Справа № 160/17612/22
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Служби безпеки України про зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Служби безпеки України (далі відповідач, СБУ), в якій позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд:
- зобов`язати Службу безпеки України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 суму коштів середнього заробітку за несвоєчасну виплату належних йому під час звільнення з військової служби коштів грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги під час звільнення з військової служби в повному обсязі, на загальну суму 33 023,23 гривень, що не були вчасно виплачені ОСОБА_1 в день звільнення (31.03.2020 року), а фактичний розрахунок відбувся лише через 2 роки 9 місяців 6 днів (1011 днів), а саме 06.01.2023 року;
- зобов`язати Службу безпеки України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 суму коштів середнього заробітку за затримку в 941 день (з 31.03.2020 року по 28.10.2022 року) виплати належних йому під час звільнення з військової служби коштів одноразової грошової допомоги в повному обсязі, а саме, виходячи з розрахунку 50% фактичного грошового забезпечення (з урахуванням усіх виплат та доплат, які ОСОБА_1 отримав після звільнення, за період проходження військової служби з 01.08.1994 по 31.03.2020 роки) за кожний повний календарний рік служби, з включенням до грошового забезпечення для обрахунку коштів індексації грошового забезпечення, що не були вчасно виплачені йому в день звільнення (31.03.2020 року), на загальну суму 2665,77 гривень;
Крім того, позивач зазначає, що на виконання судового рішення від 05.09.2022 року у справі № 160/8388/22 (з урахування постанови суду апеляційної інстанції від 06.12.2022 року) відповідач нарахував та виплатив ОСОБА_1 грошове забезпечення з 29.01.2020 року по 31.03.2020 року та перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні у сумі 33 023, 23 грн. лише 06.01.2023 року. Відтак, позивач вважає, що відповідач повинен йому нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 31.03.2020 року та одноразової грошової допомоги при звільненні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2022 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Зобов`язано відповідача надати до суду разом із відзивом на позов:
- документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи (позивачу).
- інформацію з відповідними доказами щодо усіх здійснених позивачу виплат за спірний період.
- інші докази та документи, які на думку відповідача мають значення для вирішення цієї справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2022 року клопотання Служби безпеки України про надання додаткового часу для подання відзиву у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Служби безпеки України про зобов`язання вчинити певні дії було задоволено частково.
Продовжено Службі безпеки України строк на надання відзиву до 13.01.2023 року (включно).
Крім того, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності .може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. На думку відповідача, врахуванням принципу справедливості та співмірності середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком позивача.
Суд зазначає, що інформацію з відповідними доказами щодо усіх здійснених ОСОБА_1 виплат за спірний період на виконання вимог ухвали суду від 11.11.2022 року відповідачем до суду не надано.
24.01.2023 року від Служби безпеки України до суду надійшло клопотання щодо долучення доказів до матеріалів справи у якості довідки фінансово-економічного управління Служби безпеки України від 10.01.2023 року №21/2-30.
У зв`язку з повним припиненням постачання електричної енергії у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду (вул. Академіка Янгеля, 4, м. Дніпро), призначене судове засідання на 26 січня 2023 року не відбулося.
03.02.2023 року від Служби безпеки України до суду надійшло клопотання щодо долучення доказів до матеріалів справи у якості довідки Фінансово-економічного управління Служби безпеки України від 10.01.2023 року №21/2-30.
09.02.2023 року від Служби безпеки України до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач зазначив про безпідставність та необґрунтованість доводів позивача у відповіді на відзив.
16.02.2023 року у підготовчому засіданні було оголошено перерву до 06.03.2023 року на 11 год. 00 хв.
Крім того, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом з вимогами зобов`язання СБУ: здійснити перерахунок грошового забезпечення з 29.01.2020 по день звільнення з військової служби, а саме посадовий оклад та оклад за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року в розмірі 2102,00 грн. на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно із додатком 1 до Постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 (далі - Постанова №704) та перерахування коштів грошового забезпечення з врахуванням вже проведених виплат; здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги при звільнені позивача та перерахувати останньому кошти вказаної допомоги з врахуванням вже проведених виплат. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2022 року в справі №160/8389/22 позов до СБУ задоволено. Зобов`язано СБУ: здійснити перерахунок грошового забезпечення позивача з 29.01.2020 року по день звільнення з військової служби, а саме, посадовий оклад та оклад за військове звання визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року в розмірі 2102,00 грн. на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно із додатком 1 Постанови № 704 та перерахувати кошти грошового забезпечення з врахуванням вже проведених виплат; здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні позивача та перерахувати останньому кошти вказаної допомоги з врахуванням вже проведених виплат. СБУ на рішення від 23.08.2022 у справі №160/8389/22 була подана апеляційна скарга від 05.10.2022 року, яку постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.12.2022 року залишено без задоволення, рішення від 23.08.2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до СБУ залишено без змін. На виконання постанови від 06.12.2022 року, СБУ 06.01.2023 року перераховано позивачу кошти у сумі 33 023,23 грн., що особисто підтверджується позивачем, а також підтверджується довідкою Фінансово-економічного управління СБУ від 10.01.2023 № 21/2/2-30.
Щодо вимоги зобов`язати СБУ нарахувати та виплатити середнього заробітку за час затримки розрахунку в порядку статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України. Позивач помилково вважає, що має право на виплату середнього заробітку в порядку статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за затримку в 941 день на суму 2 665,77 грн. та за затримку в 1011 днів на суму 33 023,23 грн. Оскільки питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовця чітко не врегульовано спеціальним законодавством, позивач помилково дійшов до висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України, зокрема, стаття 117, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні при наявності факту порушення власником строку розрахунку та вини власника, з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Відповідно до Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці - це громадяни України, які проходять військову службу у складі Збройних Сил України та інших військових формувань. Так, згідно зі статтею 2 вказаного Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Стаття 3 КЗпП України визначає, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. Порядок проходження військової служби в цілому, та зокрема в СБУ, врегульований спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на них додаткові обов`язки та відповідальність. Це, зокрема, Закони України Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України, Про військовий обов`язок і військову службу, Про Службу безпеки України, Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ (затверджене Указом Президента України від 27.12.2007 № 1262), а також інші спеціальні підзаконні нормативно-правові акти. Відповідно до статті 21 Закону України «Про Службу безпеки України» від 25.03.1992 № 2229-ХІІ (далі - Закон № 2229-ХІІ) законодавством України про працю регулюються лише трудові відносини працівників цивільних осіб, які уклали трудовий договір з СБУ. Такої-ж позиції дотримується й Міністерство соціальної політики України (листи від 24.07.2013 № 774/13/84-13, від 23.06.2015 № 21-63а15). Порядок та умови виплати грошового забезпечення та виплат компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України регламентується Законом № 2229-ХІІ, Законом №2011-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб. Згідно з пунктами 2 та 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації. Порядок виплати грошового забезпечення в Службі безпеки України визначається Інструкцією-515.
Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується позивачем, він проходив військову службу в органах СБУ. Наказом СБУ від 21.02.2020 року №237-ОС/дск, зі змінами внесеними наказом СБУ від 24.04.2020 року №544-ОС/дск позивач був звільнений з військової служби в запас Служби безпеки України на пенсію за пп. «а» п.61 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 року №1262/2007 та пп. «а» п.2 ч. 5 ст.26 Закону № 2232-ХІІ. Тому, безпідставними та помилковими є посилання позивача на положення статей 116, 117 КЗпП України, оскільки останній (колишній військовослужбовець) проходив в органах СБУ військову службу, а не був ні службовцем чи працівником.
Також відповідач зазначає, що навіть якби позивач і мав законне право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, то під час здійснення таких розрахунків слід враховувати, що з 19.07.2022 набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ, яким викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців. З урахуванням дат проведення остаточних розрахунків з позивачем 28.10.2022 та 06.01.2023 відповідно, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ. Таким чином, позивачем невірно проведений розрахунок ймовірних сум середнього заробітку та помилково дійшов висновку, що має право на виплату середнього заробітку за затримку в 941 день та 1011 днів, що призвело до збільшення заявлених позовних вимог. Відтак, СБУ діє на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією і законами України, дії СБУ є правомірними та відповідали вимогам законодавства України, проте позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими, у зв`язку з чим, не підлягають задоволенню у повному обсязі.
06.03.2023 року у підготовчому засіданні було оголошено перерву до 27.03.2023 року на 11 год. 00 хв.
У судове засідання 27.03.2023 року з`явився представник відповідача, надав заяву про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті.
Вирішуючи питання щодо подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження, суд зазначає наступне.
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався та не скасований.
Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Беручи до уваги оголошення воєнного стану в Україні та неможливість забезпечити безпеку життя і здоров`я учасників процесу безпосередньо у судовому засіданні через відсутність бомбосховища у приміщенні суду, враховуючи те, що сторонами неодноразово надавалися пояснення на підтвердження своєї правової позиція, а також те, що наявних в матеріалах справи письмових доказів достатньо для вирішення справи по суті та немає перешкод для розгляду справи в порядку письмового провадження, задля захисту життя та здоров`я учасників справи, суд не вбачає підстав для відкладення чи перенесення розгляду справи та розглядає справу в порядку письмового провадження.
Усною ухвалою суду від 27.03.2023 року із занесенням до протоколу судового засідання підготовче провадження у справі було закрито, подальший розгляд справи призначено в порядку письмового провадження.
На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 проходив військову службу у Службі безпеки України з 29.01.2004 року по 31.03.2020 року.
Згідно з копією витягу з наказу начальника ДКР СБУ від 23.11.2015 року №137-ос з вересня 2015 року позивач був зарахований в розпорядження начальника Департаменту контррозвідки СБУ за підпунктом "в" пункту 48 Положення -1262 (у разі здійснення стосовно військовослужбовця кримінального провадження - до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом) зі збереженням раніше встановлених розмірів надбавок, доплат та преміювання, наказ начальника ДКР СБУ від 23.11.2015 року №137-ос.
Відповідно до копії витягу з наказу СБУ від 21.02.2020 року за № 237-ОС/дск, зі змінами внесеними наказом СБУ від 24.04.2020 року №544-ОС/дск, позивач звільнений з військової служби в запас Служби безпеки України на пенсію за підпунктом а пункту 61 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 року № 1262/2007 та підпунктом а (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовій обов`язок та військову службу, із виключенням зі списків особового складу СБУ з 31.03.2020 року.
Вважаючи протиправною бездіяльність щодо не нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за весь період проходження військової служби в СБУ, а також безпідставне утримання суми нарахованої індексації, позивач звернувся з позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 року у справі №160/9086/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, Управління Служби безпеки України в Одеській області задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 коштів індексації грошового забезпечення за час проходження служби в СБУ з листопада 2004 по грудень 2005 року, вересень грудень 2014 року, січень - травень 2015, квітень 2016 року.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 коштів індексації грошового забезпечення за час проходження служби в Управлінні Службі безпеки України у Дніпропетровській області з березня по червень 2014 року.

Зобов`язано Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 кошти індексації грошового забезпечення за період проходження ним служби в СБУ з листопада 2004 по грудень 2005 року, вересень грудень 2014 року, січень - травень 2015, квітень 2016 року.

Зобов`язано Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 кошти індексації грошового забезпечення за період проходження ним служби в Управлінні Служби безпеки України у Дніпропетровській області з березня по червень 2014 року.

Визнано протиправними дії Служби безпеки України щодо утримання з нарахованої ОСОБА_1 індексації грошових доходів у сумі 2500 грн. 92 коп. суми доплати військовослужбовцям оперативних підрозділів, які постійно співробітничають з особами, залученими до участі в оперативно розшуковій діяльності на конфіденційній основі за період з 01.03.2018 р. по 31.12.2018 р. у сумі 634 грн.

Зобов`язано Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму доплати військовослужбовцям оперативних підрозділів, які постійно співробітничають з особами, залученими до участі в оперативно розшуковій діяльності на конфіденційній основі за період з 01.03.2018 р. по 31.12.2018 р. у сумі 634 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Вказане рішення набрало законної сили 28 червня 2021 року, відповідно до записів у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Судом встановлено, що листом Фінансово-економічного управління Служби безпеки України від 15.11.2021 року №21/3/1-Д-160-Д-164/5 позивача повідомлено про наступне.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/9086/20, з урахуванням податків і зборів позивачу було перераховано:

- в частині зобов`язання Служби безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 кошти індексації грошового забезпечення за період проходження ним служби в СБУ з листопада 2004 по грудень 2005 року, вересень грудень 2014 року, січень - травень 2015, квітень 2016 року на загальну суму 263,94 грн. (платіжне доручення № 9747 від 11.11.2021 року);

- в частині зобов`язання Служби безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму доплати військовослужбовцям оперативних підрозділів, які постійно співробітничають з особами, залученими до участі в оперативно розшуковій діяльності на конфіденційній основі за період з 01.03.2018 р. по 31.12.2018 р. - у сумі 624,49 грн. (платіжне доручення №9746 від 11.11.2021 року).

Також, УСБУ у Дніпропетровській області проінформувало позивача листом від 26.10.2021 року №55/11/Д-7070/577, що на виконання вказаного рішення суду, в частині зобов`язання Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 кошти індексації грошового забезпечення за період проходження ним служби в Управлінні Служби безпеки України у Дніпропетровській області з березня по червень 2014 року позивачу було перераховано 20.10.2021 року на картрахунок у розмірі 539,78 грн. (платіжна відомість № 601).

Відповідно до скріншоту сторінки особистого електронного кабінету ОСОБА_1 в АТ Ощадбанк вбачається, що перерахунок коштів відбувся 12.11.2021 року.

Вважаючи, що Служба безпеки України, згідно чинного законодавства України, повинна сплати ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме, за період з 31.03.2020 року по 12.11.2021 року, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

За наслідками розгляду даної позовної заяви, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2022 року у справі №160/22577/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Служби безпеки України про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Зобов`язано Службу безпеки України сплатити на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за період затримки в 590 днів (з 01.04.2020 року по 11.11.2021 року включно), виплати належних йому під час звільнення з військової служби коштів індексації грошового забезпечення за період проходження служби в СБУ з листопада 2004 року по грудень 2005 року, вересень грудень 2014 року, січень травень 2015 року та квітень 2016 року на виконання рішення суду.

Стягнуто із Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.03.2020 року по 12.11.2021 року в сумі 1423,76 грн. з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

У іншій частині позовних відмовлено.

Питання щодо розподілу судових витрат не вирішувалось.

Судом установлено, що у зв`язку з тим, що Дніпропетровським окружним адміністративним судом від 23.05.2021 року у справі №160/9086/20 визнано дії відповідача щодо не виплати позивачу індексації грошових доходів населення в повному об`ємі протиправними позивач звернувся зі зверненням до Служби безпеки України від 27 вересня 2021 року з проханням надати інформацію щодо врахування до складу грошового забезпечення, з якого проводиться розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, індексації грошових доходів.

Листом від 07.10.2021 року №21/3/1-Д-155/5 Фінансове-економічне управління Служби безпеки України повідомило, що оскільки індексація грошових доходів населення не відноситься до складу грошового забезпечення військовослужбовців, то вона не включається до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Вважаючи дії Служби безпеки України щодо відмови здійснити перерахунок (донарахування) одноразової допомоги при звільненні з військової служби виходячи з розрахунку 50 % фактичного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з включенням до грошового забезпечення для обрахунку коштів індексації грошового забезпечення протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідками розгляду даної позовної заяви, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 року у справі №160/19132/21 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Служби безпеки України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд.33, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправними дії Служби безпеки України щодо відмови здійснити перерахунок (донарахування) одноразової допомоги при звільненні з військової служби ОСОБА_1 за наказом СБУ № 237-ОС/дск від 21.02.2020 року, виходячи з розрахунку 50 % фактичного грошового забезпечення (з урахуванням усіх виплат та доплат, які він отримав після звільнення за період проходження військової служби з 01.08.1994 по 31.03.2020) за кожний повний календарний рік служби, з включенням до грошового забезпечення для обрахунку коштів індексації грошового забезпечення.

Зобов`язано Службу безпеки України провести ОСОБА_1 перерахунок (донарахування) одноразової допомоги при звільненні з військової служби та здійснити виплату вказаної допомоги з врахуванням уже проведених виплат, виходячи з розрахунку 50 % фактичного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення суми коштів індексації грошового забезпечення.

Відповідачем подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.10.2022 року апеляційну скаргу Служби безпеки України залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 року залишено без змін.

Відповідно до скріншоту сторінки особистого електронного кабінету ОСОБА_1 в АТ Ощадбанк вбачається, що останньому 28.10.2022 року СБУ нараховано грошове забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення суми коштів індексації грошового забезпечення у сумі 2665,77 грн. на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19.10.2022 року у справі №160/19132/21.

Також, як було установлено судом, 18.02.2022 року позивач звернувся до Служби безпеки України із заявою, в якій просив:

- здійснити перерахунок грошового забезпечення з 29.01.2020 року, а саме, посадовий оклад та оклад за військове звання визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом па 1 січня календарного року (в моєму випадку на 2020 рік. який складає - 2102.00 гри), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатком 1 ПКМУ-704 (тарифний розряд - 33 коефіцієнт якого складає 3.6);

- здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні;

- надати оновлену довідку про грошове забезпечення до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області;

- після перерахунку грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні, перерахувати кошти на картковий рахунок з врахуванням вже проведених виплат;

- після перерахування коштів на картковий рахунок надіслати на адресу лист, в якому вказати суми перерахованих коштів та дату їх перерахування.

Листом Служби безпеки України від 31.05.2022 року № Д-41/108 позивачу відмовлено у задоволенні зазначеної заяви з посиланням на те, що пунктом 4 Постанови №704 установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р„ на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13 і 14. Також згідно з примітками до додатків 1, 12, 13 і 14 цієї постанови посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 Постанови-704.

Таким чином, розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями з 01.03.2018 (часу запровадження Постановою №704 нових розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням) і до цього часу діючим військовослужбовцям розраховуються з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року (1 762 грн).

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач і звернувся до суду із даною позовною заявою.

За наслідками розгляду даної позовної заяви, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.08.2022 року у справі №160/8389/22 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Служби безпеки України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 33, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправними дії Служби безпеки України щодо відмови ОСОБА_1 в здійсненні перерахунку грошового забезпечення з 29.01.2020 року по день звільнення з військової служби, а саме, посадовий оклад та оклад за військове звання визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року в розмірі 2102,00 грн. на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно із додатком 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року та перерахуванні коштів грошового забезпечення з врахуванням вже проведених виплат;

Визнано протиправними дії Служби безпеки України щодо відмови у здійсненні перерахунку ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, з врахуванням вже проведених виплат; наданні оновленої довідки про грошове забезпечення до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Зобов`язано Службу безпеки України здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 29.01.2020 року по день звільнення з військової служби, а саме, посадовий оклад та оклад за військове звання визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року в розмірі 2102,00 грн. на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно із додатком 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року та перерахувати кошти грошового забезпечення з врахуванням вже проведених виплат.

Зобов`язано Службу безпеки України здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 та перерахувати останньому кошти вказаної допомоги з врахуванням вже проведених виплат.

Зобов`язано Службу безпеки України надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області оновлену довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду.

Не погоджуючись із даним судовим рішенням, СБУ до суду подано апеляційну скаргу, яку постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.12.2022 року залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.08.2022 року без змін.

З матеріалів справи убачається, що відповідно до скріншоту сторінки особистого електронного кабінету ОСОБА_1 в АТ Ощадбанк, останньому 06.01.2023 року СБУ нараховано грошове забезпечення з 29.01.2020 року по 31.03.2020 року та перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні у сумі 33 023, 23 грн. на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.08.2022 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 06.12.2022 у справі №160/8389/22.

Судом установлено, що 19.12.2022 року ОСОБА_1 звернувся із зверненням на ім`я начальника ФЕУ СБУ, в якому просив після виконання рішення суду у справі №160/8389/22 надати йому оновлену довідку про грошову забезпечення та довідку про перерахування певної суми коштів з поясненнями щодо нарахованих сум а також копії підтверджуючих документів щодо перерахування цих коштів на його картковий рахунок. Крім того, позивач після нарахування та виплати коштів, просив йому виплатити компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати.

Листом від 13.01.2023 року №21/3/1-Д-178/5 Фінансово-економічним управлінням Служби безпеки України позивачу повідомлено, що на підставі рішення суду у справі № 160/8389/22 ОСОБА_1 здійснено відповідний перерахунок та виплату відповідних коштів (з урахуванням військового збору), що підтверджується платіжним дорученням № 26 від 05.01.2023 року. Відповідач направив довідку № 21/2/2-17 від 05.01.2023 року про перерахування відповідної суми коштів на виконання рішення суду у справі № 160/8389/22 (нараховані суми коштів грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги) та оновлену довідку № 21/2/2-17а від 05.01.2023 року про грошове забезпечення з урахуванням зазначеного рішення суду. Також відповідач повідомив, що рішенням суду у справі № 160/8389/22 нарахувати та виплатити позивачу кошти вищезазначених компенсації та середнього заробітку СБ України не зобов`язано.

Позивач вважаючи, що СБУ повинно йому нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку на виконання судових рішень у справах № 160/19132/21 та № 160/8388/22 з врахуванням рішення суду у справі № 160/22577/21 від 12.04.2022 року за подібним позовом, звернувся до суду із даною позовною заявою.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Так, як вже зазначалось вище, відповідно до скріншоту сторінки особистого електронного кабінету ОСОБА_1 в АТ Ощадбанк вбачається, що останньому 28.10.2022 року СБУ нараховано грошове забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення суми коштів індексації грошового забезпечення у сумі 2665,77 грн. на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19.10.2022 року у справі №160/19132/21.

Також, відповідно до скріншоту сторінки особистого електронного кабінету ОСОБА_1 в АТ Ощадбанк, останньому 06.01.2023 року СБУ нараховано грошове забезпечення з 29.01.2020 року по 31.03.2020 року та перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні у сумі 33 023, 23 грн. на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.08.2022 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 06.12.2022 у справі №160/8389/22.

Визначаючись із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, суд вважає за необхідне виходити із суми 2665,77 грн., оскільки саме такий розмір грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення суми коштів індексації грошового забезпечення було виплачено позивачу на його картковий рахунок. А також, слід виходити із суми 33 023, 23 грн., оскільки саме такий розмір грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 31.03.2020 року та одноразової грошової допомоги при звільненні було виплачено позивачу на його картковий рахунок.

Слід зазначити, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10.03.2011 у справі "Сук проти України" вказав, що держава може ввести, призупинити або припинити виплати працівникам з державного бюджету, внісши відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні виплати є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Таким чином, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України. Тому, за аналогією закону до спірних відносин застосуються норми ст.ст.116, 117 Кодексу законів про працю України.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 14.03.2019 у справі № 820/660/17 вказав:

" … за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини";

"… непоширення норм Кодексу законів про працю України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ/міліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України";

"…реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань".

Відтак, посилання відповідача щодо неможливості застосування до спірних правовідносин положень статей 116, 117 КАС України є безпідставними.

Частиною 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

При цьому, ч. 1 та ч. 2 ст. 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У пункті 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року в справі №4-рп/2012 визначено, що всі суми, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, роботодавець зобов`язаний виплатити йому у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року по справі №810/451/17 та від 26 лютого 2020 року по справі №821/1083/17 викладена правова позиція відповідно до якої під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Суд зазначає, що у даному випадку спірним є питання наявності у позивача права на стягнення з відповідача середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за несвоєчасний розрахунок при звільненні, право на стягнення якого, виникло у позивача у зв`язку непроведенням фактичного розрахунку при звільненні.

Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України і статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, індексація, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальність.

Таким чином, оскільки відповідачем не було проведено з позивачем під час звільнення з військової служби остаточного розрахунку, зокрема, не виплачено вчасно грошове забезпечення, позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

При цьому, що стосується періоду затримки розрахунку з позивачем, то такий період розпочинається з 01.04.2020 року (наступний перший день після звільнення, оскільки включно по 31.03.2020 року позивач працював в СБУ, тобто 31.03.2020 року є останнім робочим днем) і закінчується 27.10.2022 року та 05.01.2023 року включно (день, що передує дню, коли позивач фактично отримав кошти у своє володіння, тобто з ним проведено остаточний розрахунок). Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні становить 1229 календарних днів.

Розмір середнього заробітку обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 зазначеного Порядку).

Відповідно до довідки Фінансово-економічного управління Служби Безпеки України від 31.01.2023 року №21/2/2-118, сума грошового забезпечення позивача за два місяці перед звільненням становила 26 251,38 грн., а саме у січні 2020 року 12 086,23 грн., у лютому 2020 року 14 165, 15 грн.

Розмір одноденного заробітку склав 437,52 грн. (26 251,38 грн. / 2 місяці (60 календарних днів) = 437,52 грн.).

Кількість днів, впродовж яких затримано виплату грошового забезпечення суми коштів індексації грошового забезпечення у сумі 2665,77 грн. з 01.04.2020 року по 27.10.2022 року (до дня фактичного розрахунку) - 940.

Кількість днів, впродовж яких затримано виплату грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 31.03.2020 року та перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні у сумі 33 023, 23 грн. з 01.04.2020 року по 05.01.2023 року (до дня фактичного розрахунку) - 1010.

Таким чином, середній заробіток позивача за весь період затримки повного розрахунку становить 411 268, 80 грн. (437,52 грн. - одноденний заробіток х 940 календарних дня затримки розрахунку = 411 268, 80 грн.).

Крім того, середній заробіток позивача за весь період затримки повного розрахунку становить 441 895,20 грн. (437,52 грн. - одноденний заробіток х 1010 календарних дня затримки розрахунку = 441 895,20 грн.).

Суд зазначає, що частина перша статті 117 Кодексу законів про працю України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 Кодексу законів про працю України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 Кодексу законів про працю України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Тобто, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 підсумувала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 Кодексу законів про працю України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

В цій постанові Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Крім того, у вищевказаній постанові зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Водночас, виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду вважає, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум, момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення, хоча такий чинник у згаданій постанові Верховного Суду України не сформульований.

З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, при вирішенні питання про зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, необхідно враховувати: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Тому Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 Кодексу законів про працю України.

Про допустимість зменшення розміру відшкодування середнього заробітку у правовідносинах щодо проходження військової служби вказав Верховний Суд у постановах від 20.05.2020 по справі № 816/1640/17, від 25.09.2020 по справі № 400/3365/19 зазначивши про обов`язок суду мотивувати прийняте рішення в частині підстав зменшення відшкодування.

При вирішенні даного питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно з середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Судом під час вирішення даної справи врахована правова позиція та механізм врахування коефіцієнта істотності частки складових заробітної плати у порівнянні з середнім заробітком за час затримки розрахунку, викладені Верховним Судом у постанові від 30.10.2019 по справі №806/2473/18.

У вказаному рішенні вказано, що коефіцієнт істотності частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку розраховується за наступною формулою (з урахуванням предмету спору): частка недоплачених коштів / середній заробіток за час затримки розрахунку * 100 (помножити на 100). Коефіцієнт у відсотках.

Сама ж сума, яка підлягатиме виплаті з урахуванням принципів пропорційності та співмірності, а також істотності частки складових заробітної плати, розраховується за такою формулою: середньоденний розмір грошового забезпечення * (помножити) коефіцієнт істотності частки складових заробітної плати, отримане помножити на кількість днів (календарних або робочих) затримки розрахунку.

Суд враховує зазначений механізм обчислення, сформульований Верховним Судом, та здійснює розрахунок наступним чином:

коефіцієнт істотності частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку вираховується наступним чином:

- середньоденне грошове забезпечення позивача складає 437,52 грн.; 26 251,38 грн. / 2 місяці (60 календарних днів) = 437,52 грн.), розрахункова сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 01.04.2020 року (наступного для після звільнення) по 27.10.2022 року (до дня повного розрахунку) становить 411 268,80 грн.

- за період з 01.04.2020 року по 27.10.2022 року 2665,77 грн. (невиплачене грошове забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення суми коштів індексації грошового забезпечення у день звільнення) / 411 268,80 грн. (розрахункова сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку) х 100 = 0,65 %.

Отже сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 0,65 % становить: 437,52 грн. (середньоденне грошове забезпечення позивача) х 0,65% = 2,84 грн.; 2,84 грн. х 940 (днів затримки розрахунку) = 2669,60 грн.

З врахуванням принципу співмірності та істотності частки недоплаченої суми коштів порівняно із середнім заробітком, за час затримки розрахунку позивачеві слід виплатити 2669,60 грн.

Зменшення судом суми стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні здійснено з урахуванням справедливого і розумного балансу між інтересами позивача і відповідача, оскільки стягнення компенсації у розмірі: 411 268,80 грн. за несвоєчасну виплату заборгованості у розмірі 2665,77 грн. було б явно неспівмірним розміру простроченої заборгованості та майнових втрат позивача.

Крім того, суд враховує зазначений механізм обчислення, сформульований Верховним Судом, та здійснює розрахунок наступним чином:

коефіцієнт істотності частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку вираховується наступним чином:

- середньоденне грошове забезпечення позивача складає 437,52 грн.; 26 251,38 грн. / 2 місяці (60 календарних днів) = 437,52 грн.), розрахункова сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 01.04.2020 року (наступного для після звільнення) по 05.01.2023 року (до дня повного розрахунку) становить 441 895,20 грн.

- за період з 01.04.2020 року по 05.01.2023 року 33 023,23 грн. (невиплачене грошове забезпечення з 29.01.2020 року по 31.03.2020 року та одноразова грошова допомога при звільненні) / 441 895,20 грн. (розрахункова сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку) х 100 = 7,47 %.

Отже сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 7,47 % становить: 437,52 грн. (середньоденне грошове забезпечення позивача) х 7,47% = 32,68 грн.; 32,68 грн. х 1010 (днів затримки розрахунку) = 33 006,80 грн.

З врахуванням принципу співмірності та істотності частки недоплаченої суми коштів порівняно із середнім заробітком, за час затримки розрахунку позивачеві слід виплатити 33 006,80 грн.

Зменшення судом суми стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні здійснено з урахуванням справедливого і розумного балансу між інтересами позивача і відповідача, оскільки стягнення компенсації у розмірі: 441 895,20 грн. за несвоєчасну виплату заборгованості у розмірі 33 006,80 грн. було б явно неспівмірним розміру простроченої заборгованості та майнових втрат позивача.

Можливість зменшення судом суми стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням справедливого і розумного балансу між інтересами позивача і відповідача викладена також у постанові Верховного суду від 04.09.2020 року у справі №260/348/19.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені обставини, з метою ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання Служби безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму середнього заробітку за період затримки в 940 днів (з 01.04.2020 року по 27.10.2022 року невиплачене грошове забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення суми коштів індексації грошового забезпечення у день звільнення) у сумі 2669,60 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят дев`ять гривень 60 копійок) на виконання рішення суду та зобов`язання Служби безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму середнього заробітку за період затримки в 1010 днів (з 01.04.2020 року по 05.01.2023 року невиплачене грошове забезпечення з 29.01.2020 року по 31.03.2020 року та одноразова грошова допомога при звільненні) у сумі 33 006,80 грн. (тридцять три тисячі шість гривень 80 копійок) на виконання рішення суду.

При цьому, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Служби безпеки України здійснити розрахунок суми коштів середнього заробітку з врахуванням рішення суду у справі № 160/22577/21 від 12.04.2022 року за подібним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про зобов`язання вчинити певні дії, що 13.05.2022 року набрало законної сили, а саме, шляхом множення: суми середньоденного заробітку позивача на кількість днів затримки розрахунку за період з 31.03.2020 року по 06.01.2023 року та на істотність частки невиплаченої при звільненні суми коштів одноразової допомоги в повному обсязі в порівнянні із середнім заробітком за весь час затримки розрахунку (розмір несвоєчасно виплаченої суми / середній заробіток за весь час затримки розрахунку)* 100) та зобов`язання Служби безпеки України здійснити розрахунок суми коштів середнього заробітку з врахуванням рішення суду у справі № 160/22577/21 від 12.04.2022 року за подібним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про зобов`язання вчинити певні дії, що 13.05.2022 року набрало законної сили, а саме, шляхом множення: суми середньоденного заробітку позивача (472,17 грн.) на кількість днів затримки розрахунку за період з 31.03.2020 року по 28.10.2022 року (941 день) та на істотність частки невиплаченої при звільненні суми коштів одноразової допомоги в повному обсязі в порівнянні із середнім заробітком за весь час затримки розрахунку ((розмір несвоєчасно виплаченої суми / середній заробіток за весь час затримки розрахунку)* 100), яка складає 0,60%, за результатами яких, загальна сума коштів середнього заробітку становить 266 587,18 гривень, оскільки судовим рішенням від 12.04.2022 року у справі №160/22577/21 вже зобов`язано відповідача сплатити на користь позивача середній заробіток за період затримки в 590 днів (з 01.04.2020 року по 11.11.2021 року включно), виплати належних йому під час звільнення з військової служби коштів індексації грошового забезпечення за період проходження служби в СБУ з листопада 2004 року по грудень 2005 року, вересень грудень 2014 року, січень травень 2015 року та квітень 2016 року на виконання рішення суду (судове рішення від 26.05.2021 року у справі №160/9086/20).

Інші доводи представників сторін не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини та наведені у рішенні суду норми права, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та при зверненні до суду ним не були понесені судові витрати, відсутні підстави для стягнення судових витрат.

Частиною 2 статті 193 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Положеннями частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Враховуючи те, що розгляд справи по суті розпочато з 27.03.2023 року в порядку письмового провадження та враховуючи положення статті 193 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено розгляд справи по суті протягом тридцяти днів, датою ухвалення судового рішення є 27.04.2023 року.

З урахуванням викладеного справа розглянута 27.04.2023 р.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса місця фактичного проживання: АДРЕСА_4 (офіцерський гуртожиток) до Служби безпеки України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 33, ) про зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Зобов`язати Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму середнього заробітку за період затримки в 940 днів (з 01.04.2020 року по 27.10.2022 року невиплачене грошове забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення суми коштів індексації грошового забезпечення у день звільнення) у сумі 2669,60 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят дев`ять гривень 60 копійок) на виконання рішення суду.

Зобов`язати Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму середнього заробітку за період затримки в 1010 днів (з 01.04.2020 року по 05.01.2023 року невиплачене грошове забезпечення з 29.01.2020 року по 31.03.2020 року та одноразова грошова допомога при звільненні) у сумі 33 006,80 грн. (тридцять три тисячі шість гривень 80 копійок) на виконання рішення суду.

В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 27.04.2023 року.

Суддя О.М. Неклеса