019 наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №626 о/с По особовому складу на виконання рішення Третього апеляційного адміністративного суду від 26.06.2019 №0440/5698/18 скасовано пункт наказу Департаменту патрульної поліції №623 від 23.06.2018 про звільнення зі служби в поліції відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію лейтенанта поліції ОСОБА_1 (007628), інспектора роти №6 батальйону №2 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, з 26.06.2018 та поновлено на посаді інспектора роти №6 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, з 26.06.2018. Згідно наказу також вирішено виплатити середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 26.06.2018 по 26.06.2019 на суму 122529 (сто двадцять дві тисячі п`ятсот двадцять дев`ять) грн. 68 коп. за виключенням обов`язкових податків та зборів.

16.08.2019 за вих. №8063/41/19/02-2019 та вих. №8064/41/19/02-2019 ОСОБА_1 надіслано листи Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, якими проінформовано відповідача про те, що його було поновлено на посаді з 26.06.2018, та про реорганізацію батальйонів №№1-4 та скорочення в них всіх посад на підставі наказу №420 від 25.04.2018 Про організаційно-штатні зміни в Національній поліції, запропоновано прибути для написання рапорту про призначення на вакантну посаду.

Вказані листи направлені відповідачу на адреси: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 .

Також, 22.08.2019 листами Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції за вих. №8220/41/19/01-2019 та вих. №8221/41/19/01-2019 позивачеві повідомлено щодо поновлення його на посаді, необхідності з`явитися до відділу кадрового забезпечення для ознайомлення з наказом №626 о/с від 16.08.2019, реорганізації батальйонів №№1-4 та скорочення в них всіх посад, запропоновано написати рапорт про надання згоди на призначення на будь-яку рівнозначну вакантну посаду, та попереджено щодо звільнення зі служби в поліції після двомісячного строку з дня отримання даного листа у випадку ненадання письмової згоди на призначення на іншу рівнозначну посаду.

Цей лист також направлено відповідачу за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 .

Аналогічний лист надіслано 22.08.2019 голові Первинної професійної спілки Правозахисники країни Джихуру С. за вих. №8222/41/19/01-2019. Надіслання означених листів підтверджене реєстром відправлень рекомендованих листів з поштовою відміткою від 22.08.2019, номери відправлень 363, 371, 280.

14.11.2019 наказом №2118 призначено судове розслідування щодо з`ясування причин та обставин можливого вчинення інспектором роти №6 батальйону №2 УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_1 , що виразилось у відсутності на службі без поважних причин з 26.06.2019 по 11.11.2019.

10.01.2020 наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №19 Про застосування до працівника УПП в Дніпропетровській області ДПП дисциплінарного стягнення за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 2, 4, 6, 13 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України Про Дисциплінарний статут Національної поліції України, пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України Про Національну поліцію, підпунктів 1, 2, 12 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 №1179, що призвело до відсутності на службі без поважних причин з 16.08.2019 до 13.12.2019, згідно з п. 7 ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України Про Дисциплінарний статут Національної поліції України, до інспектора роти №6 батальйону №2 УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Однак, вказаний наказ не був реалізований через пропуск строку його реалізації, що стало підставою для призначення іншого службового розслідування.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 13.03.2020 № 514 призначено службове розслідування за фактом відсутності ОСОБА_1 на службі без поважних причин в період з 10.03.2020 по 08.05.2020, за результатами якого Департаментом патрульної поліції видано наказ від 22.05.2020 № 285 про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом Департаменту патрульної поліції № 401 о/с від 17.06.2020 позивача, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), звільнено зі служби в поліції з 17.06.2020.

Під час розгляду справи №160/4758/21, судами першої та апеляційної інстанції встановлено такі обставини:

- відсутність позивача на службі, починаючи з 26.06.2019, без поважних причин, виїзд з території України, ігнорування своїх службових обов`язків та службової дисципліни, неодноразове інформування, виклики позивача до місця несення служби для надання пояснень в ході службового розслідування, на які позивач не відреагував, будучи належним чином повідомленим відповідачем;

- на час проведення службового розслідування та винесення оскаржених наказів позивачем було дотримано норми чинного законодавства, оскаржені накази про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та про звільнення позивача зі служби в поліції є правомірними та підтверджені наявними матеріалами службового розслідування зі встановленням конкретних фактів порушень, вчинених ОСОБА_1 ;

- грошове забезпечення нараховувалося ОСОБА_1 на картковий рахунок з вересня 2019 року по квітень 2020 року.

Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, наведені вище обставини є преюдиційними, оскільки встановлені судом під час розгляду справі №160/4758/21, що розглядалась між тими ж сторонами, та ці обставини встановлені щодо ОСОБА_1 (відповідача у даній справі).

Відповідно до розрахунків позивача, відповідачу нараховано та виплачено за серпень 2019 6245,16 грн, вересень 2019 12100,00 грн, жовтень 2019 12100,00 грн, листопад 2019 8177,67 грн, грудень 2019 2188, 96 грн, , березень 2020 3704, 24 грн, квітень 2020 5219,59 грн. Всього - 49 735 грн. 52 коп.

Факт нарахування та виплати вказаних сум відповідач у відзиві не спростовує. Також відзив не містить доводів відповідача щодо правильності заявленої позивачем суми.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 (далі - Порядок № 260).

Відповідно до п.3 Порядку №260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

Відповідно до п.8 розділу 1 Порядку №260 за час відсутності поліцейського на службі без поважних причин грошове забезпечення не виплачується. Підставою припинення виплати грошового забезпечення поліцейському є наказ керівника (начальника) органу поліції, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення.

Отже, виплата грошового забезпечення не виплачується поліцейським якщо буде встановлено відсутність таких осіб на службі без поважних причин одну добу і більше.

За приписом ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі змістом цієї норми, зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.

Водночас стаття 1215 Цивільного кодексу України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким.

Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц вказала, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.

Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц зазначив, що під час застосування правил статті 1215 ЦК України як винятку із статті 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.

Таким чином, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.

Із обставин встановлених під час розгляду даної справи вбачається, що відповідача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за відсутність його за місцем служби починаючи з 26.06.2019, у зв`язку з чим відповідач звільнений зі служби. Тобто, проведеними службовими розслідуваннями

Тому, суд вважає, що відповідач діяв недобросовісно, оскільки був відсутній на службі з 26.06.2019 до 30.04.2020 без поважних причин, проте отримував грошове забезпечення за вказаний період у повному обсязі.

Таким чином, слушними є доводи позивача про існування у відповідача обов`язку у поверненні безпідставно набутого грошового забезпечення за час фактичних прогулів з 26.06.2019 до 30.04.2020.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо стягнення з відповідача процентів, 3% річних та інфляційних.

Відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори та інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1214 Цивільного кодексу України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Згідно статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства

Велика Палата Верховного Суду у справі №910/1238/17 у постанові від 23.05.2018, дійшла до такого висновку: термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше боржник до певного строку одержує можливість не повертати кошти (або оплату за товар, якщо мова йде про товарний кредит). Тобто з дозволу кредитора він користується його грошовими коштами і вносить за це плату (проценти). Коли ж наступає строк повернення коштів, а боржник цього не робить, мова йде про неправомірне користування чужими грошима.

Якщо правова природа відсотків за правомірне користування чужими коштами це винагорода, то можна з впевненістю стверджувати, що ця плата має вноситись до закінчення строку, на який було надано грошові кошти. Якщо припиняється право користуватись коштами, обов`язок платити за це теж припиняється. Якщо боржник продовжує користуватись грошима після закінчення строку (неправомірне користування), кредитор також не позбавлений права на отримання процентів.

В цій справі Велика Палата також вказала, що плату за прострочення виконання зобов`язання врегульовано законодавством, а саме охоплено диспозицією ч. 2 ст. 625 ЦК України. Тобто ця норма конкретизує визначений у ст. 536 ЦК України обов`язок боржника сплачувати проценти за незаконне користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз змісту частини 2 статті 625 ЦК України дозволяє дійти висновку, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, наведеними вище нормами передбачена цивільна відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання щодо суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час такого прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Однак, суд звертає увагу, що спірні відносини між сторонами виникли під час проходження відповідачем публічної служби, а тому наведені норми не можуть застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки безпідставне набуття грошових коштів поліцейським у вигляді грошового забезпечення та повернення їх работодавцю, не є цивільним зобов`язанням в розумінні частини 1 статті 509 ЦК України, а сторони не набули статусу кредитора та боржника у розумінні статті 625 ЦК України.

До того ж, Велика Палата Верховного Суду у справі №910/1238/17 у постанові від 23.05.2018 також дійшла правового висновку про те, що законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні. Отже, висновки судів про необхідність застосовувати до спірних відносин положення частини першої статті 1048 ЦК України за аналогією закону, аби визначити розмір процентів, є помилковими, бо, по-перше, у цій справі йдеться про неправомірну поведінку боржника (в той час як частина перша статті 1048 ЦК України застосовується у випадку правомірної поведінки), а по-друге, у законодавстві немає прогалини у цій частині.

Отже, посилання позивача на приписи статті 1048 ЦК України, в якості підстав порядку нарахування процентів та їх розміру, судом відхиляються.

Крім того, суд зазначає, що порядок нарахування процентів, передбачених статтею 536 ЦК України, та їх розмір повинен бути передбачений законом або договором. В даному випадку, спірні правовідносини не передбачають існування договору, а проценти, передбачені статтею 536 ЦК України не передбачені нормами законодавства, що регулює порядок нарахування та виплату поліцейським грошового забезпечення.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування чужими грошовими коштами, інфляційних втрат та 3% річних.

З огляду на встановлені у даній справі обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, ІК: 40108646) безпідставно набуту грошову суму у розмірі 49735,52 грн (сорок дев`ять тисяч сімсот тридцять п`ять грн 52 коп).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 25.04.2023 року.

Суддя Н.Є. Калугіна