Справа № 753/4004/23
Суддя: Коренюк А. М.
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 753/4004/23
провадження № 2-а/753/32/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Король Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу в порядку адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення від 03 березня 2023 року, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10.03.2023 року звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення від 03 березня 2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України, посилаючись на те, що вказана постанова винесена з порушенням вимог КпАП України, Законів України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух», та вважає її незаконною, оскільки 11.02.2023 року о 15 год. 12 хв. під час керування автомобілем «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 , на а/д Р-18 6 км с. Станішівка, відразу, як побачив дорожній знак «с.Станішівка» почав зменшувати швидкість руху, адже відстань від вказаного дорожнього знаку до місця фіксації інспектором швидкості руху була незначною, відповідно технічно зменшити її до 50 км/год. він не був спроможний, й за дорожнім знаком його швидкість була 65 км/год., зазначений факт порушення ним п.12.4 ПДР України, а саме перевищення встановленого обмеження швидкості руху на 29 кв/год., не визнає, вважає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів про вчинене ним правопорушення за ч. 1 ст. 122 КпАП України, адже оскаржувана постанова винесена, як без доказів, так й без вказівки на такі докази, а посилання уповноваженої особи на винесення постанови у справі про адміністративні правопорушення на фіксування можливого правопорушення не в автоматичному режимі, не забезпечує доведеність вчинення такого правопорушення, не доводить вказаний факт, й за відсутності порушення ним п.12.4 ПДР України дії відповідача щодо винесення оскаржуваної постанови є протиправними, адже прилад, яким здійснювалось фіксування перевищення ним швидкості руху ТRUСАМ ТС008459 не є належним доказом перевищення швидкості рух, оскільки в постанові не зазначено, що цим пристроєм вимірювалась швидкість руху, а лише зазначена його назва, інформація з цього пристрою щодо його технічних можливостей тощо не була досліджена інспектором поліції у ході розгляду справи, як доказ. Окрім того, законність використання такого приладу викликає у нього, як водія, сумнів, адже позивача було позбавлено можливості його оглянути щодо його відповідності сертифікації тощо.

Вважає дії працівника поліції щодо винесення відносно нього постанови в справі про адміністративне правопорушення неправомірними, а притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення п.12.4 ПДР України за частиною 1 статті 122 КпАП України незаконним.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Кодекс адмінстративного судочинства України викладений в новій редакції.

В судовому засіданні представник позивача Марч О.В., діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 20.02.2023 року (а.с. 13), позов підтримала та просила його задовольнити. Вказала, що позивач, дійсно, до населеного пункту рухався з можливою швидкістю 79 кв/год., проте відразу, як побачив доржній знак, став таку швидкість зменшувати, й оскільки дорога була не прямою, а з крутим поворотом, то він фізично не зміг зменшити рух. Водночас, зауважила, що відповідач не довів про наявність на дорозі такого дорожнього знаку, який вказує водіям на обмеження швидкосту руху у населеному пункті, та чи був він взагалі, адже за відсутності такого знаку позивач не мав зменшувати швидність руху.

В судове засідання відповідач не з"явився, про дату, час та місце якого був належним чином повідомлений у відповідності до вимог КАС України.

Відповідачем подано відзив на позов, який надійшов до суду 21.04.2023 року. У якому викладена позиція щодо невизнання позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість та недоведеність. Та вказує, що обов`язок відповіда - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльність, не виключає визначеного ч.1 ст. 77 КАС України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (станова № 520/2261/19 від 25.06.2020 року Великої Палати Верховного Суду).

Вважає законним винесення рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності із таких підстав.

Відповідно до постанови інспектора роти № 4 БУПП в Житомирській області ДПП Жлобіцького В.Л., 11.02.2023 року під час несення служби на автомобільній дорозі Р-18 Житомир-Попільня-Сквира-Володарка-Ставище, 6 км, за допомогою лазерного вимірювача швидкості LТІ 20/20 ТRUСАМ ІІ (серійний номер ТС008459) було виявлено порушення ПДР, а саме на автомобільній дорозі Р-18 Житомир-Попільня-Сквира-Володарка-Ставище, 6 км, водій, керуючи автомобілем «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 79 км/год. в зоні дії дорожнього знаку 5.49 (с.Сташівка), чим перевищив допустиму швидкість на 29 кв/год., порушив п.12.4 ПДР України. Вимірювання швидкості здійснювалось придалом ТRUСАМ ТС008459.

Викладену у позовній заяві позивачем позицію вважає такою, що зводиться до намагання уникнути адміністративної відповідальності.

Відповідно до Листа ДП «Укрметртестстандарт» № 22-38/42 від 03.09.2021 року лазерний вимірювач швидкості ТRUСАМ ІІ LТІ 20/20 працює у ручному режимі роботи. Крім основного ручного режиму, прилад може працювати у автомаатичному режимі при умові встановлення на триногу.

Лазерний вимірювач швидкості LТІ 20/20ТRUСАМ ІІ із серійним ТС008459 пройшов повірку та отримав свідоцтво про повірку, в якому чітко зазначено максимально допустима похибка приладу при вимірюванні + - 2 км/год.

Вказаний вимірювач швидкості ТRUСАМ ІІ LТІ 20/20 використовується у відповідності до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується наданим відповідачем відеозаписом та фотознімками із примаду LТІ 20/20ТС008459.

Листом Служби автомобільних доріг у Житомирській області № 05-03/2751 від 14.12.2021 року надано інформацію щодо кілометрів дороги Р-18 Житомир-Попільня-Сквира-Володарка-Ставище, де розташовані знаки початку та кінця населеного пункту, серед яких, й зазначений у оскаржуваній постанові.

В якості доказу перевищення швидкості є відповідне фото та відео з вказаного приладу, на якому зафіксовано швидкість транспортного засобу позивача, відео долучено на ДВД - диску, фото роздруковано та додано до відзиву.

Адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч.1 ст. 286 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч.1 ст. 205, ст. 268 КАС України).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

За таких обставин, з уразуванням положення ч.1 ст. 205 КАС України, й, враховуючи особливості розгляду даної категорії справ, у відповідності до ст. 286 КАС України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням позивача, з урахуванням наданого ним відзиву на позов й доданих до нього документів.

Справа розглядась у порядку спрощеного провадження (п. 20 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України), зважаючи на її категорію (ч. 6 ст. 12, ст. 257 КАС України).

Адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 262 КАС України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 262 КАС України).

Статтею 268 КАС України передбачені особливості повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду та особливості розгляду судом окремих категорій адміністративних справ.

Так, у справах, визначених ст.ст. 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Вислухавши пояснення представника позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з уразуванням відзиву на позов, поданого відповідачем із додатками до нього, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (п.2 ч.1 ст. 5 КАС України).

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст. 9 КАС України).

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення йде своїм корінням у більш загальний принцип, втілений у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Втім, це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Судом встановлено, що відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення від 03 березня 2022 року, винесеної інспектором взводу № 1 роти № 4 БУПП в Житомирській області ДПП лейтенантом поліції Жлобіцьким В.Л. про те, що ОСОБА_1 11.02.2023 року о 15 год. 12 хв. керував автомобілем «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 , на а/д Р-18 6 км с. Станішівка зі швидкістю 79 км/год. в населеному пункті, що позначений знаком 5.45, чим порушив швидкість руху на 29 кв/год., п.12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалась приладом ТRUСАМ ТС008459, внаслідок чого вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КпАП України.

Наслідком чого стало притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп. (а.с. 9).

Ч.1 ст. 122 КпАП України передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, й тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

П.12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством ( ПДР України ).

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган (п. 1. 5 ПДР України).

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст.251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Практикою ЄСПЛ констатується, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в Демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

Відповідно до вимог діючого законодавства, а саме ст. ст. 9, 245, 252 КпАП України, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі, а саме комплекс ознак передбачає чотири елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона.

Диспозиція ч.1 ст.122 КпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Суд, надавши правову оцінку змісту обґрунтування складу адміністративного правопорушення, викладеного в оскаржуваній постанові, з урахуванням вимог ст. 256 КпАП України, вважає, що посадовою особою зазначений склад правопорушення - суть адміністративного правопорушення - які саме дії позивача призвели до порушення ч.1 ст. 122 КпАП України.

Суть адміністративного правопорушення є основною складовою правопорушення.

Особа, щодо якої складений протокол/постанова про адміністративне правопорушення, має знати в чому вона звинувачується.

Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення (ч.1 ст. 8 КпАП України).

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч.1 ст. 9 КпАП України).

Відповідно до ст. 280 КпАП України суд при розгляді справи зобов"язаний з"ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з статтею 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Судом встановлено, що доказом вчинення позивачем правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України є показання технічного приладу, що має функції фото- і кінозйомки, відеозапису, фото, про які зазначено у оскаржуваній постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності - прилад вимірювання швидкості руху ТRUСАМ ТС008459.

Доводи позивача про те, що вказаний прилад викликає сумнів у його доцільності застосування для отримання доказів (як засіб збирання й забезпечення доказів) за відсутності його технічних характеристик, спростовується доказами, наданами відповідачем.

Відповідно до Листа ДП «Укрметртестстандарт» № 22-38/42 від 03.09.2021 року лазерний вимірювач швидкості ТRUСАМ ІІ LТІ 20/20 працює у ручному режимі роботи. Крім основного ручного режиму, прилад може працювати у автомаатичному режимі при умові встановлення на триногу.

Лазерний вимірювач швидкості LТІ 20/20ТRUСАМ ІІ із серійним ТС008459 пройшов повірку та отримав свідоцтво про повірку, в якому чітко зазначено максимально допустима похибка приладу при вимірюванні + - 2 км/год., він має сертифікат відповідності, та дійсний до 28.12.2028 року.

Вказаний вимірювач швидкості ТRUСАМ ІІ LТІ 20/20 використовується у відповідності до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується наданим відповідачем відео-записом та фотознімками із примаду LТІ 20/20ТС008459.

Листом Служби автомобільних доріг у Житомирській області № 05-03/2751 від 14.12.2021 року надано інформацію щодо кілометрів дороги Р-18 Житомир-Попільня-Сквира-Володарка-Ставище, де розташовані знаки початку та кінця населеного пункту, серед яких, й зазначений у оскаржуваній постанові.

В якості доказу перевищення швидкості є відповідне фото та відео з вказаного приладу, на якому зафіксовано швидкість транспортного засобу позивача, відео долучено на ДВД - диску, фото роздруковано та додано відповідачем до відзиву.

Так, докази про вчиення позивачем правопорушення є належними та допустимими, оскільки зібрані відповідачем в установленому законом порядку, і у своїй сукупності, взаємозв`язку, достатності та достовірності повністю підтверджують фактичні обставини вчинення даного адміністративного правопорушення, та винуватість в них позивача.

Докази, які б спростовували факт порушення позивачем за ч. 1 ст. 122 КпАП України, судом не встановлені, за таких підстав суд вважає вимоги позивача про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення не обгрунтованими.

Судом встановлена правомірність дій працівника поліції в частині винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, і вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з його формальних міркувань позивача, та розцінюються судом, як бажання позивача уникнути адміністративної відповідальності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п. 43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом ».

Доводи позивача не грунтуються на законі, спростовуються доказами, наданими відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.222 КпАП України до компетенції органів Національної поліції віднесено розгляд справ про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 цього Кодексу.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (ч.2 ст.222 КпАП України).

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст. 9 КпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи зобов"язаний з"ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

За встановлених обстанив суд вважає, що позивач умисно вчинив правопорушення за ч.1 ст. 122 КпАП України, що підтверджується його протиправною, винною дією, яка посягала на права громадян, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Зважаючи на наслідки вчиненого правопорушення, сукупності ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою ознак, за якими можна констатувати винуватість позивача як правопорушника працівником поліції доведеною.

Інші доводи позивача, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Враховуючи зібрані по справі докази, суд вважає рішення відповідача про винесення постанови відносно позивача правомірним, оскільки судом достовірно встановлений факт наявності в діях такого позивача порушення п.12.4 ПДР України, підтверджується фото та відеозаписом, наданим відповідачем, як доказ вчинення правопорушення, та правомірності притягнення його до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу відповідно до санкції частини 1 статті 122 КпАП України.

За таких підстав позов підлягає відмові у задоволенні, а рішення суб`єкта владних повноважень без змін.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі вищевикладеного, п.12.4 ПДР України, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 19, 20, 21, 22, 42, 44, 45, 46, 47, 72-76, 77, 79, 192, 193, 194, 241, 242, 243, 245, 246, 250, 251, 286 КАС України, ч.1 ст.122 КпАП України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення від 03 березня 2023 року - залишити без задоволення, а рішення суб`єкта владних повноважень - без змін.

Понесені позивачем судові витрати покласти на такого позивача.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення (ч.4 ст. 286 КАС України).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ст.297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до «Перехідні положення» КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

СУДДЯ: