Справа № 140/2660/22
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 року ЛуцькСправа № 140/2660/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (відповідач) у якому просить:

1) визнати протиправними дії щодо нарахування та виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013 - 2015, 2017 роки не в розмірі місячного грошового забезпечення, без врахування щомісячного додаткового виду грошового забезпечення зокрема щомісячної додаткової грошової винагороди у відповідності до норм Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-ХП, наказу Міністра оборони України Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам від 11.06.2008 №260, та без індексації грошового забезпечення';

2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013 рік із врахуванням у складі щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 40% місячного грошового забезпечення, та індексації грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум;

3) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014, 2015, 2017 роки з врахуванням у складі щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум;

4) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 та 2018 рік;

5) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , щодо нарахування та виплати грошової допомоги для оздоровлення за 2013- 2017 роки не в розмірі місячного грошового забезпечення, без врахування щомісячного додаткового виду грошового забезпечення зокрема щомісячної додаткової грошової винагороди у відповідності до норм Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-ХП, наказу Міністра оборони України Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам від 11.06.2008 №260, та без індексації грошового забезпечення;

6) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2013 рік з врахуванням в складі щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 40% місячного грошового забезпечення, та індексації грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум;

7) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2014 - 2017 роки з врахуванням в складі щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, та індексації грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум;

8) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 30.04.2014, з 01.12.2014 по 28.02.2015, з 01.01.2016 по 28.02.2018;

9) зобов`язати військову частину А !547 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 30.04.2014, з 01.12.2014 по 28.02.2015, з 01.01.2016 по 28.02.2018 зі встановленням базового місяця - січень 2008 року;

10) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.05.2014 по 30.11.2014, з 01.03.201 по 31.12.2015 без урахування січня 2008 року, як базового місяця.

11) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.05.2014 по 30.11.2014, з 01.03.201 по 31.12.2015 зі встановленням базового місяця - січень 2008 року з урахуванням виплачених сум;

12) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII, без врахування загальної кількості повних років та індексації грошового забезпечення;

13) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, із врахуванням в складі з якого вона обраховується загальної кількості повних років, за 28 років з урахуванням раніше виплаченої суми допомоги;

14) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, із врахуванням в складі з якого вона обраховується індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми допомоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18.09.2019 № 6-РС його було звільнено з військової служби в запас, а наказом командира військової частини від 05.10.2020 №198 було виключено зі списків особового складу військової частини з 05.10.2020. Під час проходження військової служби у відповідача позивач отримував грошове забезпечення у неналежному розмірі.

Позивач зазначив, що на день виключення зі списків особового складу військової частини, його не повністю забезпечено грошовим забезпеченням, так, зокрема, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у 2014, 2015 та 2017 роках нараховувалась та виплачувалась йому без урахування у її складі щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, а саме щомісячної додаткової грошової винагороди та без індексації. Такі ж порушення, на думку позивача, були допущені відповідачем і в 2013 році, хоча письмових доказів у нього не має. Крім того, не зважаючи на подання позивачем рапортів про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2018 роки відповідач вказану допомогу йому не нарахував та не виплатив.

Грошова допомога для оздоровлення за 2013-2017 роки виплачена без врахування щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, зокрема щомісячної додаткової грошової винагороди у відповідності до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII та індексації грошового забезпечення.

Позивач вказує, що відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 за період з січня 2014 року по лютий 2018 року відповідачем мала бути йому нарахована індексація грошового забезпечення з урахуванням базового місяця січень 2008 року, оскільки саме у цьому місяці постановою КМУ №1294 встановлено підвищенні розміри посадових окладів військовослужбовців.

Зазначає, що одноразова грошова допомога передбачена статтею 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей виплачена йому за 27 календарних років, тоді як загальний строк його вислуги (з урахуванням пільгової вислуги 11 місяців 20 днів) складає 28 років 0 місяців 17 днів. Крім того, відповідач протиправно не включив у її обрахунок індексацію грошового забезпечення.

З наведених підстав просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 09.03.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.31).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 15.03.2022 провадження у даній справі було зупинено (а.с.34).

У відзиві від 04.04.2022 №350/173/494/317 рс відповідач Військова частина НОМЕР_1 позову не визнав та зазначив, що до місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги. Отже щомісячна додаткова грошова винагорода не може входити до складу матеріальної допомоги, оскільки відноситься до винагород. Також відповідач зазначив, що у жодному з нормативно-правових актів індексація не входить до складу грошового забезпечення, а отже не може входити до складу матеріальної допомоги. Щодо виплати матеріальної допомоги за 2013 рік відповідач повідомив, що відомості з грошового забезпечення по 2013 рік (включно) здано до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з чим підстави для визнання протиправними дій військової частини відсутні.

Представник відповідача вважає безпідставними вимоги про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2018 роки, оскільки така допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги. Згідно пункту 33.3 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 N260, розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення. Пунктом 3 наказу Міністра оборони України «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році» № 44 від 27.01.2016 визначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально- побутових питань виплачувати за окремим рішенням Міністра оборони України. При цьому, наказом Міністерства оборони України від 22.07.2016 № 375 внесено зміни до Наказу № 44, яким визначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати в розмірі, що не перевищує розмір місячного грошового забезпечення військовослужбовця. Видання наказів та виплату матеріальної допомоги здійснювати в межах фонду грошового забезпечення виключно за наявності залишків коштів на реєстраційних рахунках. Військова частина НОМЕР_1 утримується за рахунок Міністерства оборони України, є державною організацією, яка фінансується виключно за рахунок коштів державного бюджету та проводить видатки у відповідності до статті 51 Бюджетного кодексу України.

Також зазначив, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Враховуючи той факт, що у військовій частині були відсутні фінансові ресурси для виплати індексації, тому і відсутні правові підстави щодо визнання дій відповідача по невиплаті індексації грошового забезпечення протиправними.

З врахуванням викладеного просив у задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив від 11.04.2023 позивач підтримав позовні вимоги з мотивів та підстав, викладених у позовній заяві (а.с. 50-54).

05.09.2022 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, проте 17.02.2023 дана заява відкликана позивачем (а.с. 58, 62).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 провадження у справі було поновлено (а.с.69).

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження військової служби позивач перебував на фінансовому забезпеченні у відповідача, відповідно відповідач здійснював нарахування та виплату грошового забезпечення, в тому числі провів розрахунок при звільненні позивача з лав Збройних Сил України.

З матеріалів справи вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18.09.2019 №6-РС ОСОБА_1 було звільнено з військової служби в запас, а наказом командира військової частини від 05.10.2020 №198 позивача виключено зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення з 05.10.2020 (а.с.21). Цим наказом позивачу виплачено одноразову допомогу при звільненні за 27 повних календарних років служби в сумі 213387, 08 грн.

Згідно з інформацією про розміри та склад одноразових видів грошового забезпечення за 2014-2020 роки від 01.02.2022 ОСОБА_1 була виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань: за 2014 рік у сумі 2751, 63 грн, за 2015 рік у сумі 2751,63 грн, за 2017 рік у сумі 4982,75 грн, за 2019 рік у сумі 2145, 68 грн, за 2020 рік у сумі 1020, 00 грн (а.с.22). Окрім того, позивачу була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення у період з 2014 по 2019 у загальному розмірі 72539, 06 грн, а саме: за 2014 рік у сумі 2751, 63 грн; за 2015 рік у сумі 2771, 63 грн, за 2016 рік у сумі 5675, 63 грн, за 2017 рік у сумі 5655, 63 грн, за 2018 рік у сумі 10399, 95 грн, за 2019 рік (нарахована у квітні 2019 року) - у сумі 15806, 45 грн, за 2019 рік (нарахована у червні 2020 року) у сумі 15806,45 грн (а.с. 22 (зворот)).

Згідно з розрахунком одноразової грошової допомоги при звільненні, позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні за 27 календарних років у розмірі 213387, 08 грн (без урахування у її складі індексації грошового забезпечення) (а.с. 24).

З карток особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за 2014-2020 рік (а.с. 14-20) та з довідки військової частини НОМЕР_1 про розміри нарахованої та виплаченої індексації (а.с. 23) вбачається, що з січня 2014 року по квітень 2014 року індексація грошового забезпечення позивачу не виплачувалась, а в подальшому платилась у таких розмірах: у травні - 34, 10 грн, у червні 75, 52 грн, у липні 124, 24 грн, у серпні 124, 24 грн, у вересні 143, 72 грн, у жовтні 143, 72 грн, у листопаді 193, 66 грн, у грудні 227, 77 грн.

У 2015 році позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення у таких розмірах: у січні 195, 77 грн, у лютому 195, 77 грн, у березні 233, 53 грн, у квітні 300, 52 грн, у травні 443, 02 грн, у червні 647, 65 грн, у липні 684, 19 грн, у серпні 684, 19 грн, у вересні 748, 35 грн, у жовтні 748, 35 грн, у листопаді 748, 35 грн, у грудні 748, 35 грн.

З 01.01.2016 по 28.02.2018 позивачу індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась (а.с. 23).

З довідки військової частини НОМЕР_1 вбачається, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з січня 2014 року по лютий 2018 року здійснювалась відповідачем з урахуванням того, що базовим місяцем є грудень 2014 року (а.с. 23).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України від 20.12.1991 №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон №2011-XII).

Частинами 1-4 статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

При цьому, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Абзацом 2 частини 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ Про індексацію грошових доходів населення (далі - Закон №1282-ХІІ).

Згідно з статтею 2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статей 4, 6 Закону №1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина; індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації визначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Згідно з пунктом 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 році - 103 відсотка).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Згідно з пунктом 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Згідно з пунктом 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

З системного аналізу вказаних норм суд дійшов висновку, що місяць в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Разом з тим, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то базовий період не змінюється, а сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, яка набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність 01.03.2018 (далі - Постанова № 1294), встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком №1 до Постанови №1294.

Отже, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача з 01.01.2014 по 28.02.2018 є саме січень 2008 року, в якому Постановою №1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців ( а не грудень 2014 року, як зазначено у довідці військової частини НОМЕР_1 (а.с.23)).

У такому порядку нарахування індексації здійснюється до наступного підвищення розміру посадового окладу військовослужбовців, яке відбулося у березні 2018 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, яка набрала чинності 01.03.2018, та наказу Міністерства оборони України від 01.03.2018 №90 Про встановлення тарифних розрядів осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Таким чином, з березня 2018 року при виплаті індексації грошового забезпечення базовим місяцем є березень 2018 року. В решті періоду базовий місяць повинен був залишатись незмінним, а саме: січень 2008 року.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі №400/1118/21 та в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) враховується судом при вирішення даного спору.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 у справі №9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Суд також звертає увагу на правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у п.23 рішення у справі Сук проти України від 10.03.2011 року, заява №10972/05, де зазначено, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Отже, не нарахування відповідачем індексації грошового забезпечення у встановленому розмірі (з урахуванням того, що базовим місяцем є січень 2008 року) порушує право позивача на отримання такої індексації у належному розмірі, оскільки відповідне право гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком відповідача.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що охоронювані законом права, свободи та інтереси позивача протиправно порушені бездіяльністю в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2014 по 28.02.2018 зі встановленням базового місяця січень 2008 року.

З огляду на наведене та зважаючи на те, що завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення (вчинення дії) суб`єктом владних повноважень, то порушене право позивача у даному випадку підлягає відновленню шляхом визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2014 по 28.02.2018 зі встановленням базового місяця - січень 2008 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення в період з 01.01.2014 по 28.02.2018 зі встановленням базового місяця - січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум.

Щодо заявлених позовних вимог про виплату грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не в розмірі місячного грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої статтею 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей без врахування індексації грошового забезпечення, суд зазначає таке.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

За змістом пункту 1 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, надаються щорічні основні відпустки із наданням грошової допомоги у розмірі місячного грошового забезпечення.

Пунктом 30.3 розділу ХХХ Інструкції №260 передбачено, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовим званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Пунктом 2 статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (чинної на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Постанова №899) передбачено виплату вказаним у ній категоріям військовослужбовців щомісячної додаткової грошової винагороди, яка має постійний (щомісячний) характер та відповідно до положень пункту 2 статті 9 Закону №2011-XII включається до складу грошового забезпечення таких осіб.

Зокрема, пунктом 1 Постанови №899 було установлено щомісячну додаткову грошову винагороду: 1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; 2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; 3) особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; 4) військовослужбовцям Національної гвардії (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Згідно з пунктом 2 Постанови №889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

З карток особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за 2014-2018 роки видно, що позивачу виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода (а.с.14-20).

Згідно інформації про розміри та склад матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014-2020 роки ОСОБА_1 була виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань: за 2014 рік у сумі 2751, 63 грн, за 2015 рік у сумі 2751,63 грн, за 2017 рік у сумі 4982,75 грн, за 2019 рік у сумі 2145, 68 грн, за 2020 рік у сумі 1020, 00 грн (а.с.22).

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується відповідачем матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у 2014, 2015 та 2017 роках позивачу була виплачена без урахування у її складі щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення. У 2016, 2018 роках матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань позивачу не виплачувалася.

Окрім того, позивачу була виплачена матеріальна допомога на за 2014 рік у сумі 2751,63 грн; за 2015 рік у сумі 2771, 63 грн, за 2016 рік у сумі 5675, 63 грн, за 2017 рік у сумі 5655, 63 грн.

Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що грошова допомога на оздоровлення у 2014 -2017 роках та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у 2014, 2015 та у 2017 роках розрахована позивачу з таких видів грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за виконання особливо важливих завдань, премія (а.с.22).

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 у справі №380/2427/20 констатував наявність правових підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача в частині нарахування і виплати позивачу допомоги на оздоровлення в 2016 та 2017 роках без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену допомогу на оздоровлення у 2016 та 2017 роках з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої вищевказаною постановою.

Віднесення зазначеної винагороди до щомісячних видів грошового забезпечення також підтверджено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №522/2738/17, від 10.11.2021 у справі №825/997/17.

Отже, щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам додаткового виду щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер.

Оскільки щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №889, мала постійний характер (виплачувалася позивачу щомісяця до дня звільнення його із військової служби), то відповідно до положень статті 9 Закону №2011-ХІІ вона повинна включатися до розрахунку грошової допомоги на оздоровлення та допомоги для вирішення соціально побутових питань.

Окрім того, як уже зазначалось судом, індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг.

Таким чином, неврахування відповідачем при розрахунку допомоги для оздоровлення та допомоги для вирішення соціально побутових питань щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення призвело до отримання позивачем вказаних допомог у меншому розмірі, ніж це передбачено законодавством, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення, передбаченої статтею 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, також необхідно здійснити з урахуванням у її складі індексації (з урахуванням виплачених сум).

З наведених підстав є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вимоги позивача про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо здійснення позивачу розрахунку розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2014-2017 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014, 2015, 2017 роки без урахування у їх складі щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації із зобов`язанням здійснити перерахунок і виплату вказаних сум з урахуванням у їх складі щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації.

При цьому, на переконання суду, відповідач правильно порахував, що одноразова грошова допомога має бути виплачена позивачу за 27 повних календарних років, оскільки з наказу №198 від 05.10.2020 командира військової частини НОМЕР_1 вбачається, що вислуга років ОСОБА_1 у Збройних Силах становить: 27 років 00 місяців, а пільгова 00 років 11 місяців (а.с. 21). Окрім того, з розрахунку вислуги років військовослужбовця ОСОБА_1 №702 від 03.06.2020 (а.с. 28) вбачається, що кількість повних років вислуги на пенсію 27 .

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 та 2018 роки, суд зазначає наступне.

Правила виплати матеріальної допомоги було врегульовано розділом ХХХІІІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 (далі Інструкція №260).

Так відповідно до пунктів 33.1-33.3 розділу ХХХІІІ Інструкції №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Розмір матеріальної допомоги установлюється рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Відповідно до пункту 1 наказу Міністра оборони України «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році» №44 від 27.01.2016 (далі Наказ №44) витрати на грошове забезпечення військовослужбовців здійснювати за нормами, установленими законодавством України, у межах виділених асигнувань на грошове забезпечення та дотримуватися такого порядку щодо виплат: у першу чергу - щомісячне грошове забезпечення військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції; у другу - щомісячне грошове забезпечення іншим військовослужбовцям та розрахунки зі звільненими військовослужбовцями; у третю - грошова допомога для оздоровлення; у четверту - інші одноразові додаткові види грошового забезпечення (за наявності коштів).

За приписами пункту 3 Наказу №44 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати за окремим рішенням Міністра оборони України.

Аналізуючи вищевказані правові норми, суд зазначає, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, за їх заявою та на підставі наказу командира один раз на рік в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, який установлюється за рішенням Міністра оборони України, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Наведене дає підстави для висновку про те, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не є обов`язковим видом виплат (гарантій), а може надаватись з конкретних підстав, в межах наявного кошторису. Визначальним для вирішення питання про виплату такої допомоги є факт звернення такої особи із відповідним рапортом про надання допомоги. Відсутність означеного письмового рапорту безумовно спричиняє відсутність підстав для виплати військовослужбовцю допомоги на вирішення соціально-побутових питань.

Матеріали справи не містять доказів того, що у 2016 та 2018 роках позивач звертався до відповідача з відповідними рапортами про надання допомоги для вирішення соціально-побутових питань. З урахуванням наведеного, а також зважаючи на те, що вказана допомога не є обов`язковим видом виплат (гарантій), а може надаватись з конкретних підстав, в межах наявного кошторису, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Окрім того, суд відмовляє у задоволенні позову щодо визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2013 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013 рік, оскільки позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів щодо неправильного нарахування та виплати вказаних видів допомог у 2013 році.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 зі встановленням базового місяця - січень 2008 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 зі встановленням базового місяця - січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014, 2015, 2017 роки без урахування у її складі щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014, 2015, 2017 роки з урахуванням у її складі щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2014 -2017 роки без урахування у її складі щомісячної додаткової грошової винагороди та без індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2014 - 2017 роки з урахуванням у її складі щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої статтею 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" без урахування у її складі індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" із урахуванням у її складі індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми допомоги.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Головуючий-суддя Т.М. Димарчук