Справа № 160/2183/23
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2023 року Справа № 160/2183/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії-
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 282 від 23.11.2022 року в частині позбавлення ОСОБА_1 виплати грошового забезпечення з 23.11.2022 року;
- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 282 від 23.11.2022 року в частині позбавлення ОСОБА_1 виплати грошового забезпечення з 23.11.2022 року;
- визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 284 від 25.11.2022 року в частині позбавлення ОСОБА_1 виплати надбавки за особливості проходження військової служби в розмірі 65 % посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років з 01 по 25 листопада 2022 року;
- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 284 від 25.11.2022 року в частині позбавлення ОСОБА_1 виплати надбавки за особливості проходження військової служби в розмірі 65 % посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років з 01 по 25 листопада 2022 року;
- визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 27 від 13.01.2023 року «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини» в частині позбавлення виплати щомісячної премії за листопад 2022 року та додаткової винагороди за листопад 2022 року;
- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 27 від 13.01.2023 року «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини» в частині позбавлення виплати щомісячної премії за листопад 2022 року та додаткової винагороди за листопад 2022 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавки за особливості проходження військової служби в розмірі 65 % посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років з 01 по 25 листопада 2022 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну премію за листопад 2022 року, відповідно до Наказу Міністерства оборони України «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та іншим особам» від 07.06.2018 року № 260;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за листопад 2022 року, відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що накази командира військової частини НОМЕР_1 № 282 від 23.11.2022, № 284 від 25.11.2022 та наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 27 від 13.01.2023 «Про результати службового розслідування за фактом самовільне залишення військової частини» в частині позбавлення виплати надбавки за особливості проходження військової служби в розмірі 65 % посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років з 01 по 25 листопада 2022 року, позбавлення щомісячної премії за листопад 2022 року, додаткової винагороди за листопад 2022 року є протиправними, з огляду на порушення положень ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-ХІІ та Порядку №260. Крім того, спірні накази №282 від 23.11.2022, № 284 від 25.11.2022 прийняті до проведення службового розслідування з приводу можливого самовільного залишення позивачем військової частини.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі. Повідомлено сторін, що розгляд справи відбудеться без повідомлення (виклику) учасників справи у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Витребувано у Військової частини НОМЕР_1 (відповідач), у строк для надання відзиву на позов, належним чином засвідчені копії доказів на підтвердження ознайомлення позивача з наказами командира Військової частини НОМЕР_1 № 282 від 23.11.2022 та № 284 від 25.11.2022 (зокрема, копії журналів ознайомлення з наказами, чеки направлення поштових повідомлень з описом вкладень тощо).
Вказаною ухвалою визначено, що питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом буде вирішено після надання відповідачем витребуваних доказів.
Відповідачем надано відзив на позовну заяву, згідно змісту якого останній позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Також зазначив, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 26.03.2022. Так, у зв`язку із самовільним залишенням позивачем військової частини 23.11.2023 та за результатами проведеного службового розслідування позивача правомірно позбавлено відповідних грошових виплат. Зазначив, що вина та протиправні дії з боку командування військової частини відносно позивача відсутні.
До наданого відзиву позивачем долучено оскаржувані накази, витяг з акту службового розслідування, рапорт від 23.11.2022.
Щодо надання належним чином засвідчених копій доказів на підтвердження ознайомлення позивача з наказами командира Військової частини НОМЕР_1 № 282 від 23.11.2022 та № 284 від 25.11.2022 відповідач зазначив, що позивач в грудні 2022 року та січні 2023 року звертався до Міністерства оборони України та Командування Сил територіальної оборони Збройних сил України щодо неправомірних дій відповідача, за результатами розгляду яких йому надано відповіді від 14.01.2023 № 1143/27 та від 17.01.2023 № 1143/44 та надано копії відповідних наказів. Разом з цим, доказів ознайомлення позивача з даними наказами до суду не надав.
З огляду на викладене, з урахуванням надання позивачу копій вказаних наказів листами від 14.01.2023 та 17.01.2023, а також звернення позивача до суду з даним позовом 07.02.2023, суд дійшов висновку, що позивачем не попущено місячний строк звернення до суду.
Позивач відзив на позовну заяву, згідно відстеження трекінгу поштового відправлення, отримав 28.03.2023, проте правом на надання відповіді на відзив у встановлений судом строк не скористався
Згідно з ч. 1 ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти.
Відповідно до рапорту (вх. №568 від 23.11.2022) ТВО командира 3 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 , під час вечірньої перевірки особового складу о 17:50 23.11.2022 виявлено відсутність старшого стрільця 1 відділення 1 взводу старшого солдата ОСОБА_1 . Командир 1 взводу молодший лейтенант ОСОБА_3 доповів, що старший солдат ОСОБА_4 , залишив зброю і поїхав в невідомому напрямку. Пошуки результату не дали. На телефон не відповідає.
Відповідно до доповіді (вх. №601 від 23.11.2022) лейтенанта ОСОБА_5 оперативного чергового командного пункту військової частини НОМЕР_1 до оперативного чергового командного пункту військової частини НОМЕР_1 позивач самовільно залишив військову частину (без зброї).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.11.2022 № 282 позивача визначено вважати таким, що вибув 23.11.2022 та самовільно залишив частину. Відповідно до розділу І пункту 15 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 не виплачувати грошове забезпечення з 23 листопада 2022 року. Зняти з усіх видів забезпечення.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.11.2022 № 283 позивача визначено вважати таким, що прибув 24.11.2022 після самовільного залишення частини. Відповідно до розділу І пункту 15 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 поновити грошове забезпечення з 24 листопада 2022 року.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.11.2022 № 284, відповідно до пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента У країни від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (зі змінами) та наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 24 листопада 2022 року №120-РС, позивача увільнено від займаної посади та визначено вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби - АДРЕСА_1 .
З 25 листопада 2022 року виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, з продовольчого забезпечення з 25 листопада 2022 року.
Виплатити надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65 % посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років з 01 по 25 листопада 2022 року (військовослужбовець позбавлений преміювання за самовільне залишення частини згідно наказу по стройовій частині від 23 листопада 2022 року №282).
Вислуга років у Збройних Силах України станом на 25 листопада 2022 року становить: за календарем 00 років 08 місяців 28 днів, пільгова 00 рік 00 місяців 00 днів, загальна 00 років 08 місяць 28 днів.
Щорічна основна відпустка за 2022 рік не надавалась, грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік не отримував.
Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2016 року №260, за 2022 рік не отримував.
Підставою вказаного наказу зазначено наказ командувача військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 24.11.2022 № 120-РС.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарчої діяльності) від 24.12.2022 № 639, строк службового розслідування продовжено терміном на 30 діб до 21.01.2023 включно.
Відповідно до витягу з акту службового розслідування в ході службового розслідування встановлено, що старший солдат ОСОБА_1 внаслідок низької дисциплінованості самовільно залишив військову частину 23.11.2022.
Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарчої діяльності) від 13.01.2023 № 27 визначено:
1. Службове розслідування вважати завершеним.
2. За порушення вимог статей 11, 12, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, притягнути до дисциплінарної відповідальності старшого стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 .
3. Відповідно до п. 31.6 Наказу Міністерства оборони України «При затвердження Порядку виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07 червня 2018 року № 260 позбавити старшого солдата ОСОБА_1 щомісячної премії за листопад 2022 року.
4. Відповідно постанови Кабінету Міністрів України під 28.02.2022 року №168 та п.9.4 статті 9 окремого доручення Міністерства оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 року (самовільне залишеним військової частини, місця служби), позбавити старшого стрільця І стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 додаткової винагороди за листопад 2022 року.
5. Заступнику командира батальйону з морально-психологічного забезпечення старшому лейтенанту ОСОБА_6 підготувати проект протоколу про адміністративні правопорушення та з матеріалами адміністративної справи направити до районного суду, для прийняття рішення у встановленому законом порядку.
6. Заступнику начальника батальйону з морально-психологічного забезпечення старшому лейтенанту ОСОБА_6 провести роз`яснювальну бесіду, щодо вимог статей Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального кодексу України пов`язаних із самовільним залишенням частини.
Не погоджуючись з викладеним, позивач звернувся до суду.
Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.
Згідно статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до статті 106 Конституції України, Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації .
Указом Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженого Законом України № 7168 від 16.03.2022 воєнний стан продовжений до 25.04.2022.
Указом Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України № 2212-ІХ від 21.04.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України № 2263-ІХ від 22.05.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Указом «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України № 2500-IX від 15.08.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Указом «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженого Законом України № 2738-IX від 16.11.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.
Указом «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженого Законом України № 2915-IX від 07.02.2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).
Так, за приписами ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.
Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Відповідно до вимог ст. 26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
При цьому, згідно з положеннями ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.
Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).
Згідно з вимогами п.15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Як встановлено судом в ході судового розгляду та підтверджено матеріалами справи, з прийняттям 23.11.2022 оскаржуваного наказу, яким позивача визнано таким, що з 23.11.2022 самовільно залишив військову частину та знято з всіх видів забезпечення такої частини, військова служба позивача фактично призупинена.
Натомість, службове розслідування за фактом залишення позивачем місця розташування підрозділу було призначено 24.11.2023 та завершено лише в 13.01.2023.
Питання щодо внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не ініціювалось.
Однак, в силу вимог ст. 24 Закону №2232-XII саме день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про військовослужбовця обумовлено як можливість початку призупинення військової служби особи, що самовільно залишила військову частину.
За відсутності факту самовільного залишення військовослужбовцем військової частини чи місця проходження служби, у військової частини відсутні законодавчо визначені підстави для припинення виплати йому грошового забезпечення.
Отже, визнаючи оскаржуваним наказом позивача таким, що самовільно залишив військову частину та позбавляючи його всіх видів забезпечення 23.11.2022, відповідачем порушено вимоги ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-XII та Порядку № 260.
Більше того, суд зауважує, що спірний наказ прийнято до проведення службового розслідування з приводу можливого самовільного залишення позивачем військової частини.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 282 в частині позбавлення ОСОБА_1 виплати грошового забезпечення з 23.11.2022.
Щодо визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.11.2022 № 284, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.11.2022 № 284, відповідно до пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента У країни від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (зі змінами) та наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 24 листопада 2022 року №120-РС, позивача увільнено від займаної посади та визначено вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби - АДРЕСА_1 .
З 25 листопада 2022 року позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, з продовольчого забезпечення з 25 листопада 2022 року.
Визначено виплатити надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65 % посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років з 01 по 25 листопада 2022 року (військовослужбовець позбавлений преміювання за самовільне залишення частини згідно наказу по стройовій частині від 23 листопада 2022 року №282).
Суд наголошує, що позивач викладаючи позовні вимоги просив визнати протиправним та скасувати вказаний наказ в частині позбавлення позивача надбавки за особливості проходження служби в розмірі 65 % посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років з 01 по 25 листопада 2022 року, тоді як відповідно до змісту вказаного наказу такі виплати позивачу наказано провести.
Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
З огляду на викладене, суд зазначає, що військовою частиною НОМЕР_1 права позивача в цій частині не порушено, а тому вказані вимоги позивача задоволенню не підлягають.
Щодо визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини № 27 від 13.01.2023 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини» в частині позбавлення виплати щомісячної премії за листопад 2022 року та додаткової винагороди за листопад 2022 року суд виходить з наступного.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі- Порядок № 260).
Так, відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Згідно з вимогами пункту 15 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Згідно пунктів 1, 3 розділу ХVI Порядку № 260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби. Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.
Відповідно до пункту 4 розділу ХVI Порядку № 260 при порушенні військової дисципліни, незадовільному виконанні службових обов`язків виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється в таких розмірах:
у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення "догана", оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), - 90 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;
у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення "сувора догана", оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), - 80 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;
у разі накладення на військовослужбовця двох дисциплінарних стягнень "догана" ("сувора догана"), оголошених письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), - 60 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;
у разі накладення на військовослужбовця трьох дисциплінарних стягнень "догана" ("сувора догана"), оголошених письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), - 50 відсотків встановленого розміру щомісячної премії.
Командир військової частини здійснює преміювання у зазначених розмірах за календарний місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром (за винятком випадків, коли таке стягнення знято встановленим порядком у цьому самому місяці).
У свою чергу, військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються, зокрема, за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення (пункт 5 розділу ХVI Порядку № 260).
Відповідно до п. 17 розділу І вказаного Порідку, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Відповідно до п.п. 9.4 п. 9 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 щодо врегулювання виплат військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень не включати військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували за місяць, за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира.
Як встановлено судом, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарчої діяльності) від 13.01.2023 № 27 службове розслідування завершено.
Відповідно до витягу з акту службового розслідування, встановлено факт самовільного залишення позивачем військової частини.
Наказом №27 за результатами службового розслідування позивача позбавлено додаткової винагороди та щомісячної премії за листопад 2022 року.
З огляду на викладене, зважаючи, що позбавлення позивача вказаних виплат здійснено після проведення службового розслідуванням за результатами якого встановлено факт самовільного залишення позивачем військової частини, суд дійшов висновку, що дії командира військової частини НОМЕР_1 в цій частині є правомірними, а тому правові підстави для задоволення даних позовних вимог позивача відсутні.
Щодо доводів позивача про невчинення ним самовільного залишення військової частини та проведення службового розслідування з порушенням встановленого порядку, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно статті 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України», дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» (стаття 5 Дисциплінарного статуту).
Статтею 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Згідно статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:
г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);
ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);
д) пониження в посаді;
е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);
є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);
ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Статтями 83 - 86 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).
Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися у разі:
- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;
- невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;
- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;
- дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;
- втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;
- порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;
- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;
- внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;
- повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;
- вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією;
- скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи;
- надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
На підставі пунктів 1-4 розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (пункт 2 розділу VI Порядку).
Як встановлено судом, за результатами проведеного службового розслідування було встановлено, що 23.11.2022 о 17:50 годині надійшов рапорт від т.в.о. командира 3 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_7 про самовільне залишення військової частини старшим стрільцем 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , старшим солдатом ОСОБА_1 .
Попередньо встановлено, що 23.11.2022 під час проведення вечірньої перевірки в підрозділі о 17:50 годині було виявлено відсутність старшого солдата ОСОБА_1 , як доповів командир 1 взводу молодший лейтенант ОСОБА_3 , старший солдат ОСОБА_1 залишив зброю і поїхав в невідомому напрямку.
Телефон старшого солдата ОСОБА_1 не відповідає. Організовані командуванням частини пошуки на момент складання довідки результатів не принесли. Зброя знаходиться на зберіганні в підрозділі.
За даним фактом командиром військової частини НОМЕР_1 було подано довідку- доповідь командиру військової частини НОМЕР_3 від 24.11.2022 та призначено проведення службового розслідування наказом № 531 від 24.11.2022 року.
У подальшому 24.11.2022 о 11 годині 02 хвилини старший солдат ОСОБА_1 повернувся в підрозділ та приступив до своїх службових обов`язків.
Факт самовільного залишення частини та незаконної відсутності на службі старшого стрільця 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу З стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 підтверджується рапортом лейтенанта ОСОБА_7 від 23.11.2022 про відсутність старшого солдата ОСОБА_1 в підрозділі, рапортом лейтенанта ОСОБА_7 від 24.11.2022 про повернення старшого солдата ОСОБА_1 в підрозділ, доповіддю оперативного чергового на командира військової частини НОМЕР_3 про СЗЧ старшого солдата ОСОБА_1 , поясненням заступника командира 3 роти з морально-психологічного забезпечення старшого лейтенанта ОСОБА_8
Неправомірні дії військовослужбовця та причинний зв`язок між діями військовослужбовця та подією, що трапилась:
Вказані вище неправомірні дії призвели до порушення військової дисципліни, яке обліковується для оцінки стану військової дисципліни, що передбачено Додатком 12 до Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх обліку в Міністерстві оборони України, Збройних Силах України Державній спеціальній службі транспорту, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 29 листопада 2018 року № 604. А саме: - п. 6. Додатку 12 встановлено - «Невихід військовослужбовця (крім строкової військової служби) на службу та самовільне залишення місця служби без поважних причин більше 3 годин протягом робочого дня».
Розслідуванням встановлено, що позивач внаслідок низької дисциплінованості самовільно залишив військову частину 23.11.2022.
Суд зазначає, що позивачем жодних доводів щодо невчинення ним самовільного залишення військової частини у позовній заяві не наведено, належних доказів на спростування висновків відповідача про порушення позивачем статей 11, 12, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України матеріали справи не містять.
Разом з цим, позивач не був позбавлений можливості ані під час проведення службового розслідування, ані при поданні позовної заяви або в ході судового розгляду надати/навести відповідні доводи або підтвердити належними та допустимими доказами, в розумінні норм ст.ст. 72-74 КАС України, відсутності факту самовільного залишення ним військової частини, проте таким правом не скористався.
Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що, з огляду на позовні вимоги, предметом судового розгляду в межах даної справи є правомірність наказів відповідача № 282 від 23.11.2022, № 284 від 25.11.2022 та № 27 від 13.01.2023 в частинах позбавлення відповідних грошових виплат та не стосуються порядку проведення службового розслідування.
Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає частковому задоволенню.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судового витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -
Адміністративний позов - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №282 від 23.11.2022 в частині позбавлення ОСОБА_1 виплати грошового забезпечення з 23.11.2022.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 24.04.2023.

Суддя Н.Є. Калугіна