Справа № 460/4276/23
Суддя: Д.Є. Махаринець
Дата ухвалення: 2023-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 квітня 2023 року м. Рівне №460/4276/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринця Д.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловне управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, у якій просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №3-1712 від 29.04.2020 року із земельного податку з фізичних осіб, за кодом платежу 18010700, сума податкового зобов`язання складає 450,49 грн. за 2020 рік; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №3-1712 від 29.04.2020 року із земельного податку з фізичних осіб, за кодом платежу 18010700, сума податкового зобов`язання складає 83595,40 грн. за 2020 рік; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №-1712 від 15.02.2021 року із земельного податку з фізичних осіб, за кодом платежу 18010700, сума податкового зобов`язання складає 450,49 грн. за 2021 рік; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №-1712 від 15.02.2021 року із земельного податку з фізичних осіб, за кодом платежу 18010700, сума податкового зобов`язання складає 83595,40 грн. за 2021 рік; визнати протиправною та скасувати податкову вимогу форми «Ф» від 07.08.2019 року №324690-50 на суму податкового боргу в розмірі 35891,58 грн. за кодом класифікації доходів бюджету (18010300).

В обґрунтування позову позивач вважає протиправними і такими, що підлягають скасуванню вищевказані податкові повідомлення-рішення, вимогу з підстав вказаних у позовній заяві.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 01.03.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та ухвалено розгляд справи провадити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії даної ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву в порядку статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, роз`яснено учасникам справи, що за приписами частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Вказану ухвалу відповідач отримав через кабінет електронного суду 03.03.2023. що підтверджується довідкою в системі ДСС.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву в строк встанолвний ухвалою суду, клопотання про перехід до розгляду справи у порядку загального позовного провадження не подав, клопотання про продовження процесуального строку на подання відзиву відповідачем не подавалось.

За приписами частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, дослідивши обставини та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків.

Щодо поновлення строків на звернення до адміністративного суду, суд зазначає наступне.

В обгрунтування позовних вимог, позивач вказав, що у листопаді 2021 року отримав копію позовної заяви за позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу.

09 листопада 2021 року Рівненським окружним адміністративним судом було прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №460/14810/21.

Зі змісту поданого Головним управлінням ДПС у Рівненській області позову вбачалося, що за ОСОБА_1 рахується заборгованість по земельному податку з фізичних осіб (18010700) в сумі 132635 грн. 98 коп., що виникла на підставі податкових повідомлень-рішень №3-1712 від 29.07.2020 року, №-1712 від 15.02.2021 року, №-1712 від 15.02.2021 року.

До позову також податковим органом було долучено електронні копії корінців податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги форми «Ф» від 07.08.2019 року №324690-50.

Відповідно до п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Позивач стверджував, що не отримував будь-яких податкових повідомлень-рішень щодо сплати земельного податку з фізичних осіб (18010700) або податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (18010300) або податкових вимог з цього приводу.

Як вбачається з електронної копії корінця податкової вимоги форми «Ф» від 07.08.2019 року №324690-50, на поштовому відправленні в довідці представника Укрпошти зазначено, що адресат за зазначеною адресою не проживає, що, як вважає позивач, підтверджує факт неотримання вказаних вище документів позивачем.

З такими доводами позивача суд погоджується та вважає, що є наявні підстави для поновлення строку на оскарження позивачем податкових-повідомлень рішень та вимоги.

Відповідно до ст. 118 КАС України процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняють процесуальні дії. Процесуальні строки встановлено законом, а якщо такі строки законом не визначено їх установлює суд.

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 6 ст.161 цього Кодексу також передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Суд завуважує, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд також вказує, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду з позовними заявами, апеляційними та касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 зазначеної Конвенції.

Відповідна правова позиція вказана у постанові Верховного Суду у справі №500/1912/22 (адміністративне провадження № К/990/20688/22) від 29 вересня 2022 року.

Судом встановлено з досліджених до позову доказів, що позивач є власником земельної ділянки площею 1,0032 га, кадастровий номер :02:007:0117, з цільовим призначенням земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код 03.07), категорія земель землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на земельну ділянку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №685294 від 11.07.2012 року (копія міститься у матеріалах справи).

Станом на 10.11.2021 року нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 1,0032 га, кадастровий номер :02:007:0117 не проведена, що підтверджується інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку.

Підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Згідно з підпунктом 14.1.34 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України власники земельних ділянок - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які відповідно до закону набули права власності на землю в Україні, а також територіальні громади та держава щодо земель комунальної та державної власності відповідно)

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

У пункті 270.1 статті 270 Податкового кодексу України визначено, що об`єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно з пунктом 271.1 статті 271 цього Кодексу базою оподаткування земельним податком є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

У пункті 271.2 статті 271 цього Кодексу рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до п. 285.1 ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати і землю (земельного податку) є календарний рік.

Згідно п. 286.5 ст. 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 цього Кодексу підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідно до пункту 287.1 статті 287 цього Кодексу власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно з пунктом 289.1 статті 289 цього Кодексу для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Також, за приписами норм статей 15, 20 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07 липня 2011 року №3613-VI до Державного земельного кадастру включаються цілий ряд відомостей про земельні ділянки, зокрема: кадастровий номер; місце розташування; площа; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; нормативна грошова оцінка, а також інформацію про її власників (користувачів), зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Такі відомості внесені до Державного земельного кадастру є офіційними.

Відповідні центральні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів та державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (пункт 274.1 статті 274 Податкового кодексу України).

З контексту наведених норм Податкового кодексу України можна дійти висновку, що нарахування сум земельного податку проводиться контролюючим органом на підставі даних державного земельного кадастру та з використанням нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної у встановленому порядку.

Як вбачається з інформації, яка міститься у відомостях з Державного земельного кадастру, станом на 10.11.2021 року нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 1,0032 га, кадастровий номер :02:007:0117 не проведена.

Відповідно до рішення Костопільської міської ради №786 від 21.03.2018 року «Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку», міська рада встановила ставки земельного податку, зокрема фізичним особам, власникам земельних ділянок, нормативно грошова оцінка, яких не проведена з цільовим призначенням земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код 03.07) ставка податку складає 2,5% (додаток №1 до рішення №786 від 21.03.2018 року).

Вказані ставки податку встановлені з 01.01.2018 року та станом на день звернення з позовною заявою не змінювалися.

Крім цього, судом встановлено, що згідно з протоколом засідання постійної комісії із земельних питань та охорони довкілля Костопільської міської ради від 21.12.2018 року було встановлено середню базову вартість 1кв.м земель м.Костопіль 280 грн. 68 коп., яка може використовуватися для розрахунку земельного податку для земельних ділянок, нормативно грошова оцінка яких не проведена

Також судом встановлено та перевірено, що земельна ділянка площею 1,0032 га, кадастровий номер :02:007:0117 використовується позивачем у господарській діяльності, оскільки позивач з 04.08.1999 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та займається ремонтом автотранспортних засобів.

Натомість, як було встановлено судом, відповідачем винесено наступні податкові повідомлення-рішення щодо сплати земельного податку:

форми «Ф» №3-1712 від 29.04.2020 року із земельного податку з фізичних осіб, за кодом платежу 18010700, сума податкового зобов`язання складає 450,49 грн. за 2020 рік;

форми «Ф» №3-1712 від 29.04.2020 року із земельного податку з фізичних осіб, за кодом платежу 18010700, сума податкового зобов`язання складає 83595,40 грн. за 2020 рік;

форми «Ф» №-1712 від 15.02.2021 року із земельного податку з фізичних осіб, за кодом платежу 18010700, сума податкового зобов`язання складає 450,49 грн. за 2021 рік;

форми «Ф» №-1712 від 15.02.2021 року із земельного податку з фізичних осіб, за кодом платежу 18010700, сума податкового зобов`язання складає 83595,40 грн. за 2021 рік.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (C0VID-19)" від 30 березня 2020 року N 540-IX (далі - Закон N 540-IX) внесено зміни до Податкового кодексу України від 02.12.2010 N 2755-VI, із змінами та доповненнями стосовно нарахування земельного податку, а саме у розділі XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України пункт 52-4 викладено у новій редакції: "Не нараховується та не сплачується за період з 1 березня по 31 березня 2020 року плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, та використовуються ними в господарській діяльності.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що зазначені податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що не відповідають вимогам податкового законодавства, оскільки розрахунок земельного податку було виконано з порушеннями, на думку суду, не враховано, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 1,0032 га, кадастровий номер :02:007:0117 не проведена, ставка податку для земельних ділянок для будівництва та обслуговування будівель торгівлі складає 2,5%, а також не враховано середню базову вартість 1кв.м земель м.Костопіль 280 грн. 68 коп.

При цьому, відповідачем не було враховано, що позивачем було здійснено оплату земельного податку 24.07.2020 року у сумі 450,50 грн., 22.12.2020 року в сумі 35000 грн. та 30.12.2020 року в сумі 30000 грн., а також 25.01.2021 року в сумі 21500 грн.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 вказаного Кодексу встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так підпунктом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту - платнику.

Таким чином, на думку суду, застосування підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17.02.2020 у справі №820/3556/17.

Суд встановив, що Позивач є власником складу господарських товарів, електротоварів, який розташований на земельній ділянці площею 1,0032 га, кадастровий номер :02:007:0117 та використовується позивачем у господарській діяльності, зокрема роздрібної торгівлі деталями та приладдям для автотранспортних засобів (основний вид діяльності позивача за КВЕД 45.32), відтак користується пільгами із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що протиправним та незаконним є винесення податковим органом податкових повідомлень-рішень:

форми «Ф» №0-1709 від 10.02.2021 року із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за кодом платежу 18010300, сума податкового зобов`язання складає 27695,28 грн. за 2020 рік;

форми «Ф» №0-1709 від 10.02.2021 року із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за кодом платежу 18010300, сума податкового зобов`язання складає 14042,46 грн. за 2020 рік.

Пунктом 56.1 ст. 56 ПКУ встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Суд вважає також протиправною і такою що підлягає скасуванню податкову вимогу форми «Ф» від 07.08.2019 року №324690-50 на суму податкового боргу в розмірі 35891,58 грн. за кодом класифікації доходів бюджету (18010300).

Невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.02.2020 по справі №360/1776/19.

Згідно з п. 70 рішення Європейського суду з прав людини у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE (Рисовський проти України), заява № 29979/04, Судом проаналізовано поняття «належне урядування».

Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування».

Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (ToscutaandOthers v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Отже, на переконання суду, спірні рішення було прийнято відповідачем не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

З урахуванням вищенаведених обставин у взаємозв`язку з чинними положеннями законодавства України, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вимоги.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №3-1712 від 29.04.2020 року із земельного податку з фізичних осіб, за кодом платежу 18010700, сума податкового зобов`язання складає 450,49 грн. за 2020 рік.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №3-1712 від 29.04.2020 року із земельного податку з фізичних осіб, за кодом платежу 18010700, сума податкового зобов`язання складає 83595,40 грн. за 2020 рік.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №-1712 від 15.02.2021 року із земельного податку з фізичних осіб, за кодом платежу 18010700, сума податкового зобов`язання складає 450,49 грн. за 2021 рік.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №-1712 від 15.02.2021 року із земельного податку з фізичних осіб, за кодом платежу 18010700, сума податкового зобов`язання складає 83595,40 грн. за 2021 рік.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу форми «Ф» від 07.08.2019 року №324690-50 на суму податкового боргу в розмірі 35891,58 грн. за кодом класифікації доходів бюджету (18010300).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,Рівненська обл.,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Суддя Д.Є. Махаринець