Справа № 620/136/23
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2023-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/136/23 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Собківа Я.М., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 02.12.2022 №566 о/с в частині звільнення позивача з посади начальника відділу реагування патрульної поліції Чернігівського районного управління поліції ГУПН в Чернігівській області та призначення його начальником ізолятора тимчасового тримання №3 ГУНП в Чернігівській області;

- поновити його на посаді начальника відділу реагування патрульної поліції Чернігівського районного управління поліції ГУПН в Чернігівській області з 02.12.2022;

- стягнути з відповідача на його користь різницю в заробітку за час виконання позивачем нижчеоплачуваної роботи на іншій посаді, на яку позивача було незаконно переміщено (переведено) згідно наказу ГУНП в Чернігівській області по особовому складу від 02.12.2022 №566 о/с.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 березня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Беручи до уваги неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 до 03.12.2022 проходив службу на посаді начальника відділу реагування патрульної поліції Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області.

Наказом ГУНП в Чернігівській області від 02.12.2022 №566 о/с, на підставі рапорту заступника начальника ГУНП в Чернігівській області Лося Д.О. від 02.12.2022, подання ГУНП в Чернігівській області про призначення на посаду ОСОБА_1 від 02.12.2022, останнього було призначено начальником ізолятора тимчасового тримання №3 ГУНП, звільнивши його із займаної посади начальника відділу реагування патрульної поліції Чернігівського районного управління поліції ГУПН в Чернігівській області (а.с. 14).

Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовані Законом України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина перша статті 59 Закону №580-VIII).

Згідно із частиною третьою статті 59 Закону №580-VIII рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України (частина четверта статті 59 Закону №580-VIII).

Відповідно до частини першої статті 60 Закону №580-VIII відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Згідно із приписами пункту 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII переміщення поліцейських здійснюється: на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону.

Частиною другою статті 65 Закону №580-VIII передбачено, що посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліцій нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.

Відповідно до частини сьомої статті 65 Закону №580-VIII переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Згідно з приписами частини восьмої статті 65 Закону №580-VIII переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Переведення поліцейського здійснюється на підставі наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та наказу про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський (частина дев`ята статті 65 Закону №580-VIII).

Відповідно до статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 листопада 2016 року №1235, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2016 року за №1668/29798, затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі - Порядок №1235) та Перелік документів з питань проходження служби (далі - Перелік).

Відповідно до розділу ІІ Порядку №1235 підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, зокрема, як переміщення по службі.

За приписами пункту 2 розділу ІІІ Порядку №1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23 листопада 2016 року №1235 (пункт 3 розділу ІІІ Порядку №1235).

У свою чергу, Переліком визначено, що документами з питань проходження служби є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Закон №580-VIII є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, а відтак у даному спорі мають пріоритет застосування норми спеціального законодавства.

Верховною Радою України було прийнято Закон України від 15.03.2022 №2123-ІХ «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану».

Розділом І зазначеного Закону внесено зміни до Закону України «Про Національну поліцію». Зокрема, підпунктом 18 пункту 1 розділу І Закону від 15.03.2022 №2123-ІХ, частину восьму статті 65 доповнено абзацом другим такого змісту: «Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади».

Саме з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану було встановлено для поліцейських обов`язок проходження служби там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника поліції, в результаті і виникає у керівника ГУНП необхідність у негайному відновленні та підтриманні функціонування органів поліції (зокрема - у територіальному підрозділі, куди було призначено позивача) для забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Враховуючи викладене, суд звертає увагу, що на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України, згода поліцейського на переміщення на іншу посаду в іншу місцевість є необов`язковою за умови, якщо це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Представником ГУПН в Чернігівській області зазначено, що переведення позивача на іншу посаду було обумовлено інтересами служби.

Так, 02.12.2022 заступником начальника ГУНП в Чернігівській області на ім`я начальника Управління було подано рапорт про призначення майора поліції ОСОБА_1 на посаду начальника ізолятора тимчасового тримання №3 ГУНП в Чернігівській області у зв`язку із службовою необхідністю, з метою забезпечення належного виконання завдань, поставлених перед структурними підрозділами ГУНП в Чернігівській області, виходячи з інтересів служби, керуючись статтею 65 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с. 15).

02.12.2022 заступником начальника ГУНП в Чернігівській області сформовано подання про призначення майора поліції ОСОБА_1 на посаду начальника ізолятору тимчасового тримання №3 ГУНП в Чернігівській області, з метою забезпечення належного виконання завдань, поставлених перед структурними підрозділами ГУНП в Чернігівській області під час дії воєнного стану, виходячи з інтересів служби, керуючись статтею 65 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с. 16-17).

При цьому, як вбачається з змісту подання ГУНП в Чернігівській області та довідки від 18.01.2023 №189/124/20/01-2023, необхідність переведення позивача була обумовлена необхідністю належного виконання завдань ізолятором тимчасового тримання №3, штат якого мав вакантну посаду начальника, що вкрай негативно впливало на забезпечення виконання повноважень, покладених на Національну поліцію, особливо в умовах воєнного стану (а.с. 16-17, 36).

Таким чином, інтереси служби потребували заміщення посади начальника ізолятора тимчасового тримання №3, що свідчить про наявність належних об`єктивних підстав для переведення позивача на іншу рівнозначну посаду.

Крім того, зі змісту позовних вимог слідує, що спірні правовідносини виникли з приводу застосування відносно позивача пункту 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII.

Суд зазначає, що для цілей застосування статті 65 Закону №580-VIII поняття «переміщення» та «переведення» є тотожними й під ними розуміється зміна таких умов служби в поліції як посада (посадових обов`язків) та/або місця несення служби.

При цьому, переміщення поліцейського з ініціативи начальників, особливо коли це переміщення передбачає зміну місця несення служби, повинно мати легітимну мету та бути пов`язаним з певними об`єктивними чинниками - інтересами служби. У будь-якому разі воно не може бути прихованою формою покарання, а поліцейські повинні мати засоби правового захисту від переміщень, що не відповідає меті цього інституту.

У відповідності до вимог частини другої статті 80 Закону №580-VIII граничні спеціальні звання молодшого, середнього складу поліції за штатними посадами встановлюються керівником поліції.

Так, на день прийняття оскаржуваного наказу позивач обіймав посаду начальника відділу реагування патрульної поліції Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області, наразі його переведено на посаду начальника ізолятора тимчасового тримання №3 ГУНП в Чернігівській області, що дає підстави для висновку, що позивача було переміщено на рівнозначну посаду.

Окрім цього, рівнозначність посад підтверджується також довідкою начальника УКЗ ГУНП в Чернігівській області від 16.01.2023, відповідно до якої граничні спеціальні звання за посадами начальника відділу реагування патрульної поліції Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області та начальника ізолятора тимчасового тримання №3 ГУНП в Чернігівській області - майор поліції (а.с. 38).

Крім того, згідно довідки УКЗ ГУНП в Чернігівській області від 18.01.2023 №189/124/20/01-2023 станом на 02.12.2022 в ізоляторі тимчасового тримання №3 ГУНП в Чернігівській області була вакантною посада начальника ізолятора (а.с. 36).

За наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що переведення позивача відбулось для більш ефективної роботи ізолятора, виходячи з інтересів служби, а переміщення позивача на підставі оскаржуваного наказу на посаду начальника ізолятора тимчасового тримання №3 ГУНП в Чернігівській області відбулося в межах рівнозначних посад.

З огляду на викладене, суд вважає, що ГУНП в Чернігівській області належними та допустимими доказами доведено доцільність переведення позивача на іншу посаду в інтересах служби.

Крім того, суд бере до уваги введення в Україні воєнного стану, в результаті чого виникає необхідність у негайному відновленні та підтриманні функціонування органів МВС для забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваного наказу.

Позовні вимоги в частині поновлення позивача на посаді, а також стягнення різниці в заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від скасування спірного наказу, а тому також задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 березня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя В.В.Файдюк

суддя Я.М.Собків