Справа № 640/22227/20
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України», ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України», в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за 140 днів невикористаної відпустки;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 суму компенсації за невикористані дні основної відпустки у кількості 125 діб та додаткової відпустки за стаж служби в поліції у кількості 15 діб у розмірі 162363,60 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 125 днів невикористаної відпустки, зобов`язано ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 125 днів невикористаної відпустки в розмірі 116656,40 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що застосуванню підлягають спеціальні норми п.8 р.ІІІ Порядку №260, які не передбачають виплати грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки до року, в якому поліцейський звільнився.

Позивач також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що право на додаткову відпустку набувається незалежно від кількості відпрацьованих днів в поточному році, при цьому судом першої інстанції невірно розраховано одноденний розмір грошового забезпечення для визначення розміру грошової компенсації.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач в період з 23.02.1998 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 по 23.01.2020 - в органах поліції, що підтверджується записами у його трудовій книжці (а.с.10-12).

Наказом ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» від 23.01.2020 №12 о/с позивача звільнено зі служби в поліції з 23.01.2020 з посади заступника начальника ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 21.02.2020 (зареєстрована 25.02.2020), в якій просив надати інформацію про фактичну кількість днів невикористаної відпустки у період служби та розмір нарахованої і виплаченої суми компенсації за невикористані дні відпустки і здійснити відповідні виплати на його користь (а.с.14).

Листом від 25.03.2020 №3-13/51/01-2020 позивача повідомлено, що фактична кількість днів невикористаної ним відпустки становить: у 2016 році - 15 діб основної та 15 діб додаткової відпустки; у 2017 році - 15 діб основної та 5 діб додаткової відпустки; у 2018 році - 15 діб основної та 15 діб додаткової відпустки; у 2019 році - 30 діб основної та 15 діб додаткової відпустки; у 2020 році - немає невикористаних днів відпустки відповідно до частини дев`ятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію». Також зазначено про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу компенсації за невикористані дні відпустки (а.с.15-16).

Вважаючи відмову у виплаті компенсації за невикористані дні відпустки протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що позивач за період служби в поліції не використав 125 днів відпустки та у зв`язку зі звільненням має право на отримання грошової компенсації за них.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів виходить із наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Законом України «Про Національну поліцію» та Законом України «Про відпустки».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

В силу ст.45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України «Про відпустки» (далі - Закон №504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі ст.4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч.1 ст.24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в ч.1 ст.83 КЗпП України.

Закон України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ч.1 та 3 ст.59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст.60 Закону №580-VIII).

Згідно з ч.1, 2 ст.92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами 1-4 ст.93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до ч.8-11 ст.93 Закону №580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами 1, 2 ст.94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом МВС України від 06.04.2016 №260, зареєстрованим в Міністестві юстиції України 29.04.2016 за №669/28799, затверджено Порядок та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок №260), яким визначено критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 3 р.І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абз.7, 8 п.8 р.ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Суд звертає увагу, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у ст.92 Закону №580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення ч.7, 11 ст.93 Закону №580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд доходить висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

Колегія суддів зазначає, що положення п.8 р.ІІІ Порядку №260 не врегульовують правовідносини щодо виплати компенсації за невикористану відпустку за попередні роки, в тому числі не містить положень, які вказують на відсутність у звільненого поліцейського права на отримання компенсації за невикористані дні відпустки за попередні роки.

Тобто, в даному випадку норми спеціального законодавства не врегульовано питання виплати поліцейським компенсації за невикористаної дні за попередні роки, а тому застосуванню підлягають норми загального законодавства.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №504/96-ВР і ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19 та від 31.03.2021 у справі №320/3843/20.

З листа відповідача від 25.03.2020 №3-13/51/01-2020 вбачається, що на день звільнення фактична кількість днів невикористаної позивачем відпустки становить: у 2016 році - 15 діб основної та 15 діб додаткової відпустки; у 2017 році - 15 діб основної та 5 діб додаткової відпустки; у 2018 році - 15 діб основної та 15 діб додаткової відпустки; у 2019 році - 30 діб основної та 15 діб додаткової відпустки; у 2020 році - немає невикористаних днів відпустки відповідно до частини дев`ятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с.15-16).

Тобто відповідачем визнається, що у ОСОБА_1 залишились невикористаними 125 днів відпустки за попередні роки, за які йому підлягає виплаті грошова компенсація.

Щодо 15 днів додаткової відпустки за 2020 рік (рік звільнення позивача з ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України»), суд першої інстанції, застосовуючи аналогію закону, дійшов висновку, що оскільки позивач був звільнений в січні 2020 року не відпрацювавши повного місяця, то він не набув права на таку відпустку.

В силу ч.1 ст.78 Закону №580-VIII стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Відповідно до ч.3 ст.93 наведеного Закону за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Отже, беручи до уваги, що стаж служби позивача в поліції складає 23 роки 03 місяці 26 днів, він має право на щорічну додаткову відпустку тривалістю 15 днів та положення чинного законодавства не визначають інших умов для набуття права на таку відпустку (окрім наявності відповідного стажу служби), в тому числі і щодо відпрацювання певної кількості днів у поточному році, за який надається така відпустка.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що позивач набув право на додаткову відпустку тривалість 15 календарних днів за 2020 рік, а тому загальна кількість днів невикористаної відпустки при звільненні ОСОБА_1 становить 140 календарних днів, за які він має право на грошову компенсацію.

Щодо здійснення розрахунку розміру грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки позивача, колегія суддів зазначає, що в силу абз.8 п.8 р.ІІІ Порядку №260 виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Разом з тим, у 2020 році позивач не пропрацював повний місяць та відповідно до його грошового атестата №6 (а.с.29) грошове забезпечення йому було нараховано за період до 23.01.2020 включно, що унеможливлює застосування наведеної вище норми Порядку №260, оскільки це призведе до необґрунтованого зменшення одноденного розміру грошового забезпечення позивача.

Крім того, положення абз.8 п.8 р.ІІІ Порядку №260 не регулюють питання розрахунку одноденного розміру грошового забезпечення для визначення розміру грошової компенсації за невикористані дні відпустки за попередні роки, а тому в даному випадку підлягають застосуванню норми загального законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, відповідно до п.2, 7 якого (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Пунктом 9 р.І Порядку №260 встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Відтак, при обчисленні розміру одноденного грошового забезпечення позивача підлягає врахуванню заробітна плата за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки, поділена на кількість календарних днів у році.

Беручи до уваги, що позивач звільнений у січні 2020 року, то, з урахуванням розрахункових листів (а.с.30-37), для розрахунку його одноденного грошового забезпечення для виплати компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки розраховується наступним чином: 426606,67 грн (нараховане грошове забезпечення за 2019 рік) / 365 к.д. (календарних днів у 2019 році) = 1168,79 грн (одноденне грошове забезпечення). Розмір грошової компенсації за 140 календарних днів основної та додаткової відпустки становить: 140 к.д. х 1168,79 грн = 163630,60 грн.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, виходячи з меж позовних вимог та доводів позовної заяви і апеляційних скарг, колегія суддів доходить висновку щодо наявності з боку відповідача протиправної бездіяльності в частині невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки та необхідності зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу суму компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки в розмірі 162363,60 грн.

Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, призвели до неправильного вирішення справи в частині, внаслідок чого колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні частини позовних вимог із прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог - скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Змінити резолютивну частину рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року, виклавши абзаци 2, 3 в наступній редакції:

«Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 140 днів невикористаної відпустки.

Зобов`язати Державну установу «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» (01601, м.Київ, вул.Богомольця, 10, ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за 140 днів невикористаної відпустки в розмірі 162363,60 грн.».

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови виготовлено 25 квітня 2023 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма