Справа № 440/17291/21
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 р.Справа № 440/17291/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: П`янової Я.В. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Лещинської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної екологічної інспекції Центрального округу на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.06.2022 (суддя Костенко Г.В.; м. Полтава; повний текст складено 20.06.2022) по справі № 440/17291/21

за позовом ОСОБА_1

до Державної екологічної інспекції Центрального округу

про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції Центрального округу (далі по тексту ДЕІ Центрального округу), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд:

- стягнути з Державної екологічної інспекції Центрального округу середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.02.2021 по 23.12.2021 у сумі 178058,88 грн. з проведенням необхідних обов`язкових відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - у сумі 17181,12 грн;

- стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8500,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу за наслідками звільнення, визнаного незаконним рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.07.2021 по справі №440/665/21.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.06.2022 по справі № 440/17291/21 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Державної екологічної інспекції Центрального округу (вул. Коцюбинського, 6, м. Полтава, ) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено частково.

Стягнуто з Державної екологічної інспекції Центрального округу на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.02.2021 по 23.12.2021 в сумі 175716,00 грн. (сто сімдесят п`ять тисяч сімсот шістнадцять гривень) з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Державної екологічної інспекції Центрального округу середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції Центрального округу на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 (чотири тисячі гривень).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, з викладенням в ньому висновків, які не відповідають обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.06.2022 по справі № 440/17291/21 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що саме з Держекоінспекцією у позивача були трудові відносини і саме Держекоінспекція повинна компенсувати кошти за вимушений прогул. При цьому, саме Держекоінспекція була стороною по справі № 440/665/21, за результатами розгляду якої було прийнято рішення про поновлення на посаді ОСОБА_1 .. Також вказує, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду, встановлений ст. 122 КАС України, та тримісячний строк звернення до суду, встановлений ст. 235 КЗпП України.

Позивач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, з викладених підстав, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що наказом Державної екологічної інспекції України №104-о від 15.04.2020 ОСОБА_1 з 16 квітня 2020 року призначений на посаду заступника начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу - заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу (а.с.90).

Наказом Державної екологічної інспекції України №476-о від 29.12.2020 під час тимчасової непрацездатності та перебування на лікарняному Тертичного Сергія Івановича - заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу, звільнено з посади, датою, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності.

Наказом Державної екологічної інспекції Центрального округу 43-о від 01.02.2021 встановлено, що останній робочий день позивача на посаді 01.02.2021 (а.с.16).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду Полтавської області від 08.07.2021 по справі №440/665/21: визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України від 28.12.2020 №474-о "Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 "; визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України від 29.12.2020 №476-о "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу - заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу, з 02 лютого 2021 року; допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення з 02 лютого 2021 року ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу - заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу (а.с.17-27).

Позивач 08.07.2021 подав до Державної екологічної інспекції Центрального округу заяву про допущення до роботи на посаді (а.с.28).

08.07.2021 Державна екологічна інспекція Центрального округу направила лист до Державної екологічної інспекції України з додатком - рішення (скорочене) Полтавського окружного адміністративного суду Полтавської області від 08.07.2021 по справі № 440/665/21 (а.с.29-3).

В ході розгляду справи встановлено, що вказаний лист керівництвом Державної екологічної інспекції України залишено без розгляду, письмової відповіді не надано.

Постановою державного виконавця Відділу ПВР Департаменту ДВС МЮ України від 03.08.2021 відкрито виконавче провадження №66337256 за заявою ОСОБА_1 про поновлення на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу - заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу Тертичного С.І. (а.с.35-36).

Наказом Державної екологічної інспекції України від 23.12.2021 №201-тр/р "Про поновлення ОСОБА_1 " (а.с.73), на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду Полтавської області від 08.07.2021 по справі №440/665/21, скасовано накази Державної екологічної інспекції України від 28.12.2020 №474-о "Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 " та від 29.12.2020 №476-о "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу - заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу, з 02 лютого 2021 року.

Оскільки питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в ході розгляду адміністративної справи №440/665/21 не розглядалося, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право, відповідно до статті 236 КЗпП України, на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 02.02.2021 по 23.12.2021.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в частині задоволення позовних вимог), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Практика Європейського суду з прав людини (справи "Юрій Миколайович Іванов проти України", "Горнсбі проти Греції") говорить, що право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним.

Зазначені норми Конституції України знайшли своє відображення в процесуальному законодавстві України.

Так, статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Процесуальним законодавством визначено категорії справ, рішення в яких допускаються до негайного виконання.

У відповідності до пунктів 2 та 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються рішення суду про: - присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; - поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави.

Судовим розглядом встановлено та не заперечується відповідачем, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду Полтавської області від 08.07.2021 по справі №440/665/21: визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України від 28.12.2020 №474-о "Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 "; визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України від 29.12.2020 №476-о "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу - заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу з 02 лютого 2021 року; допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення з 02 лютого 2021 ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу - заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу (а.с.17-27).

Згідно з положеннями статті 236 Кодексу законів про працю України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Верховний Суд у постанові від 24 січня 2019 року у справі №760/9521/15-ц зауважив, що: «…Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. За змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.».

У постанові від 23 червня 2015 року у справі №21-63а15 Верховний Суд України вказав, що «…Зазначена вище стаття КЗпП не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі…».

«…Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.»

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Державної екологічної інспекції України від 23.12.2021 №201-тр/р "Про поновлення ОСОБА_1 " (а.с.73), на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду Полтавської області від 08.07.2021 по справі №440/665/21, скасовано накази Державної екологічної інспекції України від 28.12.2020 №474-о "Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 " та від 29.12.2020 №476-о "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу - заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу, з 02 лютого 2021 року.

Таким чином, рішення Полтавського окружного адміністративного суду Полтавської області від 08.07.2021 по справі №440/665/21 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу - заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу, з 02 лютого 2021 року виконано 23.12.2021.

Доказів виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02.02.2021 по 23.12.2021 сторонами суду не подано.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 25.09.2019 у справі №813/4668/19.

За викладених обставин та аналізу норм вищенаведеного чинного законодавства у їх сукупності, а також за умови встановлення фактів незаконного звільнення позивача з роботи наказом від 29.12.2020 №476-о "Про звільнення ОСОБА_1 ", що встановлено рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.07.2021 у справі №440/665/21, яке набрало законної сили, скасування відповідачем наведеного наказу про звільнення позивача з посади, фактичного поновлення позивача на посаді з 02.02.2021, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 02.02.2021 по 23.12.2021 (у період, у який позивач позбавлений був можливості працювати від незалежних від нього причин).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 25.07.2018 у справі №552/3404/17, вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 28.05.2021 №380/2355/20.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право, відповідно до статті 236 КЗпП України, на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 02.02.2021 по 23.12.2021.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про оплату праці", порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, підпунктом "з" пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року (далі Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується, зокрема, у випадку вимушеного прогулу.

Так, відповідно до пункту 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу обрахуванню підлягає сума заробітку за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку №100.

Період часу вимушеного прогулу позивача з 02.02.2021 по 23.12.2021 складає 225 робочих днів, зокрема: 19 робочих днів лютого 2021 року, 22 робочих дні березня 2021 року, 22 робочих дні квітня 2021 року, 18 робочих днів травня 2021 року, 20 робочих днів червня 2021 року, 22 робочих дні липня 2021 року, 21 робочий день серпня 2021 року, 22 робочих дні вересня 2021 року, 20 робочих днів жовтня 2021 року, 22 робочих дні листопада 2021 року, 17 робочих днів грудня 2021 року.

Відповідач надав до суду довідку від 25.01.2022 (а.с.66), в якій вказано, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 780,96 грн..

Таким чином, на користь позивача з Державної екологічної інспекції Центрального округу належить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.02.2021 по 23.12.2021 у розмірі 175716,00 грн. (780,96 грн. х 225 робочих днів).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує в тому числі чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

В силу положень пунктів 2, 3 частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, наявні підстави для допущення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Державної екологічної інспекції Центрального округу середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Щодо доводів відповідача про те, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду з позовом, визначений ст. 122 КАС України, та тримісячний строк звернення до суду, встановлений ст. 235 КЗпП України, з огляду на те, що середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, тобто не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, а тому не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, колегія суддів зазначає наступне.

У постанові від 25.07.2018 у справі № 552/3404/17 Верховний Суд визначив природу вимоги про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, та дійшов висновку, що такий спір є спором про оплату праці, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.2 ст. 233 КЗпП України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 26.05.2022 у справі №420/10861/21, від 08.11.2022 у справі № 460/15639/21.

Відповідно до змісту ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Встановлений частиною 3 цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу.

Колегія суддів зауважує, що Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 зазначив, що положення ч. 2 ст. 233 КЗпП у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

За наслідком системного аналізу змісту ч.2 ст. 233 КЗпП України, колегія суддів зазначає, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, і не залежить від здійснення роботодавцем нарахування таких виплат.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що строк звернення з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі обмежується трьома місяцями, оскільки до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч.2 ст. 233 КЗпП України в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду.

Крім того, колегія суддів зауважує, що положення ч.5 ст. 122 КАС України, які визначають спеціальний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, не містять норм, які б регулювали порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці, а відтак не поширюються на правовідносини щодо стягнення з власника або уповноваженого ним органу середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.05.2022 у справі № 420/10861/21.

Щодо доводів відповідача про те, що саме з Держекоінспекцією у позивача були трудові відносини і саме Держекоінспекція повинна компенсувати кошти за вимушений прогул, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно норм статті 236 КЗПП України, фінансову відповідальність за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі покладено на власника або уповноважений ним орган, які допустили затримку виконання судового рішення.

Отже, у даному конкретному випадку стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення саме з Державної екологічної інспекції Центрального округу не суперечить законодавству та відповідає приписам ст. 236 КЗпП України.

Доводів та вимог в частині стягнення судом першої інстанції з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу апеляційна скарга відповідача не містить, а тому не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в даній частині.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Центрального округу залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.06.2022 по справі № 440/17291/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Я.В. П`янова Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 24.04.2023 року