Справа № 711/1514/23
Суддя: Кондрацька Н. М.
Дата ухвалення: 2023-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1514/23
Провадження 2-а/711/27/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Кондрацької Н.М.

при секретарі Мелещенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Черкаській області, Департаменту патрульної поліції про визнання постанови в справі про адміністративне правопорушення незаконною та її скасування, -

в с т а н о в и в:

До Придніпровського районного суду м. Черкаси звернувся з позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Черкаській області. У поданому позові зазначає, що 02 березня 2023 року, позивач рухався на автомобілі Citroёn С5, д/н НОМЕР_1 в м. Черкаси по вул. Небесної Сотні в напрямку вул. Гоголя. По напрямку руху побачив перед собою перешкоду у вигляді двох 10-ти літрових пляшок з водою обмотаних червоно-білою стрічкою. Враховуючи те, що на зустріч йому рухалися автомобілі, оцінивши дорожню обстановку та пересвідчившись у безпеці подальших маневрів, позивач зупинився перед перешкодою, тим самим надавши зустрічному транспорту перевагу в русі.

В цей час до нього підійшов інспектор сержант поліції ОСОБА_2 та повідомив про те, що позивачем порушено п. 15.9 ПДР України - здійснення зупинки ближче трьох метрів до дорожньої розмітки 1.1.

Пояснення, що причиною вимушеної зупинки є перешкода перед автомобілем, інспектором взяті до уваги не були. Останній лише відповів, що він не є працівником комунальних служб і в його обов`язки не входить прибирання вулиць.

При цьому, при визначенні відстані між суцільною лінією розмітки і транспортного засобу, жодних засобів вимірювання інспектором не застосовувалися.

Після чого інспектор УПП не взявши до уваги надані пояснення та заперечення, не опитавши свідків, не представивши доказів, які підтверджували б факт скоєння правопорушення, виніс постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАС № 6617377.

Водночас, звертає увагу суду на той факт, що місцем скоєння правопорушення в постанові вказано вул. Гоголя, 293, в той час коли автомобіль знаходився на вул. Небесної Сотні, що підтверджується фото долученими до позову. Чим керувався інспектор виносячи оскаржувану постанову залишається не відомим.

Вважає, що вказана вище постанова є незаконною, оскільки відсутній сам факт скоєння адміністративного порушення. З постановою інспектора не погоджується, враховуючи наступне.

За частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Стаття 251 КУпАП визначає, що доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне пгавопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що агхсристовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, атакож працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім того, відповідно до положень ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обстави, що мають значення для правильного вирішення справи.

З тексту постанови вбачається, що крім ст. 284 КУпАП, інспектор взагалі не керувався ніякими іншими нормами КУпАП, які регламентують його діяльність відносно ухвалення рішень по справі, що в свою чергу і призвело до порушення статті 1 КУпАП, згідно якої одним із завдань є охорона прав і свобод громадян.

В даному випадку, окрім висновків інспектора патрульної поліції, який виносив постанову та є заінтересованою особою, в справі відсутні будь-які інші докази на підтвердження факту порушення позивачем Правил дорожнього руху.

Разом з тим, інспектор має навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Цього інспектором зроблено не було, що також негативно позначилося на повноті розгляду та обґрунтованості винесеної постанови в справі.

За таких обставин, при винесенні постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 6617377 від 02.03.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у Відповідача були відсутні будь- які докази про вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.І ст.122 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Просить у позовних вимогах скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ЕАС № 6617377 від 02.03.2023, якою мене було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.І ст.122 КУпАП - закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідач, скориставшись своїм правом подав до суду відзив по позовну заяву, у якому заперечує щодо позовних вимог. Зазначає, що 02.03.2023 близько 08:39 год. в м. Черкаси, поліцейський роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Стоян Олександр Володимирович (надалі - поліцейський) ніс службу по забезпеченню публічної безпеки і порядку та виконував службові обов`язки, відповідно повноважень, передбачених Законом України «Про Національну поліцію».

В цей час поліцейський став очевидцем того, що водій, здійснив зупинку ближче ніж З (три) метри до дорожньої розмітки 1.1, чим порушив п. 15.9.д) Правил дорожнього руху України (надалі - ПДР).

Поліцейський, згідно із ч. З ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», звертаючись до Позивача, який був за кермом автомобіля, представився (назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання), відповідно до ч. З ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» проінформував про вищезазначене порушення ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Надалі, поліцейський, згідно п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 2.4 ПДР оголосив законні вимоги щодо пред`явлення посвідчення водія, свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу.

Після перевірки документів поліцейський, у відповідності до вимог ст. 279 КУпАП, з врахуванням положень ст.280 КУпАП, здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення, при цьому роз`яснив Позивачеві права та обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, а також положення ст. 63 Конституції України.

Розглянувши справу, поліцейський, відповідно до ст. 258 КУпАП, з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП, з врахуванням ч. 2 ст. 33 КУпАП, ст. 251 КУпАП, ст. 252 КУпАП виніс постанову серії ЕАС № 6617377 за/і, 1 ст. 122 КУпАП відносно Позивача та наклав стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн.

Також, Позивачеві було роз`яснено зміст ст. ст. 307, 308 КУпАП, щодо порядку виконання постанови про накладення штрафу та ст. 289 КУпАП, щодо порядку оскарження постанови.

Ознайомившись з позовом, Відповідач позовні вимоги не визнає та заперечує проти позову з наступних підстав.

На обґрунтування позовних вимог Позивач вказує, що він здійснив вимушену запинку перед перешкодою, тим самим надавши зустрічному транспорту перевагу в русі.

Обставини викладені Позивачем в позовній заяві не відповідають дійсності та спростовуються відеозаписом з камери «472493», що доданий до відзиву.

Під час спілкування з поліцейським, Позивач повідомив, що зупинився та чекає дружину. Після цього проводився розгляд справи відносно Позивача та в цей час прийшла пасажир, яка повідомила, що ходила в аптеку.

Відповідно до ПДР, вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Тобто, поясненнями Позивача та пасажира, спростовуються доводи Позивача, викладені в позовній заяві про вимушену зупинку.

Відповідно до ПДР, зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Згідно із ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Нормами ч. 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності-покладається на відповідача.

На виконання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, обгрунтування правомірності дій та прийнятого рішення поліцейським, Відповідч зазначає у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч.ч. 2, 8 ст. 79 КАС України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обгрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Твердження Позивача, щодо вимушеної зупинки для надання переваги в русі зустрічному траснспортному засобу є надуманими та такими, що не підтверджуються жодними доказами.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновкам висновком експерта, речовими доказами показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.З Закону України «Про Національну поліцію» у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності п.11 ч.І ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п.1 ч.І ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право зупиняти транспортні засоби якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 (надалі - ПДР).

Згідно п. 1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.3.6) ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно з п.15.9.д) ПДР, зупинка забороняється: у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м.

Положеннями ч.І ст. 122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

В позовній заяві Позивач зазначає, що при визначенні відстані між суцільною лінією розмітки і транспортним засобом, жодних засобів вимірювання поліцейським не застосовувалися.

Із наданого Відповідачем відеозапису та фотознімків Позивача чітко видно, що водій здійснив зупинку автомобіля майже біля самої дорожньої розмітки 1.1 - вузька суцільна лінія (відстань менше 1 м), а отже необхідності в замірюванні відстані для того, щоб встановити, що вона не більша 3 м, не було.

Даний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеним у постанові від 17 травня 2018 року у справі №670/346/17.

При цьому, факт того, що відстань від транспортного засобу до дорожньої розмітки 1.1 менше 3 метрів не викликає жодних сумнівів оскільки беззаперечно підтверджується наявними матеріалами фото фіксації Позивача та відео фіксації поліцейського, а тому порушення п. 15.9. д) ПДР є очевидним.

Позивач зазначає, що поліцейський не представивши докази, які підтверджували б факт вчинення правопорушення Позивачем, виніс постанову. Крім того, стверджує, що при винесенні постанови у поліцейського були відстуні будь-які докази про вчинення Позивачем адміністративного правопорушення.

З твердження позивача взагалі не зрозуміло, які саме докази поліцейський повинен був пред`явити, оскільки правопорушення, яке вчинив Позивач було триваючим.

Триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Тобто, під час розгляду справи поліцейським, правопорушення ще тривало і Позивач сам бачив на якій відстані від дорожньої розмітки 1.1 знаходився його автомобіль, а тому які необхідно було надати Позивачу докази невідомо.

Положеннями ст. 283 КУпАП встановлений перелік даних, які має містити постанова по справі про адміністративній правопорушення, зокрема, найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Окрім цього, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім вищевказаних даних, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Оскаржувана постанова винесена у відповідності до Наказу МВС України від 07.11.2015 № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», складена в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Позивач звертає увагу суду на той факт, що місцем скоєння правопорушення в постанові вказано вул. Гоголя, 293, в той час коли автомобіль знаходився на вул. Небесної Сотні.

Щодо розбіжності в місці скоєння правопорушення та місці розгляду справи пояснюють наступне: GPS координати службовим планшетом визначаються автоматично, при заповненні бланку електронної постанови було визначено адресу вул.Гоголя, 293. Дана адреса знаходиться на перехресті вул. Гоголя та вул. Небесної Сотні. Дана обставина не впливає на факт вчинення правопорушення Позивачем.

Отже в даному випадку основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого підтверджено відеоматеріалами та фотознімками Позивача, відсутність якого б виключала склад наведеного адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція щодо неточносей відомостей в постанові про притягнення особи до адміністративного правопорушення, уже була висловлена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 537/1214/17 (провадження №К/9901/17897/18), а також у постанові від 24 гудня 2019 року у справі №459/1801/17 (провадження №К/9901/21710/18 та колегія суддів Верховного Суду не знаходить підстав для відступу від вказаної правової позиції.

Звертають увагу суду, що поліцейським, що виніс оскаржувану постанову, є посадова особа управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, який у відповідності до ст. 13 Закону України «Про національну поліцію» є структурним підрозділом Національної поліції.

Згідно із ст. 62 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави.

Із зазначеного слідує, що поліцейський при винесені оскаржуваної постанови представляв Державу та діяв від її імені через орган державної влади, а саме: управління патрульної поліції в Черкаській області, яке є територіальним (відокремленим) підрозділом Департаменту патрульної поліції, тому постанова винесена відповідачем не тільки від його особистого імені, а також від імені Департаменту патрульної поліції, як органу державної влади.

Відповідно до ч. 4 ст. 299 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постановуЗгідно із пунктом 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Таким чином, виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення здійснюється органом поліції, в даному випадку Департаментом патрульної поліції.

Отже, прийняте судом рішення по даній справі може вплинути на права та інтереси Департаменту патрульної поліції, як органу державної влади від імені якого винесено постанову, та на обов`язки встановлені законодавством по забезпеченню виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Нормами ч. 1 ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, шо Територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно- територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 21 Закону України «Про центральні органи виклнавчої влади», Територіальні органи центрального органу виконавчої влади утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників центрального органу виконавчої влади і коштів, передбачених на його утримання, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, Кабінетом Міністрів України.

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади діють на підставі положень, що затверджуються керівником центрального органу виконавчої влади.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію», систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

Згідно із п. З ч. З ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію», у складі поліції функціонує патрульна поліція.

Відповідно до п. 1 Розділу І положення про Департамент патрульної поліції (положення про ДПП), затверджене наказом Національної поліції України від 06.11.2015 №73, у редакції наказу Національної поліції України від 01.04.2020 № 272, Департамент патрульної поліції (далі - Департамент, ДПП) є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції, який створюється, реорганізовується та ліквідується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законодавством України порядку.

Пунктом 3 Розділу І положення про ДПП встановлено, що Департамент патрульної поліції складається із структурних підрозділів апарату Департаменту патрульної поліції і його територіальних (відокремлених) підрозділів.

Пунктом 9 Розділу 5 положення про ДПП встановлено, що Департамент патрульної поліції є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки зі своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності.

Відповідно до п. 1 Розділу І положення про управління патрульної поліції в Черкаській області, затверджене наказом ДПП від 01.03.2016 № 191, у редакції наказу ДПП від 10.04.2020 № 667, управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції є територіальним (відокремленим) підрозділом Департаменту патрульної поліції. Структура, штатна чисельність територіального (відокремленого) підрозділу затверджуються в установленому законодавством порядку.

Із змісту вищезазначеного вбачається, що управління патрульної поліції в Черкаській області є територіальним (відокремленим) підрозділом Департаменту патрульної поліції, яке не являється юридичною особою публічного права та, відповідно, не має власного балансу, власних рахунків в органах Державної казначейської служби Укарїни, на відміну від Департаменту патрульної поліції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 року у справі №742/2298/17 та від 26.12.2019 р. у справі за №724/716/16-а,

Так, Верховний Суд у вказаній справі виклав правовий висновок про те, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Згідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Органом Національної поліції, у даній справі, є Департамент патрульної поліції, від імені якого виступає управління патрульної поліції в Черкаській області, уповноважений накладати адміністративні стягнення та розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Оскільки позивачем подано позовну заяву; до неналежного відповідача, у задоволенні позовних вимог до управління патрульної поліції в Черкаській області слід відмовити.

Із вищезазначеного слідує, що викладені Позивачем доводи не є належним обґрунтуванням адміністративного позову, щодо порушення поліцейським норм матеріального права та не спростовують наявності в діях Позивача складу адміністративного правопорушення зач. 1 ст. 122 КУпАП.

У судовому засіданні ухвалою з занесенням до протоколу судового засідання залучено співвідповідачем Департамент патрульної поліції.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Пояснив, що під час руху у визначений у позові день та час його пасажиру стало зле та виникла необхідність прийняти знеболюючі. Так, водій об`їхавши всі авто по вул. Небесної Сотні, зупинився поряд з бутлями, які були перешкодою у русі, і здійснив висадку пасажира. Також помітив, що попереду були пішоходи, що перетинали приїжджу частину. Зауважив, що не паркувався, оскільки мав намір рухатись далі, а його автотранспортний засіб був заведений з ввімкненим покажчиком повороту. Пояснив на запитання, що дійсно не повідомив про всі причини зупинки працівникам поліції одразу. Крім того, з ним розмовляли два працівники поліції і йому було не зручно відповідати, він розгубився.

Представник відповідача за дорученням заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Додатково пояснила, що обставини викладені у позові не відповідають дійсності. Так, водій здійснив зупинку автотранспортного засобу у смузі для руху авто та висадив пасажира, що є зупинкою транспортного засобу. Крім того, зупинка авто була здійснена ближче ніж за 3 метри від суцільної лінії розмітки дороги. Працівникам поліції позивач надав пояснення, що він чекає дружину, про інші обставини працівникам поліції водій не повідомляв. Вважає, що зупинка не була вимушеною. Повідомила, що адреса, зазначена у постанові, автоматично вказується у планшеті при складанні постанови. Додала, що будинок, біля якого зупинився позивач, є вугловим та дійсно його номер є номером будинку по іншій вулиці.

Суд, заслухавши учасників, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 129 Конституції України - основною засадою судочинства є забезпечення права на перегляд справи, який гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Відповідно до ст. 287 КУпАП - постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України - місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України - визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 7 КУпАП).

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Поліція відповідно до покладених нею завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі (п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію").

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно статті 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1,2,3,5,6,8,10,11 статті 121, частинами 1,2,3 статті 122 розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Судом встановлено, що постановою інспектора УПП в Черкаській області Стоян О.О. від 02.03.2023 на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340 грн.

У оскаржуваній постанові зазначено, що 02.03.2023 ОСОБА_1 о 08.39 керуючи транспортним засобом марки Citroёn С5, державний номерний знак НОМЕР_1 в м. Черкаси по вул. Гоголя, 293 в м. Черкаси здійснив зупинку транспортного засобу ближче ніж 3 метри до дорожньої розмітки 1.1, чим порушив п.15.9 д ПДР України, порушення заборони зупинки у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки і транспортним засобомменше 3 м.

Так, відповідно до статті 280 КУпАП - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Водночас, п.1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями), встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до ч.1 ст. 122 КУпАП - відповідальність наступає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п. 15.9 Правил дорожнього руху України, зупинка забороняється: д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м;

У постанові про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та порушення вимог п.15.9 ПДР України зазначено порушення пункту "д".

У відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч.1 ст.72 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

На підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення позивачем, відповідач до відзиву надав CD диск з відеозаписом, отриманим під час відеозйомки правопорушення.

Право та порядок використання поліцейським нагрудної відеокамери передбачено пп. 2 п.4.1 розділу IV Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 05.01.2016 р. за № 4/1 та ст. ст 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: застосування технічних приладів, технічних засобів та спеціалізованого програмного забезпечення. поліцейський може використовувати інформацію, отриману з баз даних Національної поліції, якими користувався поліцейський в ході розгляду справи.

У даному випадку до постанови додається відео з бодікамери поліцейського, на якому зафіксовано факт вчинення правопорушення, що слугує беззаперечним доказом вини позивача. Так, на відео зафіксовано порушення позивачем п. 15.9 (д) ПДР України. Даний відеозапис містить інформацію щодо предмета доказування (на відео чітко зафіксовано факт порушення, особа правопорушника, місце вчинення правопорушення та процедура складання протоколу). Дане відео зафіксовано на технічний засіб, що має функції відеозапису і використовується для забезпечення публічної безпеки і громадського порядку.

Доказ є достовірним, за допомогою нього можна встановити дійсні обставини справи, а саме наявність факту порушення ПДР України з боку водія автомобіля.

Відповідно до указаного запису вбачається, що позивач знаходиться у зупиненому автотранспортному засобі, на проїжджій частині, яка міє суцільну лінію розмітки, на запитання інспектора щодо причини стоянки чітко відповідає, що чекає на дружину (8:40:07), інших обставин ним повідомлено працівникам поліції під час розгляду адміністаративни матеріалів не було. Окрім цього, як вбачається з відеозапису, у подальшому пасажир позивача також зазначає, що вона перебувала у цей час у аптеці.

Так як обставини крайньої необхідності позивач ОСОБА_1 недовів та жодних пояснень інспектору УПП з даного приводу не надав, його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Тільки після складання протоколу пасажир позивача та він звертають увагу інспекторів на розташовані бутилі перед їх транспортним засобом.

На вказану обставину позивач указує, як на підставу вимушеної зупинки, оскільки така зупинка дала йому змогу пропустити транспорт, який рухався у зустрічному напрямку.

Окрім цього, пізніше у судовому засіданні як на іншу причину вимушеної зупинки позивач вказав, що його зупинка також зумовлена пропуском пішоходів, які рухались по пішоходному переходу.

Такі обставини, як на підстави скасування винесеної постанови суд відхиляє, оскільки вони є недоведеними та не підтверджуються жодними доказами.

Суд наголошує на тому, що пунктом 15.14 ПДР України визначено, що у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити діяти згідно з вимогами пунктів9.9,9.10,9.11цих Правил.

Отже, позивач до позову не додає жодних доказів, які б свідчили про наявність обставин, на які він посилається в обґрунтування свого позову.

Варто звернути увагу на те, що згідно з приписами п. 2.3.б) ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну.

Аналіз пояснень позивача працівникам поліції, у подальшому обґрунтування адміністративного позову іншою причиною та надання пояснень вже у самому судовому засіднні, переконує суд, що позивач обирає поступово вдалі версії для свого захисту.

Такі спроби критично знижують рівень довіри до всіх інших пояснень позивача.

Учасниками процесу не оспорюється той факт, що працівники УПП не здійснювали вимірювання відстані між зупиненим автотранспортним засобом та розміткою проїжджої частини.

Як вірно доводить представник відповідача, така зупинка (стоянка) автомобіля позивача, залишила відстань до суцільної лінії розмітки менше ніж 3 м., що підтверджується наданими відповідачем відеозаписом та фотосвітлинами позивача.

Даний висновок висловлений Верховним Судом у справі 670/346/17 від 17.05.2018 (р. V п. 12).

Щодо доводів позивача стосовно невірного зазначення в оскаржуваній постанові місця вчинення правопорушення сід указати на наступне.

Так, у відповідності до приписів частини 3 статті 283 КУпАП Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вже було зазначено судом, відповідно до статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Тобто, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Судом встановлено, що у постанові вказано місце вчинення правопорушення, як « АДРЕСА_1 », в той час, як стверджує позивач, автомобіль фактично знаходився по вул. Небесної Сотні з зовсім іншою нумерацією будинків.

У оскаржуваній постанові вірно було зазначено дату вчинення правопорушення, час, зазначена особа, вірно кваліфіковане правопорушення та правильно зазначена санкція, отже всі істотні умови витримані.

Указання іншої адреси, на думку позивача, не спростовує факту вчинення ним правопорушення.

Аналогічна правова позиція щодо неточностей відомостей в постанові про притягнення особи до адміністративного правопорушення, уже була висловлена Верховним Судом у постанові від 28.11.2018 року у справі №537/1214/17. Отже в даному випадку основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого підтверджено, відсутність якого б виключала склад наведеного адміністративного правопорушення.

Тому з точки зору чинного законодавства, при розгляді та оформленні адміністративних матеріалів відносно позивача всі вимоги поліцейським були витримані.

Суд звертає увагу на те, що, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суб`єкт владних повноважень - відповідач, - повинен системно застосовувати положення законодавства та конкретних обставин кожної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, окрім цього, згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пояснення ОСОБА_1 не узгоджуються з усією сукупністю досліджених доказів, не є послідовними, тому суд до його пояснень відноситься критично і бере до уваги їх лише в частині, яка з доказами узгоджується.

Суд виходить не з принципу формального підходу до вирішення справи, а саме з необхідності забезпечення судом уникнення порушень прав і свобод інших громадян, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а тому, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП вважає виправданим.

Отже, доводи позивача, викладені в обґрунтування позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та були спростовані дослідженими доказами.

Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскаржувана постанова є законною, так як прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені КУпАП.

Суд роз`яснює, що відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС апеляційні скарги на судові рішення у справах щодо притягнення до адміністративної відповідальності можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 77, 241, 243-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України,

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Черкаській області, Департаменту патрульної поліції про визнання постанови в справі про адміністративне правопорушення незаконною та її скасування - відмовити.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у відповідності до ч. 2 ст. 295 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий: Н. М. Кондрацька