Справа № 200/1177/23
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2023 року Справа№200/1177/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, )

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо застосування при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком показника середньої заробітної плати (дохід) в Україні в розмірі 10225 грн.;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з дати призначення пенсії за віком у 2022 році із застосування показника середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2019, 2020, 2021 роки (10846,37 грн.);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою суду від 27 березня 2023 року суд прийняв до розгляду позовну заяву позивача, відкрив провадження в адміністративній справі № 200/1177/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що у зв`язку із досягненням пенсійного віку вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою на призначення пенсії за віком. Під час обрахунку розміру пенсії відповідачем неправомірно був застосований показник середньої заробітної плати в розмірі 10225 грн., оскільки він є меншим за усереднений показник середньої заробітної плати 2019-2021 років, який за даними Пенсійного фонду України становить 10846,37 грн. Крім того, позивач на день досягнення пенсійного віку мала право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак, відповідачем така допомога нарахована та виплачена не була.

12 квітня 2023 року від представника відповідача до суду надійшов відзив, в якому він заперечував проти задоволення позову ОСОБА_1 , просив у позові відмовити. В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначив, що позивач звернулась до Пенсійного фонду України із заявою № 69 від 05.01.2023 про призначення пенсії за віком згідно Закону України № 1058. За результатом розгляду документів, які були долучені до заяви № 69 від 05.01.2023, встановлено що на момент досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, ОСОБА_1 працює в медичному закладі державної або комунальної форми власності на посаді, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е-ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення. До стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е-ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення не було враховано інформацію, що міститься у довідці № 808 від 28.11.2022 за період роботи з 01.03.1993 по 06.04.2001, оскільки не вірно зазначено призвище заявниці ( ОСОБА_2 , а згідно паспорту ОСОБА_3 ). Отже, страховий стаж ОСОБА_3 на посаді складає 20 років 03 місяці 15 днів, тому право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій на момент звернення за призначенням пенсії відсутнє. Крім того, при розрахунку розміру пенсії застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якого сплачені страхові внески, обчисленої як середній 5 показник за 2020, 2021, 2022 роки (10846,37 грн.), що підтверджено документами з електронної пенсійної справи позивачки. Тому вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Дружківським МВ УМВС України в Донецькій області 27 грудня 1996 року.

05 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Згідно записів в трудовій книжці серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 на час призначення пенсії працювала на посаді сестри медичної загальної практики сімейної медицини в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Дружківської міської ради, що також підтверджується довідкою № 576 від 15 грудня 2022 року, виданою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Дружківської міської ради.

Відповідно до витягу з пенсійної справи страховий стаж позивача на день звернення її до Пенсійного фонду України в Донецькій області складав 41 рік 09 місяців 15 днів, що також підтверджується копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 .

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV) та Законом України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-ХІІ).

Статтею 40 Закону № 1058-ІV передбачено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Таким чином, оскільки позивач звернулася за призначенням пенсії вперше 05.01.2023 року при призначенні їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», підлягає застосуванню середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки (2020, 2021, 2022 роки), що передують року звернення за призначенням пенсії за віком (2023 рік) згідно із ч. 2 ст. 40 цього Закону.

З матеріалів електронної пенсійної справи позивача вбачається, що при розрахунку відповідачем розміру пенсії застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якого сплачені страхові внески, обчисленої як середній показник за 2020, 2021, 2022 роки (10846,37 грн.), що підтверджено витягом з електронної пенсійної справи ОСОБА_1 .

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язання нарахувати та виплатити таку допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Пунктом «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ передбачено, що працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати та після цієї дати, зокрема, з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років.

Пунктом 7-1 частини 1Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Згідно з Переліком закладів та установ освіти, охорони здоров`я і соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, зокрема, згідно розділу 2 - це посади лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органах Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV та механізм її виплати визначається Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 (далі Порядок №1191).

Вимоги пунктів 5-7 Порядку №1191 передбачають, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію. Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статями 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», станом на день її призначення. Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Відповідно до п.2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (п.4 Порядку №1191).

Згідно абзацу другого частини 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

У постанові від 28 листопада 2019 року у справі № 522/5056/16-а Верховний Суд зазначив, що для отримання грошової допомоги, при призначенні пенсії за віком, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій, мають бути дотримані такі вимоги: особа має досягнути пенсійного віку, передбаченого ст.. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема частиною 1 ст. 26 встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років; на день досягнення пенсійного віку особа мала працювати в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і мати страховий стаж, зокрема для чоловіків - 35 років, на таких посадах; особа до цього не отримувала будь-яку пенсію.

У постанові від 18 червня 2021 року у справі № №328/1620/17(2-а/328/81/17) Верховний суд дійшов висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах й 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

З аналізу наведених норм законодавства суд доходить висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Згідно з довідкою № 01/002-02 від 03 січня 2023 року, виданою КЗ «Костянтинівський медичний фаховий коледж», ОСОБА_1 з 01 вересня 1980 року по 01 березня 1983 року проходила навчання в Костянтинівському медичному училищі.

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 з 18.03.1983 р. по 01.03.1993р. працювала акушеркою медичного пункту в Дружківській міській лікарні № 2; з 01.03.1993 по 06.04.2001 працювала акушеркою жіночої консультації в Дружківській Центральній лікарні; з 03.11.2010 по 31.12.2011 працювала фельдшером в Кіндратівській амбулаторії ЗПСМ; з 01.01.2012 по 27.06.2012 працювала сестрою медичної дільничної амбулаторії ЗПСМ с. Кіндратівка Костянтинівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги; з 05.07.2012 по 01.03.2018 працювала акушеркою амбулаторії № 6 загальної практики-сімейної медицини КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги»; з 01.03.2018 по 01.10.2019 працювала медичною дільничою сестрою амбулаторії № 6 загальної практики-сімейної медицини КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги», який 03.05.2018 року реорганізовано в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Дружківської міської ради»; 01.10.2019 по 01.10.2020 працювала сестрою медичної загальної практики сімейної медицини амбулаторії № 6 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Дружківської міської ради»; з 01.10.2020 та по день призначення пенсії працювала сестрою медичної загальної практики сімейної медицини амбулаторії № 6 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Дружківської міської ради».

Отже, на день досягнення пенсійного віку позивач працювала сестрою медичної загальної практики сімейної медицини амбулаторії № 6 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Дружківської міської ради», тобто на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст.. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та мала необхідний страховий стаж на таких посадах, за призначенням пенсії звернулася вперше. Виходячи з наведеного, позивач має право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

З доводів представника відповідача у відзиві на позовну заяву, вбачається, що підставою для відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій є неврахування відповідачем до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е-ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення інформації, що міститься у довідці №808 від 28.11.2022 за період роботи з 01.03.1993 по 06.04.2001, оскільки у зазначеній довідці невірно зазначено прізвище заявниці ( ОСОБА_2 , а згідно паспорту ОСОБА_3 ), а отже, страховий стаж ОСОБА_3 на посаді складає 20 років 03 місяці 15 днів.

Однак, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п.1,2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку №637).

Таким чином, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, що підтверджує його стаж роботи.

Трудовий стаж ОСОБА_1 підтверджено саме трудовою книжкою серії НОМЕР_3 .

Крім того, з витягу з електронної пенсійної справи ОСОБА_1 , наданої суду відповідачем, вбачається, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 41 рік 09 місяців 15 днів, до якого також включено період роботи позивача з 01.03.1993 по 06.04.2001.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач не зарахувавши період роботи ОСОБА_1 до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, передбаченої п.п.«е»-«ж» ст.. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ , а саме: з 01.03.1993 по 06.04.2001 на посаді акушерки жіночої консультації Центральної міської лікарні м. Дружківка, допустив протиправні дії, що призвели до порушення права позивача на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій при призначенні пенсії за віком.

Відтак, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та необхідності поновлення порушеного права позивача шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій на підставі пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями частини 3 статті 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп. відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3) на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення ухвалене та повне судове рішення складене 25 квітня 2023 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар