Справа № 260/3961/22
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 квітня 2023 року м. Ужгород№ 260/3961/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Закарпатській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДПС у Закарпатській області звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , податковий борг у розмірі 10346,78 грн., в т.ч. пеня 337,28 грн. по наступним платежам: - 85 11010500 «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 6337,28 грн., в т.ч. пеня 337,28 грн.; - 30 11011001 «Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 4009,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що заборгованість відповідача виникла у зв`язку з несплатою ним в повному обсязі самостійно визначеного в поданій податковій декларації грошового зобов`язання. Вважає, що вказана сума є узгодженою. Контролюючим органом було здійснено всі визначені законодавством заходи щодо стягнення податкового боргу, в тому числі, скеровано на адресу такого платника податків податкову вимогу. Однак такі дії не призвели до позитивного результату, а тому сума податкового боргу підлягає стягненню в судовому порядку.

20 лютого 2023 року відповідач подав до суду відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечує. Так, зазначив, що за адресою, за якою контролюючий орган скеровував податкову вимогу, відповідач не зареєстрований та не проживає, а тому таку не отримував. Заявляє, що будь-якої декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік він не подавав та заперечив існування в нього електронного кабінету платника податків та ЕЦП. З огляду на що вважає, що нарахування податку на доходи і військового збору відбулося на підставі документа, в якому неможливо ідентифікувати особу, яка здійснила його подання, а тому спірна сума податкового боргу не може бути стягнутою за рішенням суду.

07 березня 2023 року позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що подання податкової звітності здійснюється засобами телекомунікаційного зв`язку із застосуванням електронного цифрового підпису, наявність якого є достатнім підтвердженням справжності такого документа. Декларація, надана платником, вважається прийнятою за умови надходження відповідної квитанції. Зазначає, що після надходження від відповідача в 2019 році декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік контролюючим органом було видано квитанцію №2 від 26.04.2019 про прийняття декларації, що підтверджує факт отримання такої контролюючим органом. Однак сума самостійно задекларованого податкового зобов`язання платником податків сплачена не була.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 26 квітня 2019 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) подав до Ужгородської ДПІ Головного управління ДФС у Закарпатській області в електронному вигляді звітну податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2018 рік, в якій самостійно визначив суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 13365,00 грн. та з військового збору у розмірі 4009,50 грн.

Така податкова декларація підписана ОСОБА_1 електронним цифровим підписом, що підтверджується квитанцією №2, сформованою за результатами обробки податкової декларації.

В поданому до суду відзиві ОСОБА_1 заперечує факт подання такої електронної податкової декларації та наявність в нього електронного цифрового підпису.

Оцінюючи зазначені доводи відповідача крізь призму їх достатності для відмови у стягненні спірного податкового боргу, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентуються нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 №755-VI, із змінами і доповненнями (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - ПК України).

Так, положення п. 16.1 ст. 16 ПК України зобов`язують платника податків, в тому числі подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податкова декларація, в розумінні п. 46.1 ст. 46 ПК України це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п. 48.3 ст. 48 ПК України, податкова декларація повинна містити, серед іншого: ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Вказане кореспондується з нормами пп. 48.5.2 п. 48.5 ст. 48 ПК України, що встановлюють обов`язковість підписання податкової декларації фізичною особою - платником податків або його представником.

Норми ст. 49 ПК України передбачають можливість подання податкової декларації до контролюючих органів за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Єдиною підставою для відмови у прийнятті податкової декларації засобами електронного зв`язку в електронній формі є недійсність електронного цифрового підпису такого платника податків, у тому числі у зв`язку із закінченням строку дії сертифіката відкритого ключа, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа і надана у форматі, доступному для її технічної обробки (п. 49.3 ст. 49 ПК України).

Згідно п. 49.8 ст. 49 ПК України прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом (п. 49.9 ст. 49 ПК України).

Наказом Міністерства фінансів України від 06.06.2017 №557 затверджено Порядок обміну електронними документами з контролюючими органами (далі Порядок) (в редакції, чинні на момент подання декларації).

Так, п. 3 розділу ІІ Порядку передбачено, що створення електронного документа завершується накладанням на нього електронного цифрового відпису (далі ЕЦП) підписувача (підписувачів), електронної печатки (за наявності), як передбачено для аналогічного документа в паперовому вигляді.

При цьому електронний цифровий підпис, в розумінні п. 2 розділ І Порядку є видом електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. ЕЦП накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Після накладання ЕЦП автор здійснює шифрування електронного документа з дотриманням вимог до форматів криптографічних повідомлень, затверджених в установленому законодавством порядку, та надсилає його у форматі (стандарті) засобами телекомунікаційного зв`язку до адресата протягом операційного дня (п. 4 розділу ІІ Порядку).

Зазначене кореспондується також з положеннями ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 №851-IV.

Відповідно до п. 9 розділу ІІ Порядку, автоматизована перевірка здійснюється у день надходження або не пізніше наступного робочого дня, якщо електронний документ надійшов після закінчення операційного дня або за 1 годину до його закінчення.

При цьому, п. 10 розділу ІІ Порядку передбачено, що автоматизована перевірка електронного документа включає, в тому числі:

- перевірку правового статусу ЕЦП шляхом встановлення чинності посиленого сертифіката ключа підписувача на час підписання електронного документа та відповідності особистого ключа підписувача відкритому ключу, зазначеному у посиленому сертифікаті. При цьому дата та час накладення ЕЦП встановлюються за даними позначки часу, отриманої підписувачем від АЦСК в момент підпису, а чинність посиленого сертифіката на цей момент встановлюється за даними відповідного онлайн-сервісу АЦСК (OCSP) та/або даними актуальних списків відкликаних сертифікатів (CRL) зазначеного АЦСК;

- перевірку обов`язковості та послідовності накладення на електронний документ ЕЦП підписувачів та електронної печатки (за наявності) у встановленому порядку.

Згідно п. 11 розділу ІІ Порядку перша квитанція надсилається автору електронного документа протягом двох годин з часу його отримання контролюючим органом, в іншому разі - протягом перших двох годин наступного операційного дня.

У першій квитанції, що формується за результатами автоматизованої перевірки, зазначеної у пункті 10 цього розділу, повідомляється про результати такої перевірки. У разі негативних результатів автоматизованої перевірки у першій квитанції повідомляється про неприйняття електронного документа із зазначенням причин, у такому випадку друга квитанція не формується.

Не пізніше наступного робочого дня з моменту формування першої квитанції, якщо інше не встановлено законодавством та цим Порядком, формується друга квитанція. Друга квитанція є підтвердженням про прийняття (реєстрацію) або повідомленням про неприйняття в контролюючому органі електронного документа. В другій квитанції зазначаються реквізити прийнятого (зареєстрованого) або неприйнятого (із зазначенням причини) електронного документа, результати обробки в контролюючому органі (дата та час прийняття (реєстрації) або неприйняття, реєстраційний номер, дані про автора та підписувача (підписувачів) електронного документа та автора квитанції) (п. 12 розділу ІІ Порядку).

Отже, з аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що подана платником податків в електронному вигляді податкова декларація підлягає автоматизованій перевірці, в тому числі на дійсність електронного цифрового підпису декларанта. У разі не проходження такої перевірки платник податків повідомляється про факт неприйняття податкової звітності. Таким чином, відсутність дійсного електронного цифрового підпису виключає можливість подання платником податків електронної податкової декларації.

В свою чергу правова природа електронного цифрового підпису виключає можливість отримання такого сторонньою особою.

Зокрема, норми ст. 22 Закону України «Про електронні довірчі послуги» від 05.10.2017 №2155-VIII передбачають, що формування та видача кваліфікованого сертифіката відкритого ключа без ідентифікації особи, ідентифікаційні дані якої міститимуться у кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа, не допускаються.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про електронні довірчі послуги», засоби кваліфікованого електронного підпису чи печатки повинні забезпечувати:

- належний рівень унікальності пари ключів, що ними генеруються;

- конфіденційність особистих ключів під час їх генерації, зберігання та створення кваліфікованого електронного підпису чи печатки;

- захист від доступу до особистих ключів сторонніх осіб.

Засоби кваліфікованого електронного підпису чи печатки під час перевірки кваліфікованого електронного підпису чи печатки повинні надавати користувачеві електронних довірчих послуг результат процесу перевірки та виявляти всі події, що стосуються порушень захисту інформації.

При цьому кваліфікований електронний підпис чи печатка вважається таким, що пройшов перевірку та отримав підтвердження, якщо, в тому числі, за допомогою кваліфікованого сертифіката електронного підпису чи печатки здійснено ідентифікацію підписувача чи створювача електронної печатки (ч. 2 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги»).

Відповідно до п. 16 розділу ІІ Порядку, оригіналом електронного документа вважається електронний примірник такого документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з ЕЦП підписувача (підписувачів) відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Оригінал електронного документа має забезпечувати підтвердження його цілісності та справжності у порядку, визначеному законодавством (у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії).

Згідно ч. 4 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Отже, дослідивши подану ГУ ДПС у Закарпатській області в якості доказу податкову декларацію про майновий стан і доходи, суд встановив, що така підписана відповідачем ОСОБА_1 за допомогою електронного цифрового підпису та надіслана в електронному вигляді 26 квітня 2019 року. Така декларація пройшла автоматизовану перевірку електронного документа, в тому числі, правового статусу ЕЦП, та прийнята контролюючим органом, що підтверджується квитанцією №2, копія якої наявна в матеріалах справи.

При цьому, якщо ОСОБА_1 заперечує дійсність електронного ключа, яким від його імені була підписана податкова декларація, він вправі звернутися до компетентних органів з метою захисту свої прав. В свою чергу сам тільки факт заперечення щодо подання електронної податкової декларації, підписаної електронним цифровим підписом, за відсутності доказів підроблення такого, не може бути належним доказом відсутності у відповідача задекларованого податкового зобов`язання.

З огляду на зазначене, враховуючи вищенаведені законодавчі норми, суд вважає, що позивачем надано належні та достатні докази декларування ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та з військового збору за 2018 рік.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Вказане кореспондується з положенням пп.16.1.4 п.16.1 ст. 16 ПК України.

Згідно зі ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Ст. 54 ПК України передбачено, що платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з вимогами п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків (п. 56.11 ст. 56 ПК України).

Отже, самостійно визначене ОСОБА_1 податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та з військового збору за 2018 рік є узгодженим.

Поряд з цим самостійно задекларовану суму податку ОСОБА_1 сплатив тільки частково, а саме у сумі 7365,00 грн.

Згідно пп. 14.1.162. п. 14.1 ст. 14 ПК України пеня сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Відповідно до пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПКУ, нарахування пені розпочинається при нарахуванні контролюючим органом податкового зобов`язання у встановлених цим Кодексом випадках, не пов`язаних з проведенням перевірки, або при нарахуванні контролюючим органом грошового зобов`язання, визначеного за результатами перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків такого зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом;

У зв`язку з несплатою у добровільному порядку суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, ОСОБА_1 нараховано пеню у розмірі 337,28 грн., яка сплачена також не була.

Спірні правовідносини виникли з приводу стягнення в судовому порядку з платника податків суми податкового боргу.

Так, пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України дає визначення поняттю «податковий борг», відповідно до якого таким є сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Згідно п. 59.4 ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У зв`язку з несплатою в повному обсязі податкових зобов`язань у встановлені ПК України строки ОСОБА_1 було виставлено в порядку, передбаченому п. 59.1 ст. 59 ПК України, податкову вимогу від 24.09.2019 №192043-55.

Як вбачається з матеріалів справи така податкова вимога була скерована на ім`я ОСОБА_1 за наступною адресою: АДРЕСА_2 . Однак поштове відправлення повернулося до контролюючого органу без вручення з відміткою органу поштового зв`язку: «за закінченням встановленого строку зберігання».

Нормами п. 42.2 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

При цьому норми п. 45.1 ст. 45 ПК України встановлюють обов`язок платника податків - фізичної особи визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи, в розумінні положень ПК України, визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Згідно п. 70.1 ст. 70 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків.

За приписами пп. 70.2.4 п. 70.2. ст. 70 ПК України до облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься інформація про місце проживання, а для іноземних громадян - також громадянство.

Відповідно до п. 70.7 ст. 70 ПК України, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата (п. 42.3 ст. 42 ПК України).

З наявної в матеріалах справи облікової картки платника податків вбачається, що податковою адресою ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 . Саме за такою адресою контролюючим органом було скеровано податкову вимогу.

Більше того, така податкова адреса була також зазначена ОСОБА_1 у поданій податковій декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік.

Згідно п. 42.4 ст. 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Суд зазначає, що враховуючи положеннях п. 42.2 ст. 42, п. 58.3 ст. 58, п. 70.1, 70.2, 70.7 ст. 70 ПК України, відправлення, надіслане контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, яка відповідає даним Державного реєстру та облікової картки платника, вважається врученим також у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.

При цьому суд враховує, що норми податкового законодавства не тільки встановлюють обов`язок контролюючого органу інформувати платника податків про прийняття відповідного рішення, але зобов`язують такого платника податків повідомляти контролюючий орган про зміну своєї податкової адреси для забезпечення належної комунікації з ним.

Верховного Суду неодноразово зазначав, що контролюючий орган не наділений повноваженнями на власний розсуд змінювати дані Державного реєстру та облікової картки платника та/або розшукувати місцезнаходження платника податку, а тому дійшов висновку, що контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки (постанови від 15 лютого 2023 року у справі №420/26492/21, від 28 лютого 2023 року у справі №160/27532/21).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на зазначене, суд відхиляє посилання позивача на зміну зареєстрованого місця проживання, оскільки такі відомості у порядку, передбаченому п. 70.7 ст. 70 ПК України, контролюючому органу повідомлені не були.

Судом встановлено, що такий податковий борг з часу надіслання платнику податку зазначеної податкової вимоги не переривався та сплачений не був.

Нормами п. 95.3 ст. 95 ПК України встановлено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно п. 95.2 ст. 95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до п. 87.11 ст. 87 ПК України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

За наведених обставин, враховуючи вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами і підлягають задоволенню.

Судові витрати по справі відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов Головного управління ДПС у Закарпатській області (місцезнаходження: вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ ВП 44106694) до Фізичної особи ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) про стягнення податкового боргу - задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) податковий борг у розмірі 10346,78 грн. (Десять тисяч триста сорок шість гривень 78 коп.), в т.ч. пеня 337,28 грн. по наступним платежам: - 85 11010500 «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 6337,28 грн., в т.ч. пеня 337,28 грн.; - 30 11011001 «Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 4009,50 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін