Справа № 580/3964/22
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2023-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 року справа № 580/3964/22
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Трофімової Л.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 580/3964/22 за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, ухвалив рішення.
І. ПРОЦЕДУРА/ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ
05.09.2022 вх.26336/22 ОСОБА_1 , звернувшись до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 (позовна заява в новій редакції від 13.02.2023 вх.5120/23), просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок під час звільнення (невиплачена індексація грошового забезпечення) за період з 16.07.2021 до 20.08.2022;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок під час звільнення за період з 16.07.2021 до 20.08.2022 у сумі 41668,37 грн.
Ухвалою суду 20.02.2023 прийнята позовна заява до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач копію ухвали суду про відкриття провадження від 20.02.2023 та позовну заяву отримав 14.03.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор №282).
Згідно з частиною другою статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи.
Згідно з частиною 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі під час розгляду справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА
Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що з 19.12.2017 виключений зі списків Військової частини НОМЕР_2 . У справі №580/507/21 суд задовольнив позов позивача та зобов`язав в/ч НОМЕР_4 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 19.12.2017. Виконуючи рішення суду відповідач здійснив розрахунок індексації грошового забезпечення без застосування базового місяця 2008. 13.07.2021 позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду і вказав, що рішенням від 12.10.2021 у справі №580/4890/21 суд задовольнив позов позивача та зобов`язав в/ч НОМЕР_4 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 19.12.2017 із застосуванням січня 2008, рішення набрало законної сили - 10.05.2022, проте відповідач здійснив фактичний розрахунок 20.08.2022. На думку позивача строк затримки повного розрахунку складає 401 день (з 13.07.2021 - з моменту звернення до суду з позовом до 20.08.2023 (зазначає рік 2023 замість 2022).
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач позов не визнав, 24.03.2023 до суду надіслав відзив на позовну заяву (28.03.2023 вх 11755/23), де зазначив, що позивач 19.12.2017 звільнений з військової служби, знятий з усіх видів забезпечення та виключений зі списків особового складу військової частини. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 19.12.2017 №281, виплачене грошове забезпечення. Позивач наказ не оскаржував, із заявами до відповідача про неповний розрахунок не звертався та до суду проведений розрахунок не оскаржував. Відповідач у відзиві повідомляє, що підставою для виплати згідно ч.1 статті 117 КЗпП України: нарахування сум належних працівникові під час звільнення; незгода працівника з нарахованими/незарахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, що вирішений на користь працівника. Відповідач зазначає, що під час нарахування та виплати позивачеві сум був відсутній спір щодо їх розміру, тому підстав для застосування до спірних правовідносин ст.117 КЗпП немає. У задоволенні адміністративного позову просить відмовити.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Суд встановив, що старшого прапорщика ОСОБА_1 - начальника складу взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 , звільнено за наказом командира військової частини НОМЕР_5 від 19.12. 2019 №174-рс, виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення .
На виконання рішення від 12.10.2021 у справі №580/4890/21, що набрало законної сили - 10.05.2022, відповідач нарахував та виплатив індексацію грошового забезпечення позивачу за період з 01.01.2016 до 19.12.2017 із застосуванням січня 2008, відповідач здійснив розрахунок - 20.08.2022.
Вважаючи, що у зв`язку із невиплатою в строк індексації грошового забезпечення під час звільнення, відповідач зобов`язаний виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію середнього заробітку за затримку розрахунку за період з 16.07.2021 до 20.08.2022 , позивач звернувся до суду з даним позовом.
Згідно з частиною 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі під час розгляду справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити з огляду на таке.
V. НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Конституцією України передбачено (частина 2 статті 19), що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 12.08.20 по справі №400/3365/19 колегія суддів відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016 у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що під час вирішення питання про зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку під час звільнення відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку під час звільнення майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Суд встановив, що позивач не просить вирішити публічно-правовий спір та не обґрунтовує протиправність дій/бездіяльності відповідача, а стверджує про право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Загальні засади проходження військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу відповідно до частини першої статті 2 військова служба є державною службою особливого характеру. Згідно з частинами першою, другою статті 9 Закону України 25.03.1992 № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон № 2011) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП під час звільнення працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові під час звільнення, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до статтею 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Закон України Про внесення змін до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати № 1214-ІХ встановлює вичерпний перелік видів грошових доходів, за порушення строків виплати яких громадянам має нараховуватися компенсація. Зокрема, до пенсій, соціальних виплат, стипендій та зарплат додано такі види доходів, як сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; кошти, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника. Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати передбачені джерела виплати компенсації у зв`язку зі створенням Фонду соціального страхування України.
Середній заробіток за час затримки розрахунку під час звільнення, нарахований та стягнутий за рішенням суду, не є заробітною платою у розумінні як Закону України Про оплату праці, так і Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а тому не належить компенсації. Верховний Суд у справі № 1540/3742/18 зазначив, що компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.
Відповідно до статті 3 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Під доходами у цьому Законі варто розуміти грошові доходи громадян, що вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Стаття 5 визначає: своєчасно не отриманий з вини громадянина дохід компенсації не належить.
За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку під час звільнення не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, що нараховується у розмірі середнього заробітку.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.10.2020 у справі № 9901/929/18, від 14.01.2021 у справі № 9901/584/19).
19.07.2022 набув чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин № 2352, яким внесені зміни до діючого законодавства про працю. Згідно з частиною першою та другою статті 233 Кодексу законів про працю України (строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів) викладені у редакції: працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові під час звільнення, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому під час звільненні (стаття 116 КЗпП). Відповідно до редакції статті 234 КЗпП вказано, що поновлення строків, пропущених з поважних причин, можливе, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові під час звільнення (ст. 116 КЗпП), минуло не більше одного року. Згідно із ст. 117 КЗпП України встановлене обмеження згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.
У справі № 380/12100/22 ЄДРСР 109503258 зазначено: Порядком №100 врегульовані загальні засади алгоритму обчислення середньоденного заробітку та середньої заробітної плати (пункти 2,8), тоді як Порядком №260 встановлено особливості обчислення грошового забезпечення для військовослужбовців. Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому під час звільнення сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Позовна заява, незважаючи на кількість позовних вимог та підстави їх виникнення, повинна бути подана у встановлений строк, що визначається нормами статті 122 КАС України. Позивачем не було наведено обставин, що б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, незалежних від його волі обставин, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду у такій категорії справ.
Рішення у справі № 580/4890/21 ЄДРСР 104242231 набрало чинності 10.05.2022, до суду позивач звернувся 05.09.2022 (сплинув тримісячний строк з урахуванням змін до діючого законодавства про працю) та з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення минуло більше одного року - відносини стали стабільними.
Оцінюючи вимогу про визнання протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_2 у невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення за період з 16.07.2021 до 28.08.2022, суд дійшов висновку про передчасність вимоги у зв`язку із тим, що сума є ненарахованою, а вина роботодавця недоведеною.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Оцінюючи бездіяльність відповідача щодо не нарахування позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення за період з 16.07.2021 до 28.08.2022 за критеріями частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що вона є правомірною, позаяк відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з урахуванням необхідного балансу, тому позовна вимога про зобов`язання військової частини НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 16.07.2021 до 28.08.2022 за несвоєчасний розрахунок під час звільнення (на виконання рішення у справі №580/4890/21 за результатом вирішення спору) не належить до задоволення.
VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке.
Відповідно до статті 139 КАС України відсутні підстави (позивач має статус особи з інвалідністю 2 групи - посвідчення № НОМЕР_6 ) для розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Керуючись статтями 2, 5-16, 19, 73-78, 90, 139, 242-246, 255, 258, 262-263, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Судові витрати не розподіляються.
Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21 Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.
Копію рішення направити сторонам справи.
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )
відповідач: Військова частина НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ).
Судове рішення складене 21.04.2023.
Суддя Лариса ТРОФІМОВА