Справа № 160/18706/22
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
22.11.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати періоди роботи в органах місцевого самоврядування, а саме: з 18.09.2001 по 01.11.2001 в Першотравенському міськвиконкомі та з 05.11.2004 по 30.09.2022 в Першотравенському управлінні праці та соціального захисту населення до стажу державного службовця та призначити ОСОБА_1 з 05.10.2022 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданої 04.10.2022р. за №03-43/1755 Першотравенським управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області.
В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви, зазначається, що оскаржуваним рішенням відповідача протиправно та необґрунтовано відмовлено у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу», з посиланням на те, що у позивача недостатньо стажу державної служби для призначення відповідного виду пенсії, оскільки час роботи позивача в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, лише до 04.07.2001 року, тобто по дату набуття чинності Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», відтак, стаж державної служби позивача станом на 01.05.2016р. становить 11 років 2 місяці. Проте, позивач не погоджується з такою позицією відповідача та зазначає, що на момент набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, а саме станом на 1 травня 2016 року, ОСОБА_1 мала понад 20 років стажу на посадах державних службовців та в органах місцевого самоврядування, робота на яких відповідно до п.2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283, зараховується до стажу державної служби, а також досягла пенсійного віку та має загальний трудовий стаж роботи понад мінімально визначений законом, що дає їй право на пенсію державного службовця.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 року вказана позовна заява залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: уточненої позовної заяви, в якій зазначити реквізити (дату, номер тощо) відмови (рішення) відповідача, яку позивач просить визнати протиправною, та зазначити конкретні періоди роботи в органах місцевого самоврядування, які позивач просить зобов`язати відповідача зарахувати до стажу державного службовця ОСОБА_1 , а також копій цієї уточненої позовної заяви відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі; оригіналу або належної (читабельної) копії оскаржуваної відмови (рішення) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для суду та її копії для відповідача.
На виконання вимог ухвали суду від 28.11.2022 року, позивачем 05.12.2022 року було усунуто означені недоліки позовної заяви та подано до суду уточнену позовну заяву.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до ч.2 ст.263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 08.04.2022р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (60 років), перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-ІV.
05.10.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №55 від 11.10.2022р. ОСОБА_1 відмовлено в переведенні з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», з посиланням на те, що у позивача недостатньо стажу державної служби для призначення відповідного виду пенсії, оскільки ОСОБА_1 працювала на посаді державного службовця лише 11 років 2 місяця та на момент звільнення не була державним службовцем.

Позивач, вважаючи протиправним рішення відповідача про відмову у переведенні її з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію згідно з Законом України «Про державну службу», звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до частин 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ (далі Закон №3723-ХІІ) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону №1058-IV передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

До 1 травня 2016 (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 1 травня 2016 року, відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ.

Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно із пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статті 25 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 1 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у зразковому рішенні Верховного Суду від 4 квітня 2018 року у справі №822/524/18, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №676/4235/17 та від 10 квітня 2019 року у справі №607/2474/17.

У спірному випадку, заперечуючи право позивача на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», відповідач зазначав про відсутність у ОСОБА_1 необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 11.10.1962 року (записи №№25-42) ОСОБА_1 працювала, зокрема на таких посадах та в таких органах:

- 02.07.1993 року прийнята за переведенням до Першотравенського міськсобезу на посаду інспектора по призначенню допомог (наказ №25 від 02.07.1993р.);

- 23.11.1993 року переведена старшим інспектором по призначенню (наказ №41 від 23.11.1993р.);

- 01.05.1994 року переведена спеціалістом по призначенню 1 категорії (наказ №17 від 04.05.1994р.);

- 01.05.1994 року позивачеві присвоєно 14 ранг і статус державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу», ст.26 (наказ №19 від 20.05.1994р.) та прийнята присяга держслужбовця;

- до 17.09.2001 року позивач працювала Першотравенському міськсобезі на різних посадах та звільнена з посади заступника начальника відділу по переводу у Першотравенський міськвиконком (наказ №63 від 17.09.2001р.);

- 18.09.2001 року прийнята по переводу завідуючою міським архівом у Виконавчому комітеті Першотравенської міської ради, присвоєно 11 ранг 6 категорії державного службовця (розпорядження №74 від 18.09.2001р.);

- 01.11.2001 року звільнена з посади завідуючого міським архівом по переводу до управління праці та соціального захисту населення (розпорядження №78 від 01.11.2011р.);

- 01.11.2001 року призначена по переводу на посаду заступника начальника Першотравенського управління праці та соціального захисту населення - начальника відділу праці та соцзахисту населення (наказ №154 від 01.11.2001р.);

- 01.01.2002 року присвоєно 5 категорію 11 ранг державного службовця (наказ №153 від 02.01.2002р.);

- 16.08.2004 року присвоєно 10 ранг в межах 5 категорії посад посадовців місцевого самоврядування (наказ №80 від 16.08.2004р.);

- 01.12.2006 року присвоєно 9 ранг в межах 5 категорії посадової особи місцевого самоврядування (наказ №89 від 01.12.2006р.);

- 30.09.2022 року звільнена з посади заступника начальника управління праці та соціального захисту населення за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком, ст.38 КЗпП України (наказ №52/о від 27.09.2022р.).

Як встановлено судом, пенсійний орган зарахував позивачеві до стажу державної служби 11 років 2 місяці, тобто стаж роботи до 16.08.2004 року, коли позивачеві було присвоєно 10 ранг в межах 5 категорії посад посадовців місцевого самоврядування (за період з 02.07.1993р. по 16.08.2004р.).

Стаж роботи позивача з 16.08.2004р. по 30.09.2022р. до стажу державної служби відповідачем не зараховано, оскільки, за позицією останнього відповідно до ч.7 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» в редакції, чинній з 01.10.2017р., пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Проте, суд не погоджується з наведеною позицією пенсійного органу, зважаючи на таке.

Згідно з ч.3 ст.46 Закону №3723-XII порядок обчислення стажу державної служби затверджується Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення стажу державної служби затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року за №229 (далі Порядок №229) та визначає механізм обчислення стажу державної служби.

Відповідно до п.6 Порядку №229 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII.

Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі Порядок №283), визначалися посади і органи, час роботи в яких зараховувались до стажу державної служби у період до 01.05.2016 року.

Отже, у даному випадку слід керуватися Порядком №283.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постановах від 10 травня 2018 року у справі №351/1792/17 та від 10 квітня 2019 року у справі №607/2474/17.

Згідно з п.2 Порядку №283 (діяв до набрання чинності Законом України «Про державну службу» №889-VIII) до стажу державної служби зараховується, зокрема, робота (служба):

на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців;

на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

04.07.2001 року набрав чинності Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 року №2493-ІІІ (далі Закон №2493-ІІІ).

Абзацом 7 ст.14 Закону №2493-ІІІ передбачено, зокрема, п`яту категорію посад - керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад.

Водночас, відповідно до ч.7 ст.21 Закону №2493-ІІІ в редакції, чинній до 01.10.2017р., пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Відповідно до п.2 розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2493-ІІІ дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування. За посадовими особами місцевого самоврядування, посади яких на момент набрання чинності цим Законом було віднесено до відповідних категорій та яким присвоєно ранг згідно з пунктом 5 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», зберігається така сама категорія та присвоюється такий самий ранг з додержанням вимог цього Закону.

За умовами п.3 розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2493-ІІІ з набранням чинності цим Законом посадовим особам органів місцевого самоврядування присвоюються ранги на рівні тих, які вони мали відповідно до Закону України «Про державну службу».

Як встановлено судом, у період з 16.08.2004р. по 01.05.2016р. (до набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII), який не зараховано відповідачем до стажу державної служби позивача для визначення набуття нею права на призначення пенсії відповідно до Закону №3723-XII, ОСОБА_1 обіймала посаду заступника начальника Першотравенського управління праці та соціального захисту населення, яка відноситься до 5 категорії посад посадовців місцевого самоврядування, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача.

Зважаючи на те, що відповідно до п.6 Порядку №229 та п.8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIIІ, тобто до 01.05.2016р., обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством, тобто відповідно до Порядку №283, який також діяв до набрання чинності Законом України «Про державну службу» №889-VIII, при обчисленні стажу державної служби позивача за період з 16.08.2004р. по 01.05.2016р. застосовуються саме приписи п.2 Порядку №283, з урахуванням яких, такий період роботи, зважаючи що протягом нього позивач обіймала посаду заступника начальника Першотравенського управління праці та соціального захисту населення, яка відноситься до 5 категорії посад в органах місцевого самоврядування, передбачених у ст.14 Закону №2493-ІІІ, підлягає зарахуванню до стажу державної служби позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 16.08.2004р. по 01.05.2016р. на посаді заступника начальника Першотравенського управління праці та соціального захисту населення (посаді в органах місцевого самоврядування), що становить понад 11 років, відповідачем незаконно не враховано у стаж державної служби ОСОБА_1 .

Водночас, зважаючи на те, що на час звернення до відповідача із заявою про переведення на пенсію згідно із Законом №3723-XII ОСОБА_1 досягла 60-річного віку, на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ (на 01.05.2016р.) мала понад 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців та в органах місцевого самоврядування (11 років 2 місяці самостійно врахованих відповідачем за період з 02.07.1993р. по 16.08.2004р. та понад 11 років за період з 16.08.2004р. по 01.05.2016р., безпідставно неврахований відповідачем у стаж державної служби ОСОБА_1 ) та мала страховий стаж понад 35 років, суд дійшов висновку, що позивач набула право на призначення пенсії відповідно до положень Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ.

Посилання відповідача на ч.7 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» в редакції, чинній з 01.10.2017р., якою передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», суд вважає безпідставними, оскільки позивач, маючи станом на 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ) стаж державної служби понад 20 років, зберегла за собою після 1 травня 2016 року право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, бо також має передбачені частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Таким чином, оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №55 від 11.10.2022р., яким ОСОБА_1 відмовлено в переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно до №1058-IV, на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині про зобов`язання відповідача зарахувати до стажу державної служби позивача періоди її роботи в органах місцевого самоврядування, а саме: з 18.09.2001р. по 01.11.2001р. в Першотравенському міськвиконкомі та з 05.11.2004р. по 30.09.2022р. в Першотравенському управлінні праці та соціального захисту населення, суд зазначає наступне.

Щодо періодів роботи позивача з 18.09.2001р. по 01.11.2001р. в Першотравенському міськвиконкомі та з 05.11.2004р. по 15.08.2004р., включно, в Першотравенському управлінні праці та соціального захисту населення, то, як встановлено судом, вищевказані періоди були самостійно зараховані відповідачем до стажу державної служби позивача, відтак, підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити таке зарахування відсутні, бо у даному випадку право позивача в цій частині порушене не було, а у розумінні приписів ст.5 КАС України захисту підлягає саме порушене право особи, а не можливість його порушення в майбутньому.

Отже, у задоволенні частини позовних вимог щодо зобов`язання відповідача зарахувати до стажу державної служби позивача періоди її роботи в органах місцевого самоврядування з 18.09.2001р. по 01.11.2001р. в Першотравенському міськвиконкомі та з 05.11.2004р. по 15.08.2004р., включно, в Першотравенському управлінні праці та соціального захисту населення, слід відмовити.

Разом з тим, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання відповідача зарахувати до стажу державної служби позивача період її роботи в органах місцевого самоврядування з 16.08.2004р. по 01.05.2016р. в Першотравенському управлінні праці та соціального захисту населення, оскільки, як встановлено судом, цей період відповідно до приписів п.6 Порядку №229, п.8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII та п.2 Порядку №283 підлягає зарахуванню до стажу державної служби позивача.

Також суд знаходить обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині щодо зобов`язання відповідача зарахувати до стажу державної служби позивача період її роботи в органах місцевого самоврядування з 02.05.2016р. по 30.09.2022р. в Першотравенському управлінні праці та соціального захисту населення, з огляду на таке.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.46 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Аналогічні положення містяться і в Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229 (пункт 4), який набрав чинності з 01.05.2016р. та є чинним і станом на теперішній час.

При цьому, п`ята категорія посад в органах місцевого самоврядування, одну з яких займала позивач і до 01.05.2016р., і після цього та аж до звільнення 30.09.2022р. була та є передбаченою у ст.14 Закону №2493-ІІІ.

Відтак, період роботи позивача в органах місцевого самоврядування з 02.05.2016р. по 30.09.2022р. в Першотравенському управлінні праці та соціального захисту населення також підлягає зарахуванню стажу державної служби ОСОБА_1 відповідно до приписів п.4 ч.2 ст.46 Закону №889-VIII та п.4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229.

Таким чином, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період її роботи в органах місцевого самоврядування з 16.08.2004р. по 30.09.2022р. в Першотравенському управлінні праці та соціального захисту населення та про задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 з 05.10.2022р. пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданої 04.10.2022р. за №03-43/1755 Першотравенським управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області, суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендації №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки спірним рішенням відповідача було протиправно відмовлено позивачеві у переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», лише через недостатність, на думку відповідача, у позивача станом на 01.05.2016р. необхідного стажу державної служби, водночас, судом встановлено, що ОСОБА_1 на час звернення до відповідача із заявою про переведення на пенсію згідно із Законом №3723-XII досягла 60-річного віку, на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ, тобто на 01.05.2016р., мала необхідний стаж державної служби - понад 20 років (11 років 2 місяці самостійно врахованих відповідачем за період з 02.07.1993р. по 16.08.2004р. та понад 11 років за період з 16.08.2004р. по 01.05.2016р., безпідставно неврахований відповідачем у стаж державної служби ОСОБА_1 , які суд зобов`язав зарахувати до такого стажу) та мала страховий стаж понад 35 років, тобто позивач набула право на призначення пенсії відповідно до положень Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, суд вважає, що у даному випадку у пенсійного органу відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме призначення позивачеві пенсії згідно з Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ на підставі її заяви від 05.10.2022р.

Таким чином, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію згідно з Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ з 05.10.2022р. і про задоволення позовних вимог в цій частині.

При цьому, позивач має право на призначення пенсії державного службовця саме відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, а не згідно з Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ, бо, за встановленими обставинами справи, ОСОБА_1 , маючи станом на 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ) стаж державної служби понад 20 років, зберегла за собою після 1 травня 2016 року право на призначення пенсії державного службовця саме відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, бо також має передбачені частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 в частині щодо зобов`язання відповідача при здійсненні призначення пенсії урахувати довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, видану 04.10.2022р. за №03-43/1755 Першотравенським управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області, оскільки вказані вимоги є передчасними, позаяк у даному випадку предметом спору є саме встановлення права позивача на призначення їй пенсії за Законом України «Про державну службу», при цьому, яким чином в подальшому буде здійснюватися обчислення такої пенсії після її призначення та чи буде в майбутньому врахована при такому обчисленні пенсії позивача вищевказана довідка, на даний час стверджувати неможливо, водночас, вирішення позовних вимог на майбутнє, як було вказано вище, суперечить приписам ст.5 КАС України, якою визначено, що захисту підлягає саме порушене право особи, а не можливість його порушення в майбутньому.

Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

Згідно з абз.1 ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн., тому, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань підлягають судові витрати зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог у розмірі 661,60 грн.

Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 11.10.2022р. №55 про відмову у переведенні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) з пенсії за віком, призначеної згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-ІV, на пенсію згідно з Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) період її роботи в органах місцевого самоврядування з 16.08.2004р. по 30.09.2022р. в Першотравенському управлінні праці та соціального захисту населення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) з 05 жовтня 2022 року пенсію згідно з Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог у розмірі 661,60грн. (шістсот шістдесят одна гривня 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова