Справа № 607/4621/23
Суддя: Вийванко О. М.
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2023 Справа №607/4621/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванка О. М.

за участю секретаря с/з Медвідь О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції (далі УПП в Тернопільській області ДПП) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що поліцейським взводу № 1 роти № 4 УПП в Тернопільській області ДПП сержантом поліції Созанським І.Т. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 218477 від 03 березня 2023 року, згідно якої ОСОБА_1 нібито 03.03.2023 о 10 год 39 хв. м. Копичинці А/Д М-19 380 км, керуючи т/з BMW Х5 д.н.з. НОМЕР_1 рухався зі перевищенням швидкості, швидкість вимірювалась вимірювачем швидкості Trucam. Також, в ході перевірки документів вияснилось що він 17.01.2023 був позбавлений права керування транспортними засобами, чим порушив п. 12.9 Б, 2.1 А ПДР України та скоїв правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 126 КУпАП та ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Даною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 36 КУпАП в виді штрафу в розмірі 20 400 грн.

Однак, вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності є безпідставним, необґрунтованим та незаконним. Викладена в постанові суть нібито вчиненого адміністративного правопорушення не відповідає фактичним, обставинам та дійсним подіям. Оскаржувану постанову прийнято поліцейським з порушенням вимог чинного законодавства, грубим порушенням та ігноруванням його прав, за відсутності належних та допустимих доказів, зокрема, працівниками поліції не роз`яснено прав, передбачених ст. 268 КУпАП, а також не роз`яснено ст. 63 Конституції України, чим порушено процедуру розгляду справи, а також закріплені в Конституції права.

Вимогу позивача про надання законних та допустимих доказів нібито вчинення правопорушення, яке слугувало підставою для зупинки транспортного засобу (перевищення швидкості) було проігноровано, доказів правопорушення пред`явлено не було, оскільки їх в принципі не існує, а прийнята постанова базується лише на суб`єктивних припущеннях поліцейського.

Крім того, він не знав, що 17.01.2023 Тернопільським міськрайонним судом його позбавлено права керування транспортними засобами, оскільки він не був повідомлений про час та місце розгляду справи судом, копії постанови не отримував. Про позбавлення права курування він дізнався від працівників поліції після його безпідставної зупинки. В подальшому в Єдиному реєстрі судових рішень, він ознайомився з винесеною щодо нього 17.01.2023 Тернопільським міськрайонним судом постановою, справа № 607/345/23 та був дуже здивований вказівками суду про те, що він приймав участь в судовому розгляді. Однак, стверджує, що не приймав участь в жодному засіданні та навіть не був в суді.

Також, ним оскаржено в апеляційному порядку постанову Тернопільського міськрайонного суду від 17.01.2023 справа № 607/345/23.

Зауважив і те, що розгляд справи на місці, без підготовки та не надання часу для звернення за правовою допомогою, подання документів, які характеризують особу, інших доказів по справі, не тільки порушує права особи, яка притягується до відповідальності, але й призводить до того, що при винесенні постанови не враховано особу нібито правопорушника, матеріальний стан та інші обставини, які слід враховувати, а тому, вважає, що його права при такому розгляді справи грубо порушено.

Відтак, працівником поліції не було виконано своєчасності, повноти, всебічності та об`єктивності з`ясування обставин справи, не дотримано вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, вимог Закону України Про національну поліцію, оскільки не було встановлено всіх дійсних обставин справи та в постанові не вказано будь-яких доказів нібито вчиненого правопорушення.

З врахуванням вищенаведеного, вважає, що постанова щодо нього складена за відсутності належних доказів з грубим порушенням вимог чинного законодавства, оскільки в його діях відсутні ознаки будь-якого адміністративного правопорушення, а тому, просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії БАВ №218477 від 03 березня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 36 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн, а провадження у справі закрити.

Представник відповідача подала відзив на позов, в якому вказала, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Під час несення служби на автодорозі М-19 380 км «Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече» 03.03.2023 поліцейським взводу № 1 роти № 4 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції ОСОБА_2 за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС00764) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме, водій транспортного засобу марки БМВ з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 82 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 32 км/год, чим порушив п. 12.9 б ПДР України.

Після чого, на підставі ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейським було подано сигнал про зупинку транспортного засобу. Поліцейський підійшов до водія, яким виявився ОСОБА_1 , належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР України.

Зазначила, що постановою Тернопільського міськрайонного суду від 17.01.2023 по справі № 607/345/23 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

Позивач в адміністративному позові стверджує, що йому, ніби-то, не було відомо про вищевказану постанову Тернопільського міськрайонного суду, і відповідно, щодо позбавлення його права керування транспортними засобами. Однак, представник відповідача вважає вказане твердження безпідставним та таким, що спростовується матеріалами справи, оскільки, як вказано в постанові Тернопільського міськрайонного суду від 17.01.2023 по справі № 607/345/23, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності у судовому засіданні заперечив вину у вчиненні правопорушень.

Крім того, позивач був обізнаний, що стосовно нього розглядаються адміністративні матеріали за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та зобов`язаний був слідкувати за ходом їх розгляду.

Також, відповідач звертає увагу суду, що позивачем в адміністративному позові вказано, що працівниками поліції не було роз`яснено прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності згідно ст. 268 КУпАП, чим ніби-то, порушено процедуру розгляду адміністративної справи.

Так, відеозаписами, долученими до матеріалів справи чітко зафіксовано, як працівник поліції зачитує позивачу права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України (10:41).

Після роз`яснення позивачу прав, останній жодних клопотань не заявляв, в тому числі і ознайомлення із доказами по справі, як позивач стверджує в адміністративному позові.

Тому вважає твердження позивача в адміністративному позові безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення ним адміністративної відповідальності.

Отже, аналіз фактичних обставин справи, установлених під час її розгляду, у їх взаємному зв`язку та сукупності мотивів, покладених в основу оскаржуваних постанов, надає підстави для висновку про доведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.9 б ПДР України та п. 2.1 а ПДР України, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч. 4 ст. 126 КУпАП, було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача.

До матеріалів справи в якості доказу долучаємо фотознімок, на якому чітко зафіксовано державний номерний знак транспортного засобу, водій якого перевищив встановлені Правилами дорожнього руху обмеження швидкісного режиму для населеного пункту.

Позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте не надав жодного доказу на її підтвердження.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу ± 2 км/год, тобто при результаті замірів швидкості 82 км/год приладом вже врахована похибка. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

З відстані у 350-450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону.

Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості.

При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника.

Відповідно до листа-роз`яснення Державної Служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 16.06.2010 № 4/4-2327 виробник приладу TruCam (LTI США) застосував алгоритм шифрування АЕS з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування АЕS забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Тому, достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam, у тому числі під час її пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі.

Враховуючи викладене, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.

Використання лазерного вимірювача швидкості TruCam органами Національної поліції України, а саме працівниками управлінь патрульної поліції Департаменту патрульної поліції започатковано листом першого заступника начальника ДПП Білошицького О.Г. від 04.10.2018. Місце для роботи з приладом позначено відповідними дорожніми знаками з метою інформування учасників дорожнього руху про проведення вимірювання швидкісного режиму.

У відповідності до положень ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні.

Разом з тим, оскаржувана постанова накладає адміністративне стягнення на позивача за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 є засобом вимірювальної техніки, а не пристроєм, що здійснює автоматичну фото- та відеозйомку.

Застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і відеозйомки, відеозапису є одним із превентивних заходів, визначених статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію».

Таким чином, застосування приладу TruCam LTI 20/20 є законним, оскільки визначене чинним Законом України «Про метрологію і метрологічну діяльність».

Окрім того, як вбачається з листа ДП «Укрметртестстандарт» від 01.10.2019 року № 22-38/49 лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.

Відтак, в даному випадку порушення позивачем ПДР зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості TruCam в ручному режимі, а не в автоматичному, тому вимоги ч. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» не розповсюджуються на спірні відносини.

Позивач перевищив допустиму швидкість в межах населеного пункту, який починається після дорожнього знаку 5.45, відтак ключовим для встановлення місця вчинення правопорушення є відповідні географічні координати.

Саме на фотознімку з приладу TruCam відображені такі географічні координати, які при переведенні на карту місцевості показують точку, що знаходиться саме в населеному пункті Копичинці.

З тієї ж карти місцевості вбачається, що подія мала місце саме в населеному пункті - забудованій території, на якій проживають або працюють люди.

До відзиву на позовну заяву відповідачем додається фотознімок з онлайн сервісу Google Maps із зазначенням географічних координат, які автоматично були вказані у фотознімку приладу TruCam, з яких вбачається, що фіксування швидкісного режиму позивача відбувалось саме в населеному пункті Копичинці. При перенесення вказаних координат за допомогою загальнодоступних карт Google Maps цілком можна встановити, що прилад знаходився в межах населеного пункту м. Копичинці. При цьому, як вбачається із фотознімку з приладу TruCam, відстань від приладу до автомобіля, яким керував позивач становила 470,1 м, а відтак і сам автомобіль позивача знаходився в межах населеного пункту.

Відтак, доказів упередженості відповідача щодо позивача перед судом не доведено. Підстав для сумніву щодо об`єктивності відповідача щодо позивача не вказано.

Пояснення позивача вказують лише на її намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача.

Таким чином, поліцейський, як посадова особа яка виконує посадові інструкції, оцінивши докази щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за своїм внутрішнім переконанням, керуючись чинними нормативно-правовими актами України та своєю правосвідомістю, встановив порушення позивачем Правил дорожнього руху України та виніс відповідну постанову. Дій, які б обмежили права позивача при розгляді справи б вчинено не було. Штраф накладено за частиною 4 статті 126 КУпАП в межах санкції за це правопорушення.

Вказані вище обставини свідчать про недоведеність позивачем відсутності у її діях порушення вимог ПДР України, що у свою чергу свідчить про доведеність події і складу адміністративних правопорушень, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч. 4 ст. 126 КУпАП, за які позивача було піддано адміністративному стягненню.

Доводи позивача щодо безпідставного притягнення до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.1 а ПДР та п. 12.9. б ПДР України повністю спростовуються належними та достовірними доказами, долученими до матеріалів справи.

Таким чином, постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню, відтак, просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У судове засіданні позивач не з`явився, однак його представник попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

У судове засідання представник відповідача не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, підтримує позицію викладену у відзиві на позов.

При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши стислий виклад позиції представника відповідача, взявши до уваги відзив на позов відповідача, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Суд, встановив, що 03.03.2023 поліцейським взводу № 1 роти № 4 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Созанським І.Т. було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 218477 від 03.03.2023, відповідно до якої 03.03.2023 о 10 год 39 хв. м. Копичинці А/Д М-19 380 км, водій ОСОБА_1 , керуючи т/з BMW Х5 д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 82 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 32 км/год, чим порушив п. 12.9(б) Правил дорожнього руху.

Також, в ході перевірки документів вияснилось що ОСОБА_1 17.01.2023 був позбавлений права керування транспортними засобами, чим порушив п. 2.1(а) Правил дорожнього руху, внаслідок чого скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 126, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 36 КУпАП.

На підставі вищевказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 36 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 6 ст. 55 Конституції України закріплено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII), учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону № 3353-XII встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно ч. 2 ст. 41 ЗУ «Про дорожній рух», порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюютьсяПравилами дорожнього руху.

Відповідно до п. 12.9(б) Правил дорожнього руху, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 , 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію"» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, а належними якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підтвердження вимог ст. 77 КАС України, відповідачем долучено відеозапис з місця розгляду адміністративної справи, який був оглянутий в судовому засіданні.

У судовому засіданні з`ясовано, що позивач ОСОБА_1 , керуючи т/з BMW Х5 д.н.з. НОМЕР_1 , 03.03.2023 о 10 год 39 хв. м. Копичинці А/Д М-19 380 км, перевищив допустиму швидкість свого автомобіля у населеному пункті, а саме, на 32 км/год., що підтверджується фото фіксацією, яка була проведена з допомогою лазерного пристрою TruCam LTI 20/20 № ТС000764, де чітко вбачається вчинене позивачем адміністративне правопорушення. Позивач заперечує даний факт, оскільки вважає, що швидкості не перевищував.

Як вбачається з фото, здійсненого за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, який отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/І-2903-2012, позивач вчинив адміністративне правопорушення, а саме: рухався в населеному пункті зі швидкістю 82 км/год., перевищивши встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 32 км/год.

В судовому засіданні оглянуто диск відеозапису, наданого представником відповідача, з якого вбачається, зупинку транспортного засобу позивача та винесення постанови про адміністративне правопорушення.

Позивач в своїй позовній заяві посилається на те, що вимогу позивача про надання законних та допустимих доказів нібито вчинення правопорушення, яке слугувало підставою для зупинки транспортного засобу (перевищення швидкості) було проігноровано, доказів правопорушення пред`явлено не було, оскільки їх в принципі не існує, а прийнята постанова базується лише на суб`єктивних припущеннях поліцейського. Крім цього, працівниками поліції не роз`яснено прав, передбачених ст. 268 КУпАП, а також не роз`яснено ст. 63 Конституції України, чим порушено процедуру розгляду справи, а також закріплені в Конституції права.

Однак, відеозаписами, долученими до матеріалів справи чітко зафіксовано, як працівник поліції зачитує позивачу права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України (10:41).

Після роз`яснення позивачу прав, останній жодних клопотань не заявляв, в тому числі і ознайомлення із доказами по справі, як позивач стверджує в адміністративному позові.

Тому суд вважає твердження позивача в адміністративному позові безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення ним адміністративної відповідальності.

Отже, лазерним вимірювачем швидкості ТгuСаm було виміряно процес порушення швидкісного режиму та ідентифіковано транспортний засіб та особу водія. Приладом автоматично визначено координати швидкості, обмеження швидкості.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. І прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Відповідно до листа-роз`яснення Державної Служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 16.06.2010 № 4/4-2327, виробник приладу ТгuСаm застосував алгоритм шифрування АЕS з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення. Правильність реалізації у приладі ТгuСаm зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Застосування алгоритму шифрування АЕS забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі ТгuСаm, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Судом встановлена правомірність дій працівника патрульної поліції в частині винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, і вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з його формальних міркувань, та розцінюються судом, як бажання уникнути адміністративної відповідальності.

Враховуючи зібрані по справі докази, відсутність доказів, які спростовують факт порушення п. 12.9(б) ПДР позивачем, суд вважає рішення відповідача про винесення постанови відносно позивача правомірним, оскільки судом достовірно встановлений факт наявності в його діях порушення п. 12.9 (б) ПДР та правомірності притягнення його до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу відповідно до санкції ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Крім цього, згідно п. 2.1(а) Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 статті 36 КУпАП визначено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Судом з`ясовано, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.01.2023 у справі № 607/345/23, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, в користь держави, з позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 13.04.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.01.2023 без змін.

Позивач у позовній заяві стверджує, що йому не було відомо про вищевказану постанову Тернопільського міськрайонного суду, і відповідно, щодо позбавлення його права керування транспортними засобами.

Однак, суд вважає вказане твердження безпідставним та таким, що спростовується матеріалами справи, оскільки, як вказано в постанові Тернопільського міськрайонного суду від 17.01.2023 по справі № 607/345/23, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності у судовому засіданні заперечив вину у вчиненні правопорушень.

Зважаючи на вищевикладені обставини, суд зазначає, що станом на 17.01.2023 ОСОБА_1 було відомо про позбавлення його права керувати транспортним засобом, що підтверджується постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.01.2023.

Одночасно суд зазначає, що апеляційну скаргу на вказану постанову ОСОБА_1 подав лише 13.03.2023, як видно із змісту постанови Тернопільського апеляційного суду від 13.04.2023.

Отже, судове рішення про позбавлення права керування транспортним засобом набрало законної сили, а тому, позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Пунктом 9 частини 1 статті 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (ст. 129-1 Конституції України).

Отже, аналіз фактичних обставин справи, установлених під час її розгляду, у їх взаємному зв`язку та сукупності мотивів, покладених в основу оскаржуваних постанов, надає підстави для висновку про доведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме, порушення вимог п. 12.9(б) ПДР та п. 2.1(а) ПДР, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч. 4 ст. 126 КУпАП, суд вважає, що рішення відповідача про винесення постанови відносно позивача було прийнято правомірно, в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Дослідивши вказані докази, суд дійшов до висновку, що відповідач під час розгляду справи довів правомірність свого рішення, надавши докази, передбачені ст. 251 КпАП України, які свідчать про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Таким чином, складена інспектором поліції постанова є належним і допустимим доказом правомірності рішення, дій відповідача по справі, судом не встановлено порушень під час її складання, які були б беззаперечною підставою для її скасування.

Даючи оцінку зібраним у справі доказам, судом досліджено, що адміністративне стягнення застосовано відповідачем у відповідності до вимог закону, у межах санкцій статті, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, а тому підстави для задоволення позову відсутні, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, доказів, які б спростовували факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем не надано, а судом таких обставин не встановлено; факт вчинення позивачем правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 126 КУпАП, підтверджується наявними у матеріалах доказами, а тому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи докази на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є обґрунтованим, правомірним та законним, а тому, слід відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати, йому не відшкодовуються.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 73, 77, 78, 134, 139, 241-246, 250, 255, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 ;

відповідач Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 40108646, місцезнаходження вул. Котляревського, 24, м. Тернопіль.

Рішення суду складено та підписано 25 квітня 2023 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко