Справа № 160/2707/23
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2023 року Справа № 160/2707/23
14 лютого 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД «СВІТОНДЕЙЛ» (далі позивач) до Дніпровської митниці (далі відповідач), в якій просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів №UA110020/2022/600033/1 від 22.08.2022 року.
Позовна заява обґрунтована наступним. Позивач та фірма «Ревлан» (Чехія) уклали зовнішньоекономічний контракт від 10.06.2022 року №1/2022 RE-SV (далі Контракт), за умовами якого позивачу поставлено партію товару (сланцева мінеральна посипка). Під час митного оформлення товару 22.08.2022 року відповідачем прийнято рішення, що є предметом оскарження, обґрунтовано неправильністю визначення позивачем митної вартості товару. Позивач вважає зазначене рішення відповідача протиправним, оскільки митна вартість визначена належним чином та згідно умов законодавства, а зауваження відповідача до визначеної митної вартості товару є необґрунтованими.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/2707/23 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі №160/2707/23. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
10 березня 2023 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив на позовну заяву, який надійшов через систему «Електронний Суд» від представника відповідача, в якому відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі та просить відмовити у їх задоволенні. Посилається на те, що автоматизованою системою аналізу та управління ризиками за митною декларацією з оформлення поставки товару від 22.08.2022 року №UA110020/2022/004271 згенеровано форму контролю « 105-2 контроль правильності визначення митної вартості товарів». В ході такого контролю відповідачем встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, міститься розбіжності, а саме:
1) згідно Контракту ціна та кількість конкретної партії товару зазначається у специфікаціях, в той час як надана до митного контролю інвойс від 17.08.2022 року №22020564 не містить посилання на специфікацію від 16.09.2022 року №9, в зв`язку з чим не можливо встановити на яку саме партію товарів виставлено зазначену рахунок-фактуру;
2) надана заявка-договір від 17.08.2022 року до договору транспортного експедирування вантажів від 22.06.2022 року не містить підписів і печаток, однак до суду надано таку заяву договір з підписами та печатками. Отже, надані до митного оформлення та до суду документи є різними;
3) в рахунку на оплату транспортних витрат від 22.08.2022 року зазначені транспортні послуги та окремою позицією виставлена оплата «Експедиційні послуги за маршрутом», але сума експедиторської винагороди до перетину митного кордону України відсутня та не включена до бази оподаткування;
4) наданий до митного оформлення Висновок Державного гемологічного центру від 22.07.2022 року № 060703-Д містить інформацію щодо ціни товару на рівні 110 дол. США/т на умовах поставки товару DAP кордон України та не містить розрахунків або пояснень до можливої зміни ціни «в залежності від якості зазначеного товару, умов оплати, розміру партії, кон`юнктурної ситуації на ринку, тощо» та наданий на іншу партію товару, яка була переміщена за інвойсом від 15.07.2022 № 22020431;
5) відповідно до рахунку-фактури № 22020580 від 22.08.2022 зазначена інформація щодо квитанції на вантаж № F22020580 та наряд № 95/2022. Інформація у зазначених документах може вплинути на визначення митної вартості товару, однак декларантом до митного оформлення не подані;
6) до митного оформлення надана CMR від 17.08.2022 року №213780, яка містить реквізити (штампи) безпосереднього перевізника ТОВ ОСОБА_1 , але до митного оформлення не надано жодного документа, які підтверджують взаємовідношення між експедитором ТОВ «ОРІОН 2019» та безпосереднім перевізником.
7) до митного оформлення не було надано сертифікат походження товару, в той час як до суду такий сертифікат надано.
Висновує, що в зв`язку з вказаним до товару застосовано другорядний метод визначення митної вартості 2 а) за ціною договору щодо ідентичних товарів, відповідно до ст. 59 Митного кодексу України. Визначена митна вартість оцінюваного товару ґрунтується на раніше визначеній митній вартості відповідно до рівня вартості ЕМД від 13.07.2022 №UA110020/2022/003560, від 18.07.2022 №UA110020/2022/003617, від 19.07.2022 №UA110020/2022/003629, від 11.07.2022 №UA110020/2022/003524, від 08.07.2022, №UA110020/2022/003478, від 07.07.2022 №UA110020/2022/003462 - 0,242090 євро/кг. У зв`язку з неможливістю застосування митної вартості, заявленої декларантом, з урахуванням вищезазначеного прийнято рішення, яке є предметом оскарження. Також зазначає, що наданий позивачем до суду документ про оплату SWIFT від 14.09.2022 року до митного оформлення не надавався.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
10 червня 2022 року позивач як покупець та Фірма «Ревлан» (Чехія) уклали Контракт, згідно п. 1. якого постачальник постачає, а покупець приймає та оплачує, згідно Специфікацій на товарні партії, лускату сланцеву мінеральну посипку, призначену для виробництва покрівельних матеріалів, далі Товар. постачальник є виробником Товару. Згідно п. 2.1.-2.2. Загальна кількість Товару, що поставляється за цим Контрактом, становить 5000 (п`ять тисяч тон) посипки в асортименті. Кількість, номенклатура та строки поставки Товару, в межах кожної товарної партії, що поставляється, визначаються Специфікацією на товарну партію (Додатки №1, 2 і т. ін.), підписаних та узгоджених постачальником та покупцем, які є невід`ємною частиною цього Контракту. Відповідно до п. 2.3. Контракту якість Товару, що поставляється, має підтверджуватись сертифікатом якості, що направляється виробником разом з Товаром. Пунктом 3.1. Контракту визначено, що постачальник постачає Товар покупцю залізничним транспортом на умовах DAP кордон України ЧОП, або автомобільним транспортом на умовах DAP м. Кам`янське, Україна, що розуміються в редакції міжнародних правил Інкотермс 2010, або постачальник постачає Товар покупцю зі свого складу на умовах FCA, що розуміються в редакції міжнародних правил Інкотермс 2010, за адресою: Чехія, м. Горні Бенешов 793 12, вул. Лесковська 487. Пунктами 4.1., 4.2. Контракту передбачено, що Ціна на Товар, що поставляється, визначається в Євро та в рамках специфікацій за Контрактом, узгоджених між постачальником та покупцем. Загальна сума Контракту становить 600000,00 євро (шістсот тисяч євро). Оплата за Товар окремої товарної партії провадиться в сумах, зазначених у Рахунках-Фактурах, виставлених постачальником покупцю, в рамках специфікації на товарну партію, погодженої між постачальником та покупцем, згідно п. 2.3. Відповідно до п. 5.1. Контракту покупець здійснює оплату постачальнику за Товар, що поставляється, протягом 60 банківських днів з моменту поставки товарної партії згідно з п. 3.2. цього Контракту. Оплата проводиться в євро, з розрахункового рахунку покупця на рахунок постачальника в сумі, згідно рахунків-фактур (Інвойсів), виставлених у рамках Специфікації за кожну товарну партію.
Відповідно до Рахунку-фактури від 17.08.2022 року №22020564 (далі Рахунок-фактура) фірма «Ревлан» виставила позивачу рахунок на підставі Контракту на товар «сланцева мінеральна посипка» з назвою «PND 17», вартістю за одиницю 69,36 євро, кількістю одиниць 22, загальна сума 1525,92 євро. Строк оплати 16.09.2022 року.
Разом з митною декларацією позивачем відповідачу подано:
- Пакувальний лист від 17.08.2022 року №22020564;
- Рахунок-фактура (інвойс) від 17.08.2022 року №22020564;
- Автотранспортна накладна (CMR) від 17.08.2022 року №213780;
- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 22.08.2022 року №1536;
- Документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 22.08.2022 року №1536;
- Прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 10.06.2022 року;
- Висновок за результатами експертизи й оцінки дорогоцінних каменів, дорогоцінних каменів органогенного утворення, напівдорогоцінних каменів і декоративних каменів у сировині та виробах, колекцій мінералів, гірських порід, мінеральних речовин, а також культурний цінностей від 22.07.2022 року 0607003-Д;
- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (Додаток);
- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (Специфікація);
- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якою є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів (Контракт) №1/2022 RE-SV від 10.06.2022;
- Договір (контракт ) про перевезення (Договір перевезення) MЗТН/83 від 22.06.2022;
- Декларація-інвойс, складена експортером якщо фактурна вартість партії товару не перевищує 6000 євро від 17.08.2022 № 22020564;
- Інші некласифіковані документи (паспорт від 17.08.2022 року) ;
- Копія митної декларації країни відправлення від 17.08.2022 року;
- Митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів (Митна декларація);
22 серпня 2022 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA110020/2022/600033/1 щодо митної декларації UA110020/2022/004271 та скориговано митну вартість товару зі 123110,23 грн. до 5326,20 євро (195706,43 грн).
Позивачем товар було випущено у вільний обіг за митною декларацією № UA110020/2022/004301 від 22.08.2022 року зі сплатою митних платежів та податків, відповідно до рішення про коригування, згідно ст. 55 Митного кодексу України.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду із цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Основним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини, пов`язані з митним оформленням товарів, є Митний кодекс України.
Згідно з ч. 8 Митного кодексу України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 Митного кодексу України).
На виконання статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 Митного кодексу України. До таких документів належать: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За приписами частини 3 вказаної статті, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, митний орган має право, серед іншого, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; застосовувати інші передбачені форми митного контролю (ч.5 ст.54 Митного кодексу України).
Відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, митний орган може виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, у разі невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу (ч.6 ст. 54 Митного кодексу України).
Згідно ст. 55 Митного кодексу України, якщо митний органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, він має право прийняти у письмовій формі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту встановлюються статтею 57 Митного кодексу України. До таких методів належать: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні - за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що митною вартістю товарів є ціна, яку декларант дійсно сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення. Така ціна має бути підтверджена належними та достовірними документами, зокрема, зовнішньоекономічним договором (контрактом) або рахунком-фактурою (інвойсом). При цьому, якщо рахунок сплачено, декларант в обов`язковому порядку зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, наявності у них розбіжностей, ознак підробки, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
За приписами статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом. При цьому, контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи (ч.ч. 1,4 ст.337 Митного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 320 Митного кодексу України, форми та обсяги контролю, обираються 1) посадовими особами митних органів на підставі результатів застосування системи управління ризиками; та/або 2) автоматизованою системою управління ризиками.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. При цьому, митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Суд зауважує, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.08.2020 у справі №815/3451/16, від 12.06.2020 у справі №826/4434/16, від 10.10.2019 у справі №809/1469/16, від 13.01.2022 у справі № 1.380.2019.005307.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у рішення про коригування митної вартості, яке є предметом оскарження, вказується на неможливість визнання заявленої митної вартості, у зв`язку з тим, що
1) відповідно до п.2.2.; п. 4.1. Контракту ціна, кількість конкретної партії Товару визначається у специфікації. що є невід`ємною частиною Контракту. Наданий до митного контролю інвойс від 16.08.2022 року №22020564 не містить посилання на специфікацію від 16.08.2022 року №9;
3) у доданому рахунку на оплату транспортних витрат від 22.08.2022 року №1536 зазначені транспортні послуги та окремою позицією виставлена оплата «винагорода експедитора по території України», але сума експедиторської винагороди до перетину митного кордону України відсутня та не включена до бази оподаткування;
4) наданий до митного оформлення Висновок Державного гемологічного центру від 22.07.2022 року №060703-Д містить інформацію щодо ціни товару на рівні 110 дол. США/т на умовах поставки товару DAP кордон України та не містить розрахунків або пояснень до можливої зміни ціни «в залежності від якості зазначеного товару, умов оплати, розміру партії, кон`юнктурної ситуації на ринку тощо» та наданий на іншу партію товару, яка була переміщена за інвойсом від 15.07.2022 року №22020431;
5) відповідно до рахунку-фактури від 17.08.2022 року №22020564 зазначена інформація щодо квитанції на вантаж №F22020564 та наряд №95/2022. Інформація у зазначених документах може вплинути на визначення митної вартості товару, однак декларантом до митного оформлення не подані;
6) до митного оформлення надана CMR від 17.08.2022 року №213780, яка містить реквізити (штампи) безпосереднього перевізника ТОВ ОСОБА_1 , але до митного оформлення не надано жодного документа, які підтверджують взаємовідношення між експедитором ТОВ «ОРІОН 2019» та безпосереднім перевізником;
7) відповідно до пункту 6.2.5 умов Контракту при передачі товару покупцю постачальник надає серед інших супровідних документів також сертифікат походження товару. Зазначений документ не надано до митного оформлення.
Враховуючи викладене відповідач на підставі ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України затребував у позивача додаткові документи, вказані у цій статті, однак позивач листом від 22.08.2022 року №2208/2 повідомив про неможливість надання додаткових документів. В зв`язку з викладеним відповідач застосував другорядний метод визначення митної вартості 2-а, який ґрунтується на раніше визначеній митній вартості за іншими електронними митними деклараціями.
Згідно із ч.2 ст. 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Суд досліджуючи рішення про коригування митної вартості, яке є предметом оскарження, на відповідність ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов до наступного висновку.
Щодо відсутності у наданій до митного контролю інвойсі від 16.08.2022 року №22020564 посилання на специфікацію від 16.08.2022 року №9.
У відзиві відповідач необґрунтовано ототожнює поняття партії товару та одного автомобіля, який перевозить складову частину партії товару (здійснює операцію з постачання, яка декларується). Так, Специфікація містить загальну інформацію щодо поставки товару, в той час як така поставка може здійснюватися окремими операціями (визначений у специфікації об`єм товару може бути поставлений не в рамках однієї поставки, а по частинах). Наведене безпосередньо випливає зі змісту п. 2.2. Контракту, в якому сторони узгодили, що вартість товару має бути кратна завантаженню одного вагону або автомобіля. Відповідно, в пунктах 2.2., 4.2. Контракту йдеться про поставку та оплату саме партії товару, в той час як поставка та оплата такої партії може бути здійснено за один раз або частинами (за обставин даної справи у Специфікації визначено поставку 30 автомобілями, тобто товар за Специфікацію буде поставлено 30 частинами). Наведене також логічно відповідає специфіці наявної господарської операції щодо постачання товару певного виду та на вагу (на відміну від поштучного постачання індивідуальних виробів).
Отже, відповідач необґрунтовано стверджував, що наявні у нього документи в своїй сукупності не дають можливості встановити дійсність заявленої митної вартості товарів за митною декларацією.
Окремо суд зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 05.12.2022 року по справі №820/3939/16.
Суд зазначає, що наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар повинна бути доведена відповідачем, який з посиланням на існування таких недоліків прийняв рішення, що є предметом оскарження.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 18.01.2018 року по справі №К/9901/3440/18.
Наведені раніше положення Митного кодексу України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.01.2019 року по справі №815/6827/17.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 05.03.2019 року по справі № 815/5791/17.
Отже, наведене зауваження є необґрунтованим.
У відзиві відповідач зазначає, що йому було надано вказану заявку-договір без підписів та печаток, в той час як до суду позивач надав належним чином оформлену заявку-договір.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Окремо суд зазначає, що транспортна складова митної вартості за обставин даної справи в будь-якому випадку може бути належним чином встановлена на підставі інших документів, передусім: Договору перевезення, довідки про транспортні витрати від 22.08.2022 року №1536, рахунку на оплату від 22.08.2022 року №1536, Акту надання послуг від 23.08.2022 року №1562. В свою чергу відповідач ані у рішенні, що є предметом оскарження, ані у відзиві не обґрунтував яким конкретно чином за його позицією неналежність зазначеного заявки-договору як доказу може впливати на підтвердження транспортної складової митної вартості товару та чому відсутня можливість встановити відповідну вартість на підставі інших наявних документів.
Отже, наведене зауваження є необґрунтованим.
Щодо того, що у доданому рахунку на оплату транспортних витрат від 22.08.2022 року №1536 зазначені транспортні послуги та окремою позицією виставлена оплата «винагорода експедитора по території України», але сума експедиторської винагороди до перетину митного кордону України відсутня та не включена до бази оподаткування.
Суд зазначає, що наведений правовий висновок є нерелевантним обставинам даної справи, оскільки сам відповідач посилається на те, що лише окрема частина транспортної складової митної вартості не визначена, в той час як в наведеній правовій позиції йдеться про підтвердження транспортних витрат в цілому.
Разом з цим, позивачем до позовної заяви додано довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон 2019» від 06.10.2022 року, згідно якої вартість послуг доставки зі складу постачальника до кордону України також включає вартість експедиційних послуг. З наведеного вбачається, що позивач стверджує про технічну описку в рахунку на оплату від 22.08.2022 року №1536.
Виходячи зі змісту правовідносин між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оріон 2019» на підставі Договору перевезення, враховуючи суть операції з постачання товару, що розглядається, виходячи з інших наявних матеріалів справи суд вважає надані докази є достатніми для висновку про те, що в рахунку на оплату від 22.08.2022 року №1536 міститься описка, яка полягає в помилковому зазначенні у п. 3 слід «по території України».
З цього приводу суд зауважує, що наявність певних незначних недоліків (технічних помилок, розбіжностей) у первинних документах, наданих на підтвердження митної вартості товару, не повинно розцінюватися як обставина, яка виключає можливість врахування таких документів для митного оформлення товарів та не є підставою для висновку про недостовірність усієї інформації, що у них міститься, якщо за результатами дослідження інших даних (сукупності решти відомостей, що викладені в документах) та доказів можна достовірно визначити митну вартість товару.
Аналогічна правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №420/2315/19.
Окрім цього, саме на відповідача покладається обов`язок доведення та надання відповідних доказів на підтвердження позиції про те, що експедиційні послуги за межами території України мали саме ту вартість, на яку відповідач скоригував митну вартість товарів згідно рішення, яке є предметом оскарження. Однак в матеріалах справи такі докази відсутні, відповідачем пояснення з цього приводу не надані.
Отже, наведене зауваження є необґрунтованим.
Щодо наданого до митного оформлення висновку Державного гемологічного центру від 22.07.2022 року №060703-Д, який містить інформацію щодо ціни товару на рівні 110 дол. США/т на умовах поставки товару DAP кордон України та не містить розрахунків або пояснень до можливої зміни ціни «в залежності від якості зазначеного товару, умов оплати, розміру партії, кон`юнктурної ситуації на ринку тощо» та наданий на іншу партію товару, яка була переміщена за інвойсом від 15.07.2022 року №22020431.
Вказаний документ відсутній в переліку визначених ст. 53 Митного кодексу України документів, які підтверджують митну вартість товарів. Як вже зазначав суд, саме відповідач повинен довести, що сукупності наданих декларантом документів недостатньо для визначення належної вартості товару, натомість відповідач обмежився припущеннями, зроблених не обґрунтовано, на підставі яких в подальшому прийняв рішення правового характеру щодо прав та обов`язків позивача.
Також суд вказує, що поставка за Специфікацією є сукупністю тотожних операцій, під час яких постачається один і той же товар на вагу, різними частинами. Відповідно, можливим є перевірка однієї складової всієї операції поставки, оскільки такі висновки будуть загальними для інших складових цієї операції.
Отже, наведене зауваження є необґрунтованим.
Щодо того, що відповідно до рахунку-фактури від 17.08.2022 року №22020564 зазначена інформація щодо квитанції на вантаж №F22020564 та наряд №95/2022. Інформація у зазначених документах може вплинути на визначення митної вартості товару, однак декларантом до митного оформлення не подані.
Суд повторно зазначає, що в цій категорії справ саме відповідач зобов`язаний довести необґрунтованість визначеної декларантом митної вартості товару виходячи з сукупності наданих ним документів. Роблячи наведене зауваження відповідач жодним чином не обґрунтував чому наявних документів недостатньо для визнання заявленої митної вартості товару, натомість відповідач зробив необґрунтоване жодним чином припущення про те, що відсутні документи можуть мати значення для визначення митної вартості товарів.
Більш того, за обставин даної справи постачання здійснювалося на умова FCA («Free Carrier» - «Франко перевізник») з населеного пункту Ярнолтовек, в свою чергу згідно наявних транспортних документів (довідка про транспортні витрати від 22.08.2022 року №1536, рахунок на оплату від 22.08.2022 року №1536, Акт надання послуг від 23.08.2022 року №1562) перевізник позивача здійснював перевезення товару до точки видачі позивачу саме з населеного пункту Ярнолтовек. Тобто, як умови постачання товару, так і обставини його постачання вказують на те, що перевезення в повному обсязі здійснювало Товариство з обмеженою відповідальністю «Оріон 2019», яке в подальшому надало документи на підтвердження транспортних витрат позивача. В зв`язку з цим необґрунтованим є припущення відповідача про те, що зазначені ним документи постачальника можуть вплинути на митну вартість товару, оскільки фірма «Ревлан» участі в перевезенні не брала.
Отже, наведене зауваження є необґрунтованим.
Щодо того, що до митного оформлення надана CMR від 17.08.2022 року №213780, яка містить реквізити (штампи) безпосереднього перевізника ТОВ «Транс С.М.», але до митного оформлення не надано жодного документа, які підтверджують взаємовідношення між експедитором ТОВ «ОРІОН 2019» та безпосереднім перевізником.
З цього приводу суд зазначає, що відповідно до змісту Договору перевезення саме Товариство з обмеженою відповідальністю «ОРІОН 2019» в цілому є відповідальною особою за переміщення вантажу зі складу фірми «Ревлан» до складу позивача. Відповідно, витрати, які несе при цьому експедитор не входять у транспортну складову митної вартості товару, оскільки не є витратами позивача, натомість мають подібний до субпідряду характер. Відповідно, за обставин даної справи для повного визначення транспортної складової митної вартості товару достатньо проаналізувати правовідносини та надані на їх підтвердження документи позивача та Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІОН 2019», в той час як залучення останнім для виконання своїх обов`язків перед позивачем третіх осіб не впливатиме на митну вартість товару.
Отже, наведене зауваження є необґрунтованим.
Щодо ненадання до митного оформлення сертифікату походження товару, передбаченого п. 6.2.5. умов Контракту.
У відзиві відповідач також наголошував на тому, що попри ненадання вказаного документу до митного оформлення позивач надав його до суду.
Передусім суд зазначає, що сертифікат походження товару не підтверджує його митну вартість, оскільки не міститься в переліку документів, на підставі яких визначається митна вартість товару у статті 53 Митного кодексу України.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 16.11.2018 року у справі №813/1012/17.
Також суд зазначає, що саме на відповідачі лежить обов`язок доведення ненадання відповідного документа декларантом. При цьому, за обставин даної справи існує картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110020/2022/000141, в якій вказано перелік документів, які були надані з митною декларацією позивача. Серед такого переліку міститься «Інший некласифікований документ паспорт від 17.08.2022 року».
Отже, наведене зауваження є необґрунтованим.
Окремо суд зауважує, що посилання відповідача на те, що митну вартість визначено на підставі заявленої позивачем митної вартості товарів за цим же Контрактом, однак по іншим електронним митним деклараціям, не є достатньою підставою для коригування митної вартості товару. Відповідач, окрім вищенаведеного, повинен був довести, що в іншій операції з постачання постачався цей же самий вид товару, в цій же кількості та якості, на тих же самим умовах постачання (правила Інкотермс, місцезнаходження складу, з якого здійснюється постачання) та за аналогічної кон`юнктури ринку цього виду товару. В іншому випадку позивач та його контрагент жодним чином не обмежені у визначенні в конкретній специфікації до Контракту певних узгоджених між ними умов постачання певного товару, в т.ч. мають можливість в різні періоди часу по різним Специфікаціям узгоджувати різну вартість товару, що поставляється, навіть якщо йдеться про один й той самий товар. Відповідно, наведене твердження відповідача є необґрунтованим.
Твердження відповідача про надання квитанції Swift платежу тільки разом з позовною заявою, без пред`явлення до митного оформлення, на висновки суду в цій справі не впливають, оскільки цей документ не подавався до митного оформлення, в зв`язку з чим не впливав на зміст рішення, що є предметом оскарження, а тому на не впливає на його правомірність, а тому йому не надається правова оцінка при розгляді справи. Натомість, висловлені в такому рішенні зауваження є необґрунтованими в цілому.
Також відповідач в рішенні, яке є предметом оскарження, зазначив, що на вимогу митного органу не подано документів, що підтверджують митну вартість товару: транспортних перевізних документів, якщо здійснювалося страхування страхових документів, а також документів, що містять відомості про страхування, за наявності інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, каталогів, специфікацій виробника товару, висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформації біржових організацій про вартість товару, рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту, виписок із бухгалтерської документації.
Системний аналіз наведених раніше правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 17.01.2023 року по справі №0440/5532/18.
Суд також зауважує, що тільки в разі доведення митним органом того, що подані декларантом документи були недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликали сумнів у достовірності наданої інформації, може бути реалізовано його повноваження щодо витребування документів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 06.03.2019 року по справі №809/278/17.
В цій справі відповідачем не доведено існування недоліків у первинно поданих позивачем документів ані на момент їх витребовування, ані на момент розгляду даної справи судом. Відповідно, правові підстави для їх витребування були відсутні.
Окрім цього, суд звертає увагу на те, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є: зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 06.03.2019 року по справі №809/278/17, від 24.10.2019 року у справі № 815/7158/15.
В свою чергу відповідачем витребувано документи, які не належать до основних документів, що підтверджують митну вартість товару.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 року по справі №821/101/18.
При цьому відповідач діяв необґрунтовано при витребуванні зазначених ним документів за наявності документів, що були надані йому позивачем, зокрема, Контракту, Інвойсу та інших документів. При цьому відповідач не конкретизував в зв`язку з чим ним не прийнято надані документи та витребовуються додаткові.
Отже, відповідач діяв протиправно при прийнятті рішення, яке є предметом оскарження, з посиланням на те, що позивачем не надано витребувані відповідачем документи, оскільки відповідачем не доведено підстави та необхідність у їх витребуванні.
Щодо методу коригування митної вартості, обраного відповідачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
Частинами другою та третьою вказаної статті передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
В даній справі відповідач відхилив основний метод визначення митної вартості та застосував другорядний метод 2-а.
З приводу використання посилання на конкретні інші митні декларації суд відзначає, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 15.02.2022 року по справі №815/6768/17.
Разом з цим, факт ненадання позивачем додатково затребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.01.2019 року по справі №815/6827/17.
Також суд зауважує, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів. Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування»
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 22.04.2019 року по справі № 815/6242/17).
При цьому рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 18.12.2020 по справі №160/5853/19.
Наведене також вказує на необґрунтованість та протиправність рішення, що є предметом оскарження.
Суд зазначає, що зміст спірного рішення відповідача, які є індивідуально-правовими актами, оскільки породжують права і обов`язки для позивача, має відповідати вимогам, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Обґрунтованість, в силу статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує Закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

У рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі «Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів від 22.08.2022 року №UA110020/2022/600033/1 прийнято без урахування усіх обставин та без дотримання норм чинного законодавства, що вказує на його протиправність, в зв`язку з чим воно підлягає скасуванню.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду на суму 2684,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 09.02.2023 року №117.

Вказана сума судового збору підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД «СВІТОНДЕЙЛ» (51901, Дніпропетровська область, м. Кам`янське. вул. Торговельна, буд. 2, ) до Дніпровської митниці (49038, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, 22, код ЄДРПОУ ВП: 43971371) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів №UA110020/2022/600033/1 від 22.08.2022 року.

Стягнути з Дніпровської митниці (49038, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, 22, код ЄДРПОУ ВП: 43971371) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД «СВІТОНДЕЙЛ» (51901, Дніпропетровська область, м. Кам`янське. вул. Торговельна, буд. 2, ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 2684,00 гривень (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко