Справа № 320/1062/23
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №320/1062/23 Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

за участю

секретаря судового Кузьмука Б.І.,

представника позивача Росінського О.В.,

представника відповідача Бєльського-Панасюка О.О.,

представника третьої особи 1 не з`явився,

представника третьої особи 2 Колесник І.Ю.,

представника третьої особи 3 Ігнатенка Є.О.,

представника третьої особи 3 Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 25 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи: Інспекція з питань підготовки та дипломування моряків, Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про відмову у вжитті заходів до забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В :

20.01.2023 Київський окружний адміністративний суд отримав адміністративний позов ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи: Інспекція з питань підготовки та дипломування моряків, Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, в якому просив визнати протиправною та нечинною з моменту прийняття постанову Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1499 «Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден».

20.01.2023 Київський окружний адміністративний суд отримав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії нормативно-правового акту, а саме:

зупинити дію постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1499 "Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден" та вжити заходи забезпечення позову в наступний спосіб:

заборонити Державній службі морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України виконувати повноваження, визначені постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 "Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден", зокрема:

- утворення постійно діючих державних кваліфікаційних комісій для підтвердження кваліфікації моряків, забезпечення їх роботи, а також підтвердження кваліфікації моряків у постійно діючих державних комісіях,

- підтвердження дійсності визначених законодавством документів моряків, що засвідчують їх кваліфікацію;

- проведення аналізу міжнародного та національного досвіду у сфері підготовки, оцінки компетентності та дипломування членів екіпажів морських торгівельних суден;

- організацію за дорученням Мініфраструктури проведення науково-дослідних та науково-методичних робіт стосовно вдосконалення національної системи підготовки, оцінки компетентності та дипломування моряків, участь у їх вихованні;

- здійснення за дорученням Мініфраструктури представництва та захисту в Міжнародній морській організації інтересів України з питань підготовки, оцінки компетентності та дипломування моряків, аналіз та узагальнення пропозицій міністерств, інших центральних органів виконавчої влади щодо розгляду таких питань в Міжнародній морській організації та подання узагальнених пропозицій до Мінінфраструктури;

- підготовку за дорученням Мінінфраструктури звітів та іншої інформації для подання її до Міжнародної морської організації, здійснення запитів та надання відповідей щодо дійсності документів моряків, що засвідчують їх кваліфікацію, а також пільгових дозволів, передбачених Міжнародною конвенцією про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року з поправками, уповноваженим органом іноземних держав - Сторін Конвенції та судноплавним компаніям, фізичним або юридичним особам, які надають послуги з працевлаштування моряків;

- видачу послужних книжок моряка, підтвердження, що засвідчують визнання дипломів відповідно до вимог правила 1/10 Додатка Міжнародної конвенції про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року з поправками; видача пільгових дозволів, передбачених Міжнародною конвенцією про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року з поправками;

- проведення атестації інструкторів навчально-тренажерних закладів, що здійснюють підготовку моряків, згідно з вимогами правила 1/6 Міжнародної конвенції про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року з поправками;

- ведення єдиного Державного реєстру документів моряків, передбачених Міжнародною конвенцією про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року з поправками;

Заборонити Міністерству юстиції України здійснювати скасування державної реєстрації актів, наведених у Переліку наказів центральних органів виконавчої влади, що скасовуються, який є додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 "Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден" та вносити до Єлиного державного реєстру нормативно-правових актів відомостей про втрату ними чинності, а саме:

наказу Міністерства транспорту України від 08.01.2003 №3 «Про затвердження положення про ведення єдиного Державного реєстру документів моряків»;

наказу Міністерства транспорту України від 28.08.2003 №672 «Про затвердження порядку припинення дії підтверджень дипломів та позачергової перевірки компетентності осіб командного складу морських суден»;

наказу Міністерства транспорту та зв?язку України від 03.08.2005 №411 «Про затвердження Порядку видачі пільгових дозволів»;

наказу Міністерства транспорту та зв?язку України, Міністерства економіки України від 08.11.2006 №1065/337 "Про затвердження розмірів плати за підтвердження кваліфікації моряків";

- наказу Міністерства транспорту та зв?язку України від 07.05.2007 №377 "Про затвердження порядку роботи Державних кваліфікаційних комісій";

- наказу Міністерства інфраструктури України від 07.08.2013 №567 "Про затвердження Положення про звання осіб командного складу морських суден та порядок їх присвоєння";

- наказу Міністерства інфраструктури України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.10.2014 №479/1182 "Про внесення змін до розмірів плати за підтвердження кваліфікації моряків".

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25 січня 2023 у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставин справи та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, відтак просить скасувати таке рішення та ухвалити нове, яким задовольнити заяву про забезпечення позову у справі №320/1062/23,а також залучити нові докази до матеріалів справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує, що він за своєю професією є моряком, має звання капітану далекого плавання та є дійсним членом Державної кваліфікаційної комісії, роботу якої організувала Інспекція з питань підготовки та дипломування моряків. Відповідно до наказу Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків №109 від 29.12.2021 "Про затвердження персонального складу державних кваліфікаційних комісій на 2022 рік" він є членом державних кваліфікаційних комісій, а саме: головою Державної кваліфікаційної комісії та членом Державної кваліфікаційної комісії з підтвердження кваліфікації судноводіїв, а також членом Державної кваліфікаційної комісії з підтвердження кваліфікації членів суднової команди. Виконання повноважень члена Державної кваліфікаційної комісії здійснювалось позивачем на підставі цивільно-правових договорів - договорів про надання послуг №31/12/21-897 від 31.12.2021, №31/12/21-898 від 31.12.2021, №21/21/21-899 від 21.12.2021, що укладені між ОСОБА_1 та Інспекцією з питань підготовки та дипломування моряків. На момент подання даного позову та розгляду справи відповідні договори та наказ Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків №50 від 29.12.2022 є чинними.

Як було вказано вище, ОСОБА_1 оскаржив постанову Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1499 «Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден» до адміністративного суду та заявив вимоги про визнання її нечинною із моменту прийняття та скасування.

Підставами пред`явленого позову ОСОБА_1 заявив:

порушенням вимог правилом 1/10 Манільських поправок до додатка Міжнародної конвенції про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978;

не дотримання процедур, передбачених Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" від 11.09.2003 №1160-IV, які необхідні для прийняття регуляторного акта, що створює можливість визнати оспорювану постанову нечинною із моменту її прийняття;

порушенням ст. 92 Конституції України, ст. 48 Кодексу законів про працю України та ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII, статей 1, 11, 12, 21, 24, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, статей 1, 4, 20 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI щодо визначення на підзаконному рівні основоположного питання регулювання зайнятості моряків, яке має бути врегульоване лише законом, в результаті чого спосіб підтвердження трудового (страхового) стажу не узгоджується із існуючим в Україні;

із порушенням статей 1, 3. 5 Закону України "Про адміністративні послуги" від 06.09.2012 №5203-VI щодо включення до постанови умов надання адміністративних послуг, не передбачених законом;

з порушенням статей 129, 129-1 Конституції України у вигляді покладення на Адміністрацію судноплавства повноважень, які їй заборонено виконувати відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.12.2020 по справі №640/31875/20;

із невідповідністю ч. 2 ст. 19, ст. 117 Конституції України, статей 3, 4, 19 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" від 27.02.2014 №794-VII, ст. 51 Кодексу торговельного мореплавства України, пунктів 12, 19, 24 Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 06.09.2005 №870, в результаті чого Уряд діяв не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачений законами України, реалізував надані йому повноваження не з тією метою, з якою вони були надані, та фактично прийняв оскаржувану постанову та із значним розширенням сфери дії постанови порівняно до повноваження, яке реально було надано Уряду із цих питань;

порушення вимог Регламенту Кабінету Міністрів України, а саме: (1) порушення параграфу 54-і Регламенту Кабінету Міністрів України щодо відсутності обов`язкового розгляду та погодження на нараді державних секретарів зауважень Міністерства юстиції України; (2) порушення порядку внесення проекту постанови на розгляд Уряду відповідно до ч. 1 параграфу 49 Регламенту Кабінету Міністрів України; (3) відсутність обов`язкового повторного погодження від заінтересованих міністерств після істотної зміни проекту акту, що не відповідає параграфу 40 Регламенту Кабінету Міністрів України;

порушення правила 1/8, пункту 6 Розділу А-І/6 Манільських поправок до додатка до Міжнародної конвенції про підготовку і дипломування моряків та несення вахти (ПДНВ) 1978 року, пункту 2 Правила 1/6, пункту 3 розділу А-І/6 Міжнародної конвенції ПДНВ, 1978 року щодо незалежності осіб, які проводять оцінку компетентності моряків під час роботи як на судні, так і на березі, яка призначена для врахування при підтвердженні кваліфікації для дипломування;

порушення ст. 16-3 Закону України "Про транспорт" від 10.11.1994 №232/94-ВР, статей 1, 3 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V у вигляді покладення на Адміністрацію судноплавства повноважень у сфері підготовки та дипломування моряків, за якими остання повинна здійснювати нагляд (контроль), а не виступати безпосереднім суб`єктом здійснення такої діяльності.

Позивач стверджує, що в результаті прийняття оскаржуваної постанови він втратить доступ до своєї професії та право бути незалежним членом Державних кваліфікаційних комісій, так як буде вимушений проходити конкурс на державну службу та набути статусу працівника Адміністрації судноплавства - державного службовця, а тому для позивача настає невідворотна загроза заподіяння шкоди його правам в результаті прийняття оскаржуваної постанови.

Також, ОСОБА_1 наголошував, що система державного управління у сфері підготовки та дипломування моряків зазнає істотних змін, які неможливо буде усунути тільки в результаті визнання нечинною із моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1499 «Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден», потребуватиме нових звернень до суду та прийняття уповноваженими органами державної влади нових нормативно-правових актів, внаслідок чого, ефективний захист порушених прав позивача буде неможливим без вжиття судом заходів щодо тимчасової фіксації існуючого становища у відповідній сфері.

Із викладених обставин позивач вважав, що існують передбачені законом підстави для вжиття заходів до забезпечення позову.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 25.01.2023 та призначено до розгляду в судове засідання на 12.04.2023.

29.03.2023 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту, в якому третя особа 3 просить залишити таку без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Третя особа 3 вказує, що міжнародні зобов`язання, приведення у відповідність процедури дипломування в Україні до міжнародних та прозорих стандартів, які випливають із членства України в Міжнародній морській організації, з метою усунення корупційних ризиків, а також численні скарги щодо неналежної діяльності Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків, обумовили прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1499 «Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден» та інших пов`язаних із останньою організаційно - розпорядчих актів Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України Адміністрації судноплавства.

Так, в результаті прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1499 «Деякі питання присвоєння звань командного складу морських суден, на виконання міжнародних зобов`язань, уповноваженими органами державної влади, у порядку, встановленому, законодавством впроваджено комплекс міжнародних вимог та процедур, що дозволяють морякам отримати чи підтвердити професійну кваліфікацію за спрощеним та прозорим механізмом.

Третя особа 2 зазначає, що з прийняттям у 2011 році Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 №3166-VI, здійснення питань підготовки та дипломування моряків повноважень у сфері дипломування моряків суперечило ч. 3 ст. 2 вказаного Закону, а саме, підприємства, установи та організації, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, не можуть здійснювати владні повноваження, крім випадків, визначених законом.

Наразі, система дипломування приведена у відповідність із законодавством. З прийняттям оскаржуваного нормативно-правового акта усунено корупціогенні фактори, оскільки, для здійснення Адміністрацією судноплавства повноважень і виконання функцій відповідно до Положення Адміністрацією судноплавства з числа її посадових осіб утворюється Державна кваліфікаційна комісія моряків. Таким чином на членів Державної кваліфікаційної комісії моряків, утвореної Адміністрацією судноплавства поширюється дія Законів України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII та «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VII.

Крім того, серед іншого передбачено можливість оскарження рішення Державної кваліфікаційної комісії моряків до Апеляційної комісії, до складу якої входять заступник Голови Адміністрації судноплавства, представник Мінінфраструктури, а також за згодою член Громадськоії ради при Адміністраціії судноплавства.

При цьому, варто відмітити, що за результатами антикорупційної експертизи проекту оскаржуваної Постанови, Національним агентством запобігання корупції складено висновок, який враховано при прийнятті відповідної постанови Кабінету Міністрів України.

Третя особа 3 наголошує, що п. 1 ч. 3 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, та встановлення для них заборони або обов`язку вчиняти певні дії.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду сформованої у постанові від 18.03.20202 у справи №640/5674/19, встановлення заборони іншим особа вчиняти дії на виконання актів суб`єктів, визначених у п. 1 ч. 3 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства, є тотожним зупиненню таких актів та порушує норми процесуального права.

Однак, в силу п. 1 ч. 3 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства, законодавцем встановлена пряма заборона щодо заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1499 «Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден».

При цьому, реалізація повноважень та дій відповідних органів державної влади, заборону щодо яких просить встановити позивач, спрямовані на виконання та реалізацію постанови Кабінету Міністрів України №212 від 06.03.2022, розпорядження Кабінету Міністрів України №863-р від 24.10.2018.

На думку третьої особи 3, наразі існує ситуація, коли позивач без реального порушення його прав, свобод чи інтересів у спірних правовідносинах, вважає, що начебто певні обставини впливають на його правове становище. В той час, як предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Третя особа 3 вважає, що позивачем не доведено належними, достовірними, достатніми доказами наявності суб`єктивного права, за захистом якого останній звернувся до суду. а саме:

1. суб`єктивного права, за захистом якого особа звернулася до суду;

2. факту порушення свого суб`єктивного права;

3. факту порушення суб`єктивного права відповідачем;

4. факту відновлення порушених прав, законних інтересів та свобод у разі задоволення своїх позовних вимог.

Також, третя особа 3 вказує, що не можуть задоволені позовні вимоги щодо захисту права, яке може бути порушено у майбутньому, а звернення до суду, передбачає наявність уже порушених прав, а позовні вимог про захист ще не порушених прав, є незаконним. В той же час, відповідно до змісту позовної заяви, позивач вказує, що оскаржувані акти, призвели до позбавлення можливості продовжувати співпрацю із Інспекцією з питань підготовки та дипломування моряків.

На думку третьої особи 3, позивач, як у заяві про забезпечення позовних вимог, так у своїй апеляційній скарзі, не навів обґрунтувань та не надав жодних доказів які свідчать про існування реального негативного впливу на його конкретні свої права, інтереси чи свободи, за захистом яких заявник звернувся до суду.

В судове засідання, призначене на 12.04.2023 з`явилися представники позивача, відповідача та третіх осіб 2 та 3.

Представник третьої особи 1 не з`явився, був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Зважаючи на відсутність заперечень з боку представників інших учасників справи, колегія суддів ухвалила здійснювати розгляд справи за даної явки.

Представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, представники відповідача та третіх осіб 2 та 3 заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги. Представники учасників справи надали пояснення по суті заяви позивача про забезпечення позову, задали питання один одному, правом подання додаткових пояснень не скористались.

За відсутності заперечень з боку представників учасників справи, колегія суддів ухвалила відкласти розгляд даної справи до 18.04.2023.

18.04.2023 до Шостого апеляційного суду надійшло заперечення на апеляційну скаргу позивача, в якому Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України просить відмовити в задоволенні такої, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

На думку третьої особи 2, зазначена вимога позивача, в першу чергу, порушує вимоги статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні такої заяви, оскільки встановлення заборони іншим особам вчиняти дії на виконання актів суб`єктів, визначених у п. 1 ч. 3 вказаної є тотожним зупиненню таких актів та порушує норми процесуального Закону.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 27.02.2020 у справі №640/6177/19 та від 18.03.2020 у справі №640/5674/19/, висновки яких в силу приписів процесуального закону є обов`язковими до застосування.

Так, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі стверджує, що він втратить свою професійну незалежність як член державної кваліфікаційної комісії та можливість працювати за цивільно-правовими договорами, що призведе до навантаження його: обов`язком успішно пройти конкурс на державну службу; відсутністю можливості планувати свій робочий час та час відпочинку; працею у режимі повного робочого дня; поданням декларацій щодо отриманих доходів ним та членами його родини.

Третя особа 2 вважає, що означене є словесним маніпулюванням та власними думками позивача, при цьому викладеними без врахування норм права, які регулюють спірні правовідносини.

Крім того, визначальним для суду при вирішенні адміністративного спору є встановлення наявності чи відсутності порушеного права позивача діями, бездіяльністю чи рішенням відповідача.

Водночас, позивач вказує, що він є моряком, має звання капітана далекого плавання і з набранням чинності оскаржуваною постановою «…втратить доступ до своєї професії», оскільки повноваження Інспекції щодо утворення постійнодіючих Державних кваліфікаційних комісій моряків перейшли до повноважень Адміністрації судноплавства.

Проте, жодної обставини щодо обмеження позивача щодо втрати доступу до професії моряка чи в отриманні ним кваліфікаційних документів та підтверджень до них, у зв`язку із прийняттям оспорюваної постанови у апеляційній скарзі не наведено.

Єдиний порядок звернення моряка до Адміністрації мореплавства з метою отримання кваліфікаційних документів та підтвердження до них визначений постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1499 «Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден».

На думку третьої особи 2, позивачем не надано до матеріалів справи доказів, які б підтверджувати втрату доступу позивача до професії моряка чи обмеження права позивача на звернення із заявою про перевірку його професійної компетентності до Адміністрації судноплавства. Прийняття Кабінетом Міністрів України оспорюваної постанови не позбавляє права апелянта отримати кваліфікаційні документів моряка.

Відсутність порушеного права або неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у свої рішеннях від 01.02.2018 у адміністративній справі №800/502/17 та від 08.02.2018 адміністративній справі №800/191/17.

Водночас, ОСОБА_1 зазначає, що з набранням чинності оспорюваної постановою він втратить роботу дійсного члена Державної кваліфікаційної комісії моряків, роботу якої організовано Інспекцією з питань підготовки та дипломування моряків, та гідні умови оплати праці, що, є власними думками позивача

Також, робота члена Державної кваліфікаційної комісії моряків не є працею, оскільки Порядком виконання завдань черговими силами з охорони повітряного простору України та протиповітряного прикриття важливих державних та військових об`єктів у мирний час та в особливий період (крім періоду дії воєнного стану) №377 не передбачено оплату праці члена Державної кваліфікаційної комісії моряків, водночас нормами вказаного Порядку визначено, що така діяльність здійснюється на громадських засадах. Таким чином вбачається відсутність правових наслідків щодо застосування до спірних правовідносин статті 6 Цивільного кодексу України, а тому доводи позивача є помилковими.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про те, що: «Судом першої інстанції не враховано висновки про застосування норм права, що викладені у постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі № 640/31875/20» третя особа 2 зазначає, що предметом дослідження в адміністративній справі №640/31875/20 була постанова Кабінету Міністрів України від 19.08.2020 №739 «Деякі питання дипломування моряків», яка прийнята з метою приведення у відповідність норм чинного законодавства враховуючи абз. 17 ч. 1 ст. 16-3 Закону України «Про транспорт» від 10.11.1994 №232/94-ВР та статтей 51, 77, 78 Кодексу торговельного мореплавства України.

У даній справі наразі розглядається постанова Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1499 «Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден», прийняттю якої слугувало набрання чинності Закону України «Про внесення змін до статті 51 Кодексу торговельного мореплавства України щодо вимог до кваліфікації членів екіпажу» від 29.06.2021 №1578-IX.

Аналізуючи зазначене та враховуючи правове регулювання спірних правовідносин на думку третьої особи 2, спірні правовідносини не є подібними, а тому висновки Верховного Суду до спірних правовідносин не підлягають застосуванню.

На думку третьої особи 2, заява ОСОБА_1 є такою, що створює ризики юридичної невизначеності, прогалини в законодавстві з питань підготовки та дипломування моряків. Вищевказані ризики можуть мати вкрай негативні наслідки для держави, оскільки Адміністрація судноплавства є відповідальним за виконання зобов`язань, що випливають із членства України в Міжнародній морській організації (ІМО). У світовому торговельному флоті працює близько 150 000 українських моряків, які відіграють значну роль в економіці країни. Українські моряки приносять в країну до четверті усієї валюти (за приблизними розрахунками близько 3 млрд. доларів США на рік). З моряками пов`язані сім`ї, що знаходяться на їх утриманні. Загальна численність членів цих родин за приблизними підрахунками складає мінімум мільйон осіб-громадян України. Чималі, за українськими мірками, заробітки підтримують життя не тільки сімей українських моряків, але й цілих міст південного регіону, являють вагому складову в платоспроможності цього регіону.

Відтак, задоволення заяви позивача буде мати колосальні наслідки для держави та її громадян-моряків, а також студентів, які закінчують морські заклади освіти.

При цьому, зазначена постанова Кабінету Міністрів України має на меті:

цифровізацію процесів та нівелювання можливості доступу третіх осіб до єдиного Державного реєстру документів моряків. Вказане в свою чергу ліквідовує будь-які корупційні ризики через зведення до мінімуму впливу людського фактору;

можливістю подання заявки на отримання кваліфікаційних документів моряком через Портал Дія;

встановлення вичерпного переліку підстав для відмови у видачі морякам документів з можливістю не тільки судового оскарження таких рішень, а й шляхом направлення скарги до відповідної Апеляційної комісії з наданням права бути присутнім під час засідання Апеляційної комісії;

перевірки професійної компетенції моряків за допомогою визнаного у всьому світі CES-тесту замість компрометованого АСТ-тесту, який використовувався до цього.

На думку третьої особи 2, дії апелянта знецінюють зусилля Мінінфраструктури, що сприяють наближенню української системи дипломування моряків до міжнародних стандартів. При цьому, співмірність у даній справі визначається створенням простої та прозорої процедури підготовки та дипломування моряків, противагою чому є отримання достатнього прибутку ОСОБА_1 . Таким чином вбачається, що ОСОБА_1 просить вжити заходи забезпечення позову, які не є адекватними та співмірними з правовими наслідками для інших учасників правовідносин, які регулюються оспорюваною Постановою.

17.04.2023 до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити таку без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

На думку відповідача, позивачем не надано жодних доказів та не зазначено у апеляційній скарзі наявних очевидних ознак протиправності постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1499 «Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден», що вказує на безпідставність поданої апеляційної скарги.

Зокрема, в обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує, що у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1499 «Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден», втратив право вільної реалізації себе у сфері оцінки компетентності моряків у складі державних кваліфікаційних комісій. Втім, вказане є необґрунтованим, оскільки строк дії цивільно-правових договорів про надання послуг від 31.12.2021 №№ 31/12/21-897, 31/12/21-898, 31/12/21-899 закінчився 31.12.2022. Таким чином, припинення діяльності позивача за вказаними цивільно-правовими договорами здійснювалось на виконання розділу 8 таких договорів, а не на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1499 «Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден».

Відповідач також зауважує, що між позивачем та Кабінетом Міністрів України не укладались вказані цивільно-правові договори, та не створювались жодні відносини трудового характеру, що, на думку відповідача, вказує на відсутність будь яких порушень прав, свобод або інтересів ОСОБА_1 .

Крім того, адміністративна юрисдикція не забезпечує розгляд справ, що виникають з цивільних або трудових правовідносин, а тому зазначені підстави застосування заходів забезпечення позову в рамках адміністративної справи є необґрунтованими.

Також, відповідач вказує, що постанова Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1499 «Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден» не забороняє позивачу входити до складу державної кваліфікаційної комісії, що затверджується наказом Адміністрації судноплавства чи заключати цивільно-правові договори, а тому вказаний нормативно-правовий акт жодним чином не порушує прав, свобод або інтересів ОСОБА_1 .

На думку відповідача, також є безпідставним та необґрунтованим посилання позивача на положення Закону України «Про державну службу», як на такі, що можуть погіршувати його становище та заподіювати істотної, та очевидної шкоди.

Серед іншого, відповідач вважає недоречним посилання позивача на висновки, що зроблені судами у справі № 640/31875/20, оскільки предмет спору між вказаною та даною справою є відмінним, а тому обставини, які наведені у справі № 640/31875/20 не можуть вказувати на наявність ознак очевидної протиправності оскаржуваної постанови.

На думку відповідача, є вочевидь не співмірними заявлені позивачем заходи забезпечення позову із позовними вимогами, оскільки заходи, які просить вжити ОСОБА_1 фактично втручаються у компетенцію Адміністрації судноплавства та Міністерства юстиції України.

Відповідач звертає увагу на те, що згідно з п. 5 ч. 3 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Так, для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС Кодексу адміністративного судочинства України. Аналогічний підхід застосовується і до заборони дій, які випливають з рішення, котре може бути прийняте у майбутньому.

При цьому, дії Адміністрації судноплавства та Міністерства юстиції України не є предметом спору у цій справі. Таким чином, позивач пропонує вжити заходи забезпечення позову щодо осіб, які не є відповідачами у справі та зобов`язання таких осіб утриматись від вчинення певних дій, які не стосуються предмету спору, що в свою чергу буде суперечити п. 5 ч. 3 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач вважає, що позивачем жодним чином не доведено очевидних ознак протиправності постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1499 «Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден» та порушення прав, свобод або інтересів останнього.

17.04.2023 до Шостого апеляційного адміністративного суду від Інформаційного агенства «КИЇВ СІТІ НЬЮС» надійшло повідомлення про проведення в залі судового засідання фотозйомки, відео- та аудіо запису з використанням портативних відео- та аудіо технічних засобів.

17.04.2023 до Шостого апеляційного адміністративного суду від Інформагенства «СТОП корупції ТВ» надійшло повідомлення про проведення в залі судового засідання фотозйомки, відео- та аудіо запису з використанням портативних відео- та аудіо технічних засобів.

18.04.2023 до Шостого апеляційного адміністративного суду від Інформагенства «STOP НЕЛЕГАЛ ТВ» надійшло повідомлення про проведення в залі судового засідання фотозйомки, відео- та аудіо запису з використанням портативних відео- та аудіо технічних засобів.

18.04.2023 до Шостого апеляційного адміністративного суду від ГО «НАРОД ПРОТИ КОРУПЦІЇ» надійшло повідомлення про проведення в залі судового засідання фотозйомки, відео- та аудіо запису з використанням портативних відео- та аудіо технічних засобів.

В судове засідання, призначене на 18.04.2023 з`явились представники позивача, відповідача, третьої особи 2 та два представники третьої особи 3. Представник третьої особи 1 не з`явився, був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Зважаючи на відсутність заперечень з боку представників інших учасників справи, колегія суддів ухвалила здійснювати розгляд справи за даної явки.

Представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, представники відповідача та третіх осіб 2 та 3 заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги. Представники учасників справи надали пояснення по суті заяви позивача про забезпечення позову, задали питання один одному, правом подання додаткових пояснень не скористались, виступили в судових дебатах.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Керуючись частинами 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

На виконання частин 1 та 2 ст. 150 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Як вказав, Верховний Суд у постанові від 24.11.2020 у справі №826/17804/18: «… 22. Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти…».

Стаття 151 КАС України встановлює, що позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Не допускається забезпечення позову шляхом:

1) зупинення актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, та встановлення для них заборони або обов`язку вчиняти певні дії;

2) зупинення рішень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та щодо здійснення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, встановлення заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, його посадовим особам при здійсненні тимчасової адміністрації або ліквідації банку, а також іншим особам під час реалізації Фондом гарантування вкладів фізичних осіб майна банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, та банку, що ліквідується відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";

3) зупинення рішень уповноваженого центрального органу з питань цивільної авіації щодо призупинення дії або анулювання сертифікатів, схвалень, допусків;

4) зупинення рішень Національного банку України, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України, його посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій;

5) зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення;

6) зупинення рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, щодо встановлення державних регульованих цін (тарифів) на ринку електричної енергії та природного газу, затвердження методик (порядків) їх встановлення (формування, розрахунку);

7) зупинення рішення Конкурсної комісії з добору кандидатів на посади членів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановлення заборони Кабінету Міністрів України призначати на посаду члена (членів) Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг";

8) зупинення дії індивідуальних актів Міністерства фінансів України, прийнятих на виконання рішень Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку, а також встановлення для Міністерства фінансів України, його посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій, що випливають з такого індивідуального акта;

9) зупинення дії індивідуальних актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, прийнятих у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку, а також встановлення для Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, її посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій, що випливають з такого індивідуального акта;

10) зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Заходи забезпечення позову, які застосовує суд, не можуть зупиняти, унеможливлювати або в інший спосіб порушувати безперервність процесу призначення, підготовки і проведення виборів, всеукраїнського референдуму.

Зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Як неодноразово вказував Верховний Суд у своїх постановах, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом, зокрема, зупинення дії нормативно-правового акта.

Так, інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Як вірно зауважує відповідач, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Відтак, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Як вказав, Верховний Суд у постанові від 24.11.2020 у справі №826/17804/18: «… Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії…».

Крім того, у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» висвітлено правову позицію щодо вжиття заходів забезпечення позову в адміністративних справах, в якій зазначено, зокрема, що судам необхідно враховувати, що, згідно з ч. 3 та 4 ст. 117 КАС України, забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах: зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; заборони вчиняти певні дії. В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

В той же час, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Аналогічна правова позиція сформована у постановах Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 826/14951/18 та від 28.10.2020 у справі № 140/2474/20.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено учасниками справи в судових засіданнях в суді апеляційної інстанції, звертаючись до суду першої інстанції із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, позивач вважав, що постанова Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1499 «Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден»:

прийнята без дотримання процедур, передбачених Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" від 11.09.2003 № 1160-IV, які необхідні для прийняття регуляторного акта, що створює можливість визнати оспорювану постанову нечинною із моменту її прийняття;

із порушенням ст. 92 Конституції України, ст. 48 Кодексу законів про працю України та ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII, статей 1, 11, 12, 21, 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, статей 1, 4, 20 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI щодо визначення на підзаконному рівні основоположного питання регулювання зайнятості моряків, яке має бути врегульоване лише законом, в результаті чого спосіб підтвердження трудового (страхового) стажу не узгоджується із існуючим в Україні;

із порушенням статей 1, 3. 5 Закону України "Про адміністративні послуги" від 06.09.2012 № 5203-VI щодо включення до постанови умов надання адміністративних послуг, не передбачених законом;

із порушенням статей 129, 129-1 Конституції України у вигляді покладення на Адміністрацію судноплавства повноважень, які їй заборонено виконувати відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.12.2020 по справі № 640/31875/20;

із невідповідністю ч. 2 ст. 19, ст. 117 Конституції України, статтям 3, 4, 19 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" від 27.02.2014 № 794-VII, ст. 51 Кодексу торговельного мореплавства України, пунктів 12, 19, 24 Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 06.09.2005 № 870, в результаті чого Уряд діяв не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачений законами України, реалізував надані йому повноваження не з тією метою, з якою вони були надані, та фактично прийняв оскаржувану постанову та із значним розширенням сфери дії постанови порівняно до повноваження, яке реально було надано Кабінету Міністрів України із цих питань;

з порушенням вимог Регламенту Кабінету Міністрів України, а саме: порушення параграфу 54: 1) Регламенту Кабінету Міністрів України/ щодо відсутності обов`язкового розгляду та погодження на нараді державних секретарів зауважень Міністерства юстиції України; 2) порушення порядку внесення проекту постанови на розгляд Уряду відповідно до ч. 1 параграфу 49 Регламенту Кабінету Міністрів України, 3) відсутність обов`язкового повторного погодження від заінтересованих міністерств після істотної зміни проекту акту, що не відповідає параграфу 40 Регламенту Кабінету Міністрів України;

із порушенням правила І/8, пункту 6 Розділу А-І/6 Манільських поправок до додатка до Міжнародної конвенції про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року, пункту 2 Правила 1/6, пункту 3 розділу А-1/6 Міжнародної конвенції про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року щодо незалежності осіб, які проводять оцінку компетентності моряків під час роботи як на судні, так і на березі, яка призначена для врахування при підтвердженні кваліфікації для дипломування;

із порушенням ст. 163 Закону України "Про транспорт" від 10.11.1994 № 232/94-ВР, статей 1, 3 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V у вигляді покладення на Адміністрацію судноплавства повноважень у сфері підготовки та дипломування моряків, за якими остання повинна здійснювати нагляд (контроль), а не виступати безпосереднім суб`єктом здійснення такої діяльності.

Представник позивача також зазначав, що ОСОБА_1 , що за своєю професією є моряком, який кожні п?ять років зобов?язаний підтверджувати свою кваліфікацію у правовідносинах, до яких безпосередньо буде застосована постанова Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1499 «Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден», яка істотно змінює підстави проходження такої кваліфікації та умови, на яких це підтвердження здійснюється та створює ризики для допуску в професію неналежним чином кваліфікованих осіб. А тому позивач як безпосередній суб`єкт правовідносин, в яких буде застосований спірний акт, має право на його оскарження в судовому порядку згідно з приписами ч. 2 ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, в результаті прийняття оскаржуваної постанови позивач, як діючий член Державної кваліфікаційної комісії, що працював на підставі цивільно-правових договорів із Інспекцією з питань підготовки та дипломування моряків, позбавляється права на доступ до своєї професії та до праці на умовах, які існували до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1499 «Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден». Таким чином, оскаржувана постанова чинить безпосередній негативний вплив на правове становище позивача.

Як встановлено колегією суддів, у даній справі ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрити провадження в адміністративній справі №320/1062/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, за участі третіх осіб - Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків, Мінстерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про визнання протиправною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1499 «Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден».

Станом на час розгляду даної апеляційної скарги, рішення за вказаними позовними вимогами позивача не прийнято.

Колегія суддів вважає, що висновки судів першої інстанцій про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованими, оскільки забезпечення позову шляхом зупинення дії певних приписів вказаної постанови до набрання законної сили рішенням суду по даній справі є неспівмірними з заявленими позовними вимогами.

Крім того, як вірно вказав суд першої інстанції, у справі, яка розглядається, позов не може бути забезпечений у спосіб, заявлений позивачем, оскільки такий спосіб фактично підміняє собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Правова оцінка питань правомірності постанові Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1499 «Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден» має надаватися судами під час розгляду справи по суті.

Колегія суддів також погоджується з судом першої інстанції, що наведені позивачем обставини не свідчать про очевидну протиправність вказаної постанови.

Також, заявником до суду першої та апеляційної інстанції не надано доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим поновлення його прав, за результатами розгляду поданої ОСОБА_1 позовної заяви.

Отже, на думку колегії суддів, заявником не доведено існування обставин, вказаних у ч. 2 ст. 150, ч. 5 ст. 151 КАС України.

Крім того, колегія суддів окремо звертає увагу позивача на приписи п. 1 ч. 3 ст. 151 КАС України, згідно яких не допускається забезпечення позову шляхом: зупинення актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, та встановлення для них заборони або обов`язку вчиняти певні дії.

На противагу вказаній нормі, позивач у даній заяві про забезпечення позову просить:

зупинити дію постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1499 "Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден" та вжити заходи забезпечення позову в наступний спосіб:

заборонити Державній службі морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України виконувати повноваження, визначені постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 "Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден", зокрема:

- утворення постійно діючих державних кваліфікаційних комісій для підтвердження кваліфікації моряків, забезпечення їх роботи, а також підтвердження кваліфікації моряків у постійно діючих державних комісіях,

- підтвердження дійсності визначених законодавством документів моряків, що засвідчують їх кваліфікацію;

- проведення аналізу міжнародного та національного досвіду у сфері підготовки, оцінки компетентності та дипломування членів екіпажів морських торгівельних суден;

- організацію за дорученням Мініфраструктури проведення науково-дослідних та науково-методичних робіт стосовно вдосконалення національної системи підготовки, оцінки компетентності та дипломування моряків, участь у їх вихованні;

- здійснення за дорученням Мініфраструктури представництва та захисту в Міжнародній морській організації інтересів України з питань підготовки, оцінки компетентності та дипломування моряків, аналіз та узагальнення пропозицій міністерств, інших центральних органів виконавчої влади щодо розгляду таких питань в Міжнародній морській організації та подання узагальнених пропозицій до Мінінфраструктури;

- підготовку за дорученням Мінінфраструктури звітів та іншої інформації для подання її до Міжнародної морської організації, здійснення запитів та надання відповідей щодо дійсності документів моряків, що засвідчують їх кваліфікацію, а також пільгових дозволів, передбачених Міжнародною конвенцією про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року з поправками, уповноваженим органом іноземних держав - Сторін Конвенції та судноплавним компаніям, фізичним або юридичним особам, які надають послуги з працевлаштування моряків;

- видачу послужних книжок моряка, підтвердження, що засвідчують визнання дипломів відповідно до вимог правила 1/10 Додатка Міжнародної конвенції про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року з поправками; видача пільгових дозволів, передбачених Міжнародною конвенцією про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року з поправками;

- проведення атестації інструкторів навчально-тренажерних закладів, що здійснюють підготовку моряків, згідно з вимогами правила 1/6 Міжнародної конвенції про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року з поправками;

- ведення єдиного Державного реєстру документів моряків, передбачених Міжнародною конвенцією про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року з поправками;

Заборонити Міністерству юстиції України здійснювати скасування державної реєстрації актів, наведених у Переліку наказів центральних органів виконавчої влади, що скасовуються, який є додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 "Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден" та вносити до Єлиного державного реєстру нормативно-правових актів відомостей про втрату ними чинності, а саме:

наказу Міністерства транспорту України від 08.01.2003 №3 «Про затвердження положення про ведення єдиного Державного реєстру документів моряків»;

наказу Міністерства транспорту України від 28.08.2003 №672 «Про затвердження порядку припинення дії підтверджень дипломів та позачергової перевірки компетентності осіб командного складу морських суден»;

наказу Міністерства транспорту та зв?язку України від 03.08.2005 №411 «Про затвердження Порядку видачі пільгових дозволів»;

наказу Міністерства транспорту та зв?язку України, Міністерства економіки України від 08.11.2006 №1065/337 "Про затвердження розмірів плати за підтвердження кваліфікації моряків";

- наказу Міністерства транспорту та зв?язку України від 07.05.2007 №377 "Про затвердження порядку роботи Державних кваліфікаційних комісій";

- наказу Міністерства інфраструктури України від 07.08.2013 №567 "Про затвердження Положення про звання осіб командного складу морських суден та порядок їх присвоєння";

- наказу Міністерства інфраструктури України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.10.2014 №479/1182 "Про внесення змін до розмірів плати за підтвердження кваліфікації моряків".

Також, колегія суддів при розгляді заяви ОСОБА_1 №122С від 20.01.2023 про забезпечення позову вважає неможливим врахування правової позиції у справі № 640/31875/20, оскільки, як встановлено колегією суддів, у заяві про забезпечення позову у справі № 640/31875/20 просив вжити заходи забезпечення позову шляхом:

зупинення дії наказу Міністерства інфраструктури України № 614 від 12.10.2020 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Міністерства транспорту України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Міністерства інфраструктури України та втрату чинності наказу Міністерства транспорту України від 17 жовтня 2001 року №693» на час вирішення даного спору по суті;

заборони Державній службі морського та річкового транспорту України до моменту завершення вирішення спору по суті виконувати повноваження, визначені постановою Кабінету Міністрів України, а саме:

утворення постійно діючих державних кваліфікаційних комісій для підтвердження кваліфікації моряків, забезпечення їх роботи, а також підтвердження кваліфікації моряків у постійно діючих державних комісіях;

підтвердження дійсності визначених законодавством документів моряків, що засвідчують їх кваліфікацію;

проведення аналізу міжнародного та національного досвіду у сфері підготовки, оцінки компетентності та дипломування членів екіпажів морських торгівельних суден;

організація за дорученням Мініфраструктури проведення науково-дослідних та науково-методичних робіт стосовно вдосконалення національної системи підготовки, оцінки компетентності та дипломування моряків, участь у їх вихованні;

здійснення за дорученням Мініфраструктури представництва та захисту в Міжнародній морській організації інтересів України з питань підготовки, оцінки компетентності та дипломування моряків, аналіз та узагальнення пропозицій міністерств, інших центральних органів виконавчої влади щодо розгляду таких питань в Міжнародній морській організації та подання узагальнених пропозицій до Мінінфраструктури;

підготовки за дорученням Мінінфраструктури звітів та іншої інформації для подання її до Міжнародної морської організації, здійснення запитів та надання відповідей щодо дійсності документів моряків, що засвідчують їх кваліфікацію, а також пільгових дозволів, передбачених Міжнародною конвенцією про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року з поправками (далі - Конвенція), уповноваженим органом іноземних держав - Сторін Конвенції та судноплавним компаніям, фізичним або юридичним особам, які надають послуги з працевлаштування моряків;

видача послужних книжок моряка, підтвердження, що засвідчують визнання дипломів відповідно до вимог правила І/10 Додатка Конвенції;

видача пільгових дозволів, передбачених Конвенцією;

проведення атестації інструкторів навчально-тренажерних закладів, що здійснюють підготовку моряків, згідно з вимогами правила І/6 Конвенції;

ведення єдиного Державного реєстру документів моряків, передбачених Конвенцією;

ведення Реєстру гідротехнічних споруд;

заборони Міністерству інфраструктури України, Державній службі морського та річкового транспорту України вчиняти дії, направлені на перешкоджання виконанню Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків повноважень, визначених з урахуванням зупинення дії наказу Міністерства інфраструктури України №614 від 12.10.2020 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Міністерства транспорту України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Міністерства інфраструктури України та втрату чинності наказу Міністерства транспорту України від 17 жовтня 2001 року №693»: наказом Міністерства транспорту України № 693 від 17.10.2001 «Про затвердження Положення про Інспекцію з питань підготовки та дипломування моряків», наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 377 від 07.05.2007 «Про затвердження Порядку роботи Державних кваліфікаційних комісій», наказом Міністерства транспорту України від 30.10.2002 № 766 «Про затвердження Порядку заповнення і видачі Посвідчень, що засвідчують визнання дипломів», наказом Міністерства транспорту України від 08.01.2003 № 3 «Про затвердження Положення про ведення єдиного Державного реєстру документів моряків», наказом Міністерства транспорту України від 28.08.2003 № 672 «Про затвердження Порядку припинення дії підтверджень дипломів та позачергової перевірки компетентності осіб командного складу морських суден», Порядком видачі пільгових дозволів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 03.08.2005 № 411, наказом Міністерства інфраструктури України від 18.10.2013 № 811 «Про затвердження зразків документів осіб командного складу та суднової команди морських суден, що засвідчують належну кваліфікацію для займання посади на судні та ідентифікують їх власників»;

заборони Міністерству юстиції України, державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань проводити державну реєстрацію припинення юридичною особи - Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків (ідентифікаційний код 25958804).

У спірній справі, позивач просить вжити заходи забезпечення позову зовсім іншим шляхом, що унеможливлює використання правових висновків судів, зроблених у справі № 640/31875/20 при вирішенні заяви ОСОБА_1 №122С від 20.01.2023 про забезпечення позову у справі № 320/1062/23.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи позивача не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 25 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова складена в повному обсязі складена 20 квітня 2023 року.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан