Справа № 440/3992/22
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2023-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 440/3992/22

адміністративне провадження № К/990/11871/23

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е.,

перевіривши касаційну скаргу Державної митної служби України

на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року

та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року у справі №440/3992/22 за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної митної служби України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної митної служби України про звільнення ОСОБА_1 від 09.02.2022 року №159-о;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Одеської митниці з наступного дня за днем звільнення, тобто з 10.02.2022 року;

- стягнути з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з дня звільнення з посади по день ухвалення судом рішень про поновлення на роботі ;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Одеської митниці та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року у справі № 440/3992/22 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України від 09.02.2022 року № 159-о про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Одеської митниці.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Одеської митниці з наступного дня за днем звільнення, тобто з 10.02.2022 року.

Стягнуто з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 09.02.2022 року по 23.06.2022 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 15000,00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень).

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Одеської митниці та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року змінено, викладено абзац четвертий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнуто з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 200444 грн 31 коп. (двісті тисяч чотириста сорок чотири гривні тридцять одна копійка) за період з 10.02.2022 по 23.06.2022.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року у справі № 440/3992/22 - залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідачем подано касаційну скаргу до Верховного Суду.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У тексті касаційної скарги заявник указує, що підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі є пункти 3 та 4 частини 4 статті 328 КАС України, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, та якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник вказує на відсутність висновку (висновків) Верховного Суду щодо питання застосування пункту 9 частини першої статті 83, статті 88-1 Закону України «Про державну службу» у подібних правовідносинах.

Суд зазначає, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою (наведенням) конкретних висновків суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було неправильно застосовано, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Натомість зазначені скаржником норми права, щодо застосування яких відсутній висновок Верховного Суду, у спірних правовідносинах є загальними нормами, а касаційна скарга не містить обґрунтованих мотивів їх неправильного застосування.

Зазначене дає підстави для висновку, що у касаційній скарзі формально зазначено про відсутність висновку Верховного Суду з питання застосування норм права, а доводи скарги наведені безвідносно до предмета спору та висновків судів.

Враховуючи викладене, Суд вважає недоведеним наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Також в касаційній скарзі відповідачем зазначено, що вона подана на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною другою і третьою статті 353 КАС України, а саме неправильне застосування норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази (п. 1. ч. 2 ст. 353 КАС України).

Однак, у випадку посилання на пп. 1 частини 2 статті 353 КАС України, вона має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення та за умови обґрунтованості такої підстави.

Так, зважаючи на відсутність належного обгрунтування пп. 1 частини 2 статті 353 КАС України у взаємозв`язку з пунктами 1-3 частини 4 статті 328 КАС України, Суд не бере до уваги посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанції. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до викладу фактичних обставин справи, цитування норм законодавства, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної митної служби України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року у справі №440/3992/22 за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Е. Мацедонська