Справа № 600/237/23-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/237/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо відмови прийняти рапорт та звільнити ОСОБА_1 за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батьків з інвалідністю І та ІІ групи;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батьків з інвалідністю І та ІІ групи;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо відмови прийняти рапорт та звільнити ОСОБА_1 за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батьків з інвалідністю І та ІІ групи;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батьків з інвалідністю І та ІІ групи.

В обґрунтуваннях позовних вимог позивач вказав, що підлягає звільненню з військової служби у зв`язку із тим, що його мати є особою з інвалідністю 1 групи, а батько особою з інвалідністю 2 групи, однак відповідачі протиправно залишили без розгляду рапорти про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби, а тому просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач - Військова частини НОМЕР_2 належним чином була повідомлена про відкриття провадження по справі, однак у встановлений судом строк не подала відзив на позов.

Відповідач - Військова частини НОМЕР_1 подала відзив на позов, в якому заперечує щодо звернення позивача із рапортом на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 на звільнення та не надає доказів про отримання військовою частиною його письмового рапорту засобами поштового зв`язку. Також відповідач вказує, що командир військової частини НОМЕР_1 наділений повноваженнями на звільнення військовослужбовців з військової служби. При цьому, відповідач вказав, що позивач звернувся в установленому законом порядку із рапортом на звільнення лише 14.03.2023 р., який був розглянутий 17.03.2023 р. та супровідним листом переданий по команді на розгляд посадовій особі.

Рух справи у суді

Ухвалою суду від 25.01.2023 року адміністративний позов залишено без руху.

31.01.2023 року позивачем подано до суду адміністративний позов з уточненими позовними вимогами.

Ухвалою суду від 01.02.2023 року адміністративний позов повторно залишено без руху.

06.02.2023 року позивачем виправлено недоліки адміністративного позову, у зв`язку із цим, судом відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи.

06.03.2023 р. до суду надійшла від представника позивача заява про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 06.03.2023 р. у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Позивач, призначений наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 21.03.2022 р. №111 на посаду бойового медика 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , з 21.03.2022 р. наказом командира військової частини НОМЕР_2 №112 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 . (а.с. 5).

Згідно інформації, зазначеної у свідоцтві про народження ОСОБА_1 № НОМЕР_4 , зазначено батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_2 . (а.с. 6-8, 10).

Матеріали справи містять довідку до акта огляду МСЕК Серія 12 ААГ №348112 в якій встановлено ОСОБА_2 першу групу інвалідності. Згідно довідки до акта огляду МСЕК Серія 12 ААГ №071066 ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності. (а.с. 9, 11).

19.01.2023 р. позивач склав та направив командирам Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 рапорт на звільнення з військової служби та виключення зі списків військової частини НОМЕР_1 . (а.с. 12-13).

Матеріали справи містять копію журналу реєстрації вхідних документів Військової частини НОМЕР_1 в якому міститься запис від 14.03.2023 р. про реєстрацію рапорт на звільнення ст.солдата ОСОБА_1 (а.с. 83-84).

Мотивувальна частина

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII), а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 2232-XII встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч.3 ст. 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно з ч.5 ст. 1 Закону № 2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Звільнення з військової служби визначає ст.26 Закону № 2232-XII.

Відповідно до положень пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Згідно з ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" Указом Президента України за № 1153/2008 від 10 грудня 2008 року затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі -Положення), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до п. 2 Положення громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі військова служба) в добровільному порядку або за призовом.

У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно з п. 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

На підставі матеріалів справи встановлено, що позивач, призначений наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 21.03.2022 р. №111 на посаду бойового медика 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , з 21.03.2022 р. наказом командира військової частини НОМЕР_2 №112 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до наданих суду довідок до акта огляду МСЕК Серія 12 ААГ №348112 та Серія 12 ААГ №071066 судом встановлено, що у позивача наявні батьки із числа осіб з інвалідністю I та II групи, а саме: мати з інвалідністю І групи та батько з інвалідністю ІІ групи.

З вказаних підстав позивач подав 19.01.2023 р. до командування військової частини НОМЕР_1 та вищестоящого командування - військової частини НОМЕР_2 рапорт на звільнення з військової служби та виключення зі списків військової частини НОМЕР_1 .

Враховуючи встановлені обставини справи та аналіз вказаних норм права, суд зазначає, що зважаючи на факт наявності у позивача, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, батьків із числа осіб з інвалідністю І та II групи та який висловив бажання не продовжувати військову службу, на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII, ОСОБА_1 має право на звільнення з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини.

Водночас, як встановлено судом на підставі матеріалів справи, поданий позивачем рапорт не був розглянутий командуванням військової частини НОМЕР_1 та вищестоящим командуванням - військовою частиною НОМЕР_2 , а питання щодо звільнення позивача з військової служби наразі не вирішено.

При цьому, суд не приймає доводи Військової частини НОМЕР_1 вказані у відзиві, оскільки відповідачем не надано суду доказів розгляду рапорту 19.01.2023 р. позивача на звільнення з військової служби та виключення зі списків військової частини НОМЕР_1 . Реєстрація у журналі вхідних документів військової частини НОМЕР_1 14.03.2023 р. рапорту на звільнення ст.солдата ОСОБА_1 не є підтвердженням розгляду даного рапорту. Доказів на підтвердження розгляду, станом на день прийняття рішення в даній справі, рапорту позивача від 19.01.2023 р. відповідач не надав.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача щодо допущення відповідачами бездіяльності з приводу розгляду рапорту ОСОБА_1 про його звільнення за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю батьків з інвалідністю І та ІІ групи.

Відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 "Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" наказом Міністра оборони України за № 170 від 10.04.2009 затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція).

Звільнення з військової служби визначає розділ XII Інструкції, згідно норм якого звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Згідно додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд звертає увагу, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Водночас, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

В силу статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 "Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" та Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України за № 170 від 10.04.2009, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення, із поданням військовослужбовцем: копії аркуша бесіди; копії рапорту військовослужбовця; документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копії розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Право військовослужбовця на звільнення з військової служби установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих ним документів з дотриманням певної процедури їх розгляду посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів розгляду відповідачами рапорту позивача від 19.01.2023 р. на його звільнення з військової служби та виключення зі списків військової частини НОМЕР_1 , а тому суд не може підміняти функції та обов`язки відповідачів, покладені на них відповідно до вимог чинного законодавства та вирішувати питання про звільнення позивача з військової служби. Крім того, суд звертає увагу, що у суду відсутні докази вважати, що відповідачі заперечують проти звільнення позивача з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII.

Таким чином, у спірних правовідносинах, суд встановлює протиправну бездіяльність відповідачів щодо не розгляду рапорту позивача від 19.01.2023 р. та вживає заходів для зобов`язання відповідачів вчинити покладені на них обов`язків щодо розгляду вказаного рапорту з урахуванням висновків суду.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивач у прохальній частині позову оскаржує бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо відмови прийняти рапорт та звільнити ОСОБА_1 за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Однак, суд не може прийняти вказані доводи позивача, оскільки в матеріалах справи відсутні докази відмови відповідачів прийняти вказаний рапорт позивача та вирішити питання про його звільнення.

За результатами судового розгляду справи суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідачами допущено бездіяльність та не розглянуто рапорт позивача про звільнення ОСОБА_1 за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батьків з інвалідністю І та ІІ групи. При цьому, суд дійшов висновку, що на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII ОСОБА_1 має право на звільнення з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини.

Таким чином, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах буде визнання протиправною бездіяльності відповідачів, яка полягає у не розгляді рапорту ОСОБА_1 від 19.01.2023 року.

Також, у прохальній частині позову зобов`язального характеру позивач просить суд зобов`язати відповідачів прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батьків з інвалідністю І та ІІ групи. Однак, вказана вимога у визначений позивачем спосіб не може бути задоволена, оскільки рішення про звільнення позивача приймається за результатами розгляду відповідного рапорту військовослужбовця. Водночас, у спірних правовідносинах відсутні докази розгляду відповідачами рапорту позивача від 19.01.2023 р., а тому сформовані позивачем вимога є передчасною, оскільки рішення за результатами розгляду рапорту відповідачем ще не прийнято.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах, з метою відновлення порушеного права позивача ефективним та належним способом є зобов`язання відповідачів розглянути рапорт позивача від 19.01.2023 р. про звільнення ОСОБА_1 за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батьків з інвалідністю І та ІІ групи, з урахуванням висновків суду в даній справі.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судові витрати

Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору, а тому не вирішує питання відшкодування на його користь судових витрат.

Керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 139, 143, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України ,-

В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 19.01.2023 р. про звільнення за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батьків з інвалідністю І та ІІ групи.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт від 19.01.2023 р. про звільнення ОСОБА_1 за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батьків з інвалідністю І та ІІ групи.

4. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 19.01.2023 р. про звільнення за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батьків з інвалідністю І та ІІ групи.

5. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт від 19.01.2023 р. про звільнення ОСОБА_1 за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батьків з інвалідністю І та ІІ групи.

6. В решті позову відмовити.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення складання.

Найменування сторін:
позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );
відповідачі: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Суддя Т.М. Брезіна