Справа № 208/904/22
Суддя: Івченко Т. П.
Дата ухвалення: 2022-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 208/904/22
№ провадження 2-а/208/62/22
РІШЕННЯ

Іменем України

04 серпня 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд місто Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого, судді - Івченко Т.П.

за участю: секретаря судового засідання Оніщук Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янському адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 звернувся до Державної служби України безпеки на транспорті «про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксоване в автоматичному режимі», -

встановив:

1. Стислий виклад позовних вимог.

03 лютого 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із адміністративним позовом до Державної служби України безпеки на транспорті «про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксоване в автоматичному режимі», та просить скасувати Постанову серії ВМ № 00006890 від 11.01.2022 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 гривень відносно ОСОБА_1 , за вчинення правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 1322 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за вчинення правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 1322 КУпАП закрити та судові витрати покласти на відповідача.

2. Виклад позиції позивача.

В обґрунтування позову зазначив, що 11.01.2022 посадовою особою Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - Відповідач), старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспортні відносно позивача, ОСОБА_1 , винесено постанову про справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, серія ВМ № 00006890.

Зі змісту постанови ВМ № 00006890 вбачається, що позивачем 11.01.2022 о 01 год. 37 хв. за адресою Н-08, км 528-759, Запорізька обл., допущено рух транспортного засобу DAF FT XF 105.460 номерний знак НОМЕР_1 із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України; навантаження на одиночну вісь транспортного засобу на 18,1 % (4,467 тон), за що передбачена відповідальність ч.2 ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Постанова ВМ № 00006890 була винесена без участі позивача та направлена відповідачем засобом поштового зв`язку у поштовому відправленні 696.

Відповідно до пункту 105 Правил надання поштового зв`язку, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, у разі отримання рекомендованого поштового відправлення одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить свій підпис в книзі (на окремому аркуші) встановленого зразка.

Поштове відправленні 696 зі спірною постановою було вручено (отримано) позивачу у відділенні поштового зв`язку лише 26.01.2022. Таким чином, оскільки постанова ВМ № 00006890 була вручена позивачу 26.01.2022, а отже позивачем дотримано десятиденний строк для оскарження цієї постанови.

Позивач 11.01.2022 не вчиняв порушення ч.2 ст. 1321 КУпАП, не допускав рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України; навантаження на одиночну вісь транспортного засобу на 18,1 % (4,467 тон), а спірна постанова ВМ № 00006890 є протиправною, винесена без всебічного, повного і об`єктивного дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, з порушеннями чинного законодавства.

Положеннями ст.14-3 КУпАП встановлено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Згідно абзацу 1 пункту 22.5 Правил дорожнього руху (далі ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.01.2001 № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги -4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах -4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі -18т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Відповідно до абзацу 2 пункту 22.5 ПДР, осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Крім того, відповідно до абзацу 3 пункту 22.5 ПДР, рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Частинами 2, 3, 4 ст. 283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Слід зазначити, що відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 № 1174 «Деякі питання фіксації порушень законодавства про автомобільний транспорт» затверджено Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі. Відповідно до пункту 7 Порядку № 1174 фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку.

В свою чергу, згідно з пунктом 9 Порядку № 1174 Інформування учасників дорожнього руху про фіксацію автоматичними пунктами (фотозйомку та/або відеозапис) фактів правопорушень здійснюється не пізніше початку роботи таких пунктів на визначених ділянках автомобільних доріг шляхом встановлення відповідних дорожніхзнаків в установленому порядку, а також розміщення відповідних оголошень на офіційному веб-сайті Мінінфраструктури.

Приписами пунктів 14 та 15 Порядку №1174 передбачено, що інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих.

Метадані повинні містити дані про: засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, рік виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника засобу вимірювальної техніки, документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки); місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати); найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 "Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку", повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі); фотографії транспортного засобу - фронтальна, фотографія державного номерного знака транспортного засобу, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знака; - відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).

Відповідно до пункту 17 Порядку № 1174, у постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги.

Наказом Міністерства Інфраструктури України від 27.09.2021 № 512 затверджено Інструкцію з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі (далі Інструкція № 512).

Пунктом 1 розділу І Інструкції №512 встановлено, що ця Інструкція визначає процедуру оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті відповідно до покладених на них повноважень матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі.

Положеннями пункту 2 розділу II Інструкції № 512 передбачено, під час опрацювання інформаційних файлів уповноважена посадова особа оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Приписами пункту 3 розділу II Інструкції № 512 визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, оформлюється відповідно до додатка 1 до цієї Інструкції.

Водночас, спірна постанова також не містить будь-яких інших доказів (наприклад метаданих, що передбачені пунктами 14 та 15 Порядку № 1174), з яких було б можливо дослідити розрахунок відповідача щодо навантаження транспортного засобу на одиночну вісь під час фіксації правопорушення, а також перевірити, що це навантаження дійсно перевищувало нормативні параметри пункту 22.5 ПДР.

Підсумовуючи, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, зміст оскаржуваної постанови не містить посилання на належні докази, які б були покладені в її основу та давали змогу безсумнівну перевірити розрахунок відповідача щодо навантаження транспортного засобу на одиничну вісь під час фіксації правопорушення, а також дослідити реальність перевищення нормативних параметрів, визначених пунктом 22.5 ПДР.

В свою чергу, відповідач не може посилатися на докази, відомості щодо яких відсутні в спірній постанові. Отже, оскільки сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь, а відповідач не надав жодного належного доказу, який би підтвердив вчинення мною адміністративного правопорушення, спірна постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Зі змісту спірної постанови позивачем встановлено, що в супереч вимогам ст. 283 КУпАП та додатку 1 до Інструкції № 512, що вона не містить відомості як про марку, модель та номерний знак причіпу (в даному випадку напівпричіпу/цистерни).

Крім того, у спірній постанові також не зазначено відомості про масу та категорію транспортного засобу, сукупність його осей та відомості про них, зокрема фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань.

Також, в спірній постанові не вказано відомості про нормативні вагові габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, де безпосередньо нібито зафіксовано вчинення мною порушення, що передбачено додатком 1 до Інструкції № 512.

В свою чергу, з аналізу приписів абзаців 1 та 3 пункту 22.5 ПДР вбачається, що вони містять різні максимально допустимі параметри навантаження транспортних засобів, які залежать від типу транспортного засобу, його причіпу (напівпричіпу), а також вантажу.

Зокрема, абзац 3 пункту 22.5 ПДР визначає максимально дозволені навантаження у разі перевезення подільних вантажів, до яких належать наливні (які можливо розділити на окремі частини без втрати їх властивостей). Крім того, абзац 2 пункту 22.5 ПДР встановлює правило визначення, в якому випадку осі слід вважати одиночними, здвоєними або строєними.

Слід зазначити, що транспортний засіб DAF FT FX 105.640 номерний знак НОМЕР_1 було передано позивачем в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «ХІМАВТОТРАНС».

Крім того, ТОВ «ХІМТАВТОТРАНС» отримано від ОСОБА_2 в оренду спеціалізований напівпричіп (цистерну) MAGYAR номерний знак НОМЕР_2 .

В подальшому, з 10 на 11 січня 2022 року ТОВ «ХІМАВТОТРАНС» здійснювало перевезення рідких азотних добрив за допомогою транспортного засобу НОМЕР_1 разом із цистерною AE1050XF, що підтверджується Товарно-транспортною накладною № П66 від 10.01.2022 року, згідно якої загальна маса транспортного засобу разом із цистерною та вантажем складала 38,96 тон.

Також, зі створених відповідачем зображень транспортного засобу НОМЕР_1 можливо встановити, що він використовувався саме з цистерною (напівпричіпом), яка розрахована на перевезення подільних вантажів, в даному випадку це були наливні рідкі азотні добрива.

Проте, у зв`язку з недотриманням відповідачем вимог щодо змісту оскаржуваної постанови, в даному випадку неможливо безспірно досліди та встановити, яким чином відповідач визначив максимально допустимі параметри навантаження транспортного засобу НОМЕР_1 разом із цистерною AE1050XF під час фіксації правопорушення, зокрема чи було враховано під час визначення цих параметрів критерії як тип цистерни (напівпричіпу) та/або вантажу, категорія та маса самого транспортного засобу.

Крім того, у постанові відсутні відомості про нормативні вагові параметри для транспортних засобів, що встановлені на ділянці автомобільної дороги, де було зафіксоване правопорушення, які в свою чергу можуть бути змінені Укравтодором і Національною поліцією відповідно до приписів п. 22.5 ПДР та які мають бути основою розрахунку максимально допустимого навантаження.

Також, з постанови не вбачається можливим встановити будь-які відомості про дослідження відповідачем навантаження осей транспортного засобу.

Зокрема, відповідач в спірній постанові допустив формалізм, здійснивши лише цитування частини пункту 22.5 ПДР та зазначивши «навантаження на одиночну вісь транспортного засобу на 18,1% (4,467 тон)».

Тобто, відповідач не вказав, на яку саме вісь перевищено навантаження (наприклад передню чи задню) та як було встановлено, що ця вісь є саме одиночною, а не здвоєною чи строєною. Більш того, відповідач навіть не зазначив сумарне навантаження, яке мало місце на осі де виявлено перевищення, а також, від якого максимального навантаження це перевищення було виявлено.

Отже, постанова містить відомості про перевищення навантаження у відсотках від невідомого максимального навантаження. Крім того, в даному випадку додатково слід звернути увагу на тип вантажу та напівпричіпу.

Так, у разі перевезення цистерною подільного вантажу, а саме наливних рідких азотних добрив, є логічним, що при зміні швидкості руху в бік збільшення або зменшення, навантаження на кожну окрему вісь також змінюється та не є сталим, адже рідкий вантаж може переміщуватися по цистерні та його не можливо ніяким, чином закріпити і це переміщення допускається виробником цистерни. Проте, оскаржувана постанова взагалі не містить відомості про причіп то вантаж у ньому, а тому можливо зробити висновок, що відповідач не досліджував їх вилив під час розрахунку навантаження на вісь транспортного засобу.

Таким чином, в даному випадку є обґрунтовані сумніви щодо належного розрахунку відповідачем наявності перевищення максимального допустимого навантаження на одиночну вісь транспортного засобу разом із напівпричипом (цистерною) під час фіксації правопорушення.

Крім того, відповідач при винесенні спірної постанови допустив формальний підхід щодо її змісту, не зазначивши супереч вимогам ст. 283 КУпАП, пункту 17 Порядку № 1174 додатку 1 до Інструкції № 512 необхідні відомості, у зв`язку з чим, ця постанова не містить повний опис обставин, установлених під час розгляду справи.

В контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення спірної має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, па який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні спірної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суп. та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 по справі № 524/5536/17, від 17.07.2019 по справі № 295/3099/17 та від 13.02.2020 року по справі № 524/9716/16-а, від 05.03.2020 по справі № 607/7987/17.

З цих підстав, зважаючи на неповний повний опис обставин, установлених відповідачем під час розгляду справи, а також через невідповідність змісту спірної постанови вимогам законодавства, зокрема ст. 283 КУпАП, пункту 17 Порядку № 1174, додатку 1 до Інструкції № 512, ця постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідачем не було забезпечено належне інформування щодо здійснення фіксації порушення, оскільки згідно з пунктом 9 Порядку № 1174 Інформування учасників дорожнього руху про фіксацію автоматичними пунктами (фотозйомку та/або відеозапис) фактів правопорушень здійснюється не пізніше початку роботи таких пунктів на визначених ділянках автомобільних доріг шляхом встановлення відповідних дорожніх знаків в установленому порядку, а також розміщення відповідних оголошень на офіційному веб-сайті Мінінфраструктури.

Згідно пояснень, отриманих від водія, у місці фіксації правопорушення, відповідні дорожні знаки, які б інформували про здійснення фіксації, були відсутні.

В свою чергу, спірна постанова не містить посилання на докази, які б доводили наявність відповідних дорожніх знаків перед пунктом фіксації, в той час як фіксація можлива лише в зоні дії відповідних знаків. Крім того, на фотознімках транспортного засобу в момент фіксації ці знаки також відсутні.

Схема організації дорожнього руху також не може підтвердити наявність відповідних дорожніх знаків саме під час фіксації правопорушення, адже вона лише визначає, де ці знаки можуть бути встановлені, однак не підтверджує їх наявність під час фіксації.

Оскільки сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь, а відповідач не надав жодного належного доказу, який би підтвердив вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зважаючи на неповний повний опис обставин, установлених відповідачем під час розгляду справи, а також через невідповідність змісту спірної постанови вимогам законодавства, зокрема ст. 283 КУпАП, пункту 17 Порядку № 1174, додатку 1 до Інструкції № 5 12, враховуючи недотримання відповідачем вимог про інформування щодо здійснення фіксації факту правопорушення, спірна постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Також до позовної заяви додається квитанція про сплату судового збору у сумі 496 гривні 20 копійок (0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб), як підлягають стягненню з відповідача.

Позивачем було надано до суду Відповідь на Відзив, де він зазначив, що зі змісту Відзиву відповідача вбачається, що він не містить підтвердження його надсилання, а також доданих до нього доказів, позивачу.

Крім того, надані до відзиву копії доказів не є електронними доказами, вимоги до яких встановлено ст. 99 КАС.

Представник відповідача у відзиві зазначив, що направити відзив позивачу не вбачається можливим, оскільки представник відповідача зареєстрований у м. Херсоні та в країні введений воєнний стан. З огляду на це, вважаю необхідним вказати, що чинними приписами КАС не передбачено звільнення відповідача від подання суду документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи, зокрема. з підстав, на які вказує представник відповідача.

В свою чергу, місцем реєстрації відповідача є місто Київ, а доказів неможливості отримання послуг від оператора поштового зв`язку в місті Києві матеріали справи не містять.

Більш того, відповідач не обмежений у виборі представників, а обрання ним представника, який не може скористатися послугами поштового зв`язку, ніяким чином не звільнення відповідача від обов`язку надання суду доказів про направлення іншим учасникам справи відзиву та доданих до нього доказів.

Відтак, враховуючи не дотримання відповідачем приписів ч. 9 ст. 79 та ч. 4 ст. 162 КАС, вважаю доцільним звернути увагу суду про наявність підстав для неврахування відзиву відповідача та не взяття до уваги копії доказів, що додані до відзиву.

Так, навіть за наявності підстав для неврахування відзиву відповідача та не взяття до уваги копії доказів, що додані до відзиву, вважаю за доцільним викласти свої заперечення щодо підтвердження відповідачем факту вчинення правопорушення доказами.

Зі змісту відзиву вбачається, що на думку відповідача подія та склад правопорушення, належним чином встановлені та відображені у спірній постанові, а також підтверджуються: фотографіями транспортного засобу та інформаційною карткою габаритно-вагового контролю.

Спірна постанова не містить жодних відомостей про інформаційну картку габаритно-вагового контролю, яка за змістом відзиву мала бути покладена в основу спірної постанови.

В свою чергу, надана представником відповідача копія інформаційної картки габаритно-вагового контролю не є належним доказом, адже з неї неможливо беззаперечно встановити відомості про те, ким та звідки ця так звана картка створена, сформована, отримана.

Натомість, копія інформаційної картки габаритно-вагового контролю являє собою лише аркуш паперу А4 з текстом, який можна набрати в будь-якому текстовому редакторі, а тому є об`єктивні підстави вважати про наявність у відповідача можливості таким чином в потрібний йому час створити та надати до матеріалів справи картку габаритно-вагового контролю будь-якого змісту, чим й скористався відповідач.

Крім того, є доцільним звернути увагу, що вебсайт відповідача, адреса якого вказана в спірній постанові, також не містить відомості про цю так звану карту габаритно-вагового контролю або дані з неї.

Копія інформаційної картки габаритно-вагового контролю не містить відомості, які б беззаперечно підтвердили вчинення правопорушення, адже у цій картці немає відомостей про категорію транспортного засобу, вантажу та напівпричіпу, сукупність його осей та відомості про них, зокрема фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, нормативні вагові параметри для транспортних засобів, що встановлені на ділянці автомобільної дороги.

Аналогічно картці габаритно-вагового контролю, надані відповідачем фотознімки також не містять відомостей, які б беззаперечно підтвердили вчинення правопорушення, зокрема про вагові показники осей транспортного засобу.

Відтак, є безпідставними доводи відповідача, що факт вчинення правопорушення доведений належними, допустимими та достовірними доказами.

Приписами ст. 283 КУпАП визначено, що постанова повинна містити зокрема опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Відтак, наявність належним чином зазначеного опису обставин, установлених під час розгляду справи, зокрема з посиланням на відповідні докази, є обов`язковою умовою для встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні. Натомість, зазначення опису обставин, установлених під час розгляду справи неналежним чином, зокрема без посилання на відповідні докази, унеможливлює для суду беззаперечно встановити об`єктивну сторону порушення та вину особи в його вчиненні.

Варто вказати, що справи про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті мають свою специфіку.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 № 1174 «Деякі питання фіксації порушень законодавства про автомобільний транспорт» затверджено Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі Порядок № 1174), а також Наказом Міністерства Інфраструктури України від 27.09.2021 № 512 затверджено Інструкцію з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі (далі Інструкція № 512).

Тобто, затвердження Порядку № 1174 здійснено безпосередньо з метою врегулювати фіксацію правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті.

Затвердження Інструкції № 512 мало на меті визначити вимоги з оформлення уповноваженими посадовими особами відповідача матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі.

У спірній постанові, відповідач з метою дотримання приписів ст. 283 КУпАП мав зазначити опис обставин, установлених під час розгляду справи, керуючись приписами Порядку №1174 та Інструкції № 512, адже вони безпосередньо врегульовують та конкретизують перелік обставин, що відповідач мав встановити та оформити, з врахуванням специфіки правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті.

Натомість, як вказано в адміністративному позові з відповідним обґрунтуванням, під час ухвалення спірної постанови відповідач приписи Порядку № 1174 та Інструкції №512 не виконав, а отже можливо дійти висновку, що спірна постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній відповідач не зазначив належним чином опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Так, приписами ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Натомість, чинними нормами КАС України не передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах апеляційного суду.

Відтак, доводи відповідача щодо необхідності врахування висновків апеляційних судів є безпідставними. Крім того, відповідачем не доведено подібність правовідносин у цій справі та справах, на які посилається відповідач.

Також, вважаю доцільним окремо зазначити, що Третій апеляційний адміністративний суд у актуальній постанові від 15 березня 2022 року у справі № 383/1105/21 дійшов висновку, що за відсутності у постанові інформації про загальну маси транспортного засобу, та інформації щодо вихідних параметрів (допустимої загальної маси) по відношенню до яких відбулось перевищення, твердження про перевищення транспортними засобами, які належать позивачу, загальної маси транспортного засобу є передчасними.

Оскільки у спірній постанові відповідача відсутня інформація про дослідження відповідачем навантаження осей транспортного засобу, та інформація щодо вихідних параметрів (допустимого навантаження) по відношенню до яких відбулось перевищення, твердження про перевищення транспортним засобом нормативних параметрів п. 22.5 ПДР також є передчасними.

Так, зі змісту приписів п. 22.5 ПДР вбачається, що Укравтодор і Національна поліція можуть змінювати нормативно вагові параметри на ділянках дороги.

Відтак, додатком № 1 до Інструкції № 512 визначено, що спірна постанова має також містити відомості про допустимі габаритно-вагові параметри транспортних засобів для проїзду на ділянці автомобільної дороги.

Таким чином, доводи відповідача про відсутність в ПДР диференціації нормативно вагових параметрів в залежності від ділянки дороги є безпідставними.

В свою чергу, у спірній постанові відсутні відомості про нормативні вагові параметри для транспортних засобів, що встановлені на ділянці автомобільної дороги, де було зафіксоване правопорушення, які в свою чергу можуть бути змінені Укравтодором і Національною поліцією відповідно до приписів п. 22.5 ПДР та які мають бути основою розрахунку максимально допустимого навантаження.

Так, як вже було зазначено у позові, схема організації дорожнього руху не може підтвердити наявність відповідних дорожніх знаків саме під час фіксації правопорушення, адже вона лише визначає, де ці знаки можуть бути встановлені, однак не підтверджує їх наявність під час фіксації.

Разом з тим, спірна постанова не містить посилання на докази, зокрема схему організації дорожнього руху, які б доводили наявність відповідних дорожніх знаків перед пунктом фіксації, в той час як фіксація можлива лише в зоні дії відповідних знаків.

Натомість, з поданої відповідачем копії схеми організації дорожнього руху взагалі не можливо встановити, що за ділянка дороги на ній зображена, де саме встановлено знаки, а також чи погоджена ця схема із відповідними підрозділами Національної поліції, що передбачено приписами ст. 27 Закону України від 30.06.1993 № 3353-ХІІ «Про дорожній рух», чи вносилися до цієї схеми зміни, надаючи докази здійснення поточного ремонту, відповідач таким чином підтвердив неможливість забезпечення ним постійної наявності знаків здійснення фіксації.

З огляду на це, доведення належними доказами наявності знаків здійснення фіксації безпосередньо в момент фіксації порушення є вкрай важливим, однак таких доказів відповідач до суду не надав, у спірній постанові їх не зазначив. Таким чином, доводи відповідача про наявність знаків здійснення фіксації не знайшли свого підтвердження, а тому позивач просить не враховувати відзив відповідача та не брати до уваги копії доказів, що додані до відзиву, Постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, від 11.01.2022 серія ВМ № 00006890 скасувати, справу про адміністративне правопорушення відносно мене, ОСОБА_1 - закрити.

3. Виклад позицій відповідача.

Представник Відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, скориставшись своїм правом та на адресу суду направив Відзив на позов в якому вказав наступне: позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі серії ВМ № 00006890 від 11.01.2022 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) за перевищення нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 130 далі - Правила дорожнього руху), а саме: навантаження на одиночну вісь транспортного засобу на 18,1% (4,467 тон).

З позовними вимогами відповідач не погоджується з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність, яка полягає в наступному.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги -4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів -11,5 т), здвоєні осі -16т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11 т. здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Стаття 132-1 КУпАП визначає відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами.

Дія частини другої цієї статті поширюється на правопорушення, пов`язані з

перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Підставою для звільнення від

відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Так, подія та склад адміністративного правопорушення, які є обов`язковими умовами для притягнення особи до адміністративної відповідальності, належним чином встановлені та відображені у оскаржуваній постанові, а також підтверджуються: 1) фотографіями транспортного засобу та державних номерних знаків, здійсненими у момент фіксації транспортного засобу в момент проїзду через автоматичний пункт, 2) а також інформаційною карткою габаритно-вагового контролю.

Згідно інформаційної картки ГВК навантаження на одиночну вісь транспортного засобу склало 15467 кг, що перевищує нормативний показник - 11 т, що і було відображено в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, основним доказом є показання технічних приладів та технічних засобів що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, працюючими в автоматичному режимі, внесені до автоматично сформованої постанови.

Технічні засоби фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі відповідають вимогам встановленим винним законодавством України, на підтвердження чого до відзиву надано копію сертифікату перевірки типу, копію сертифікату відповідності, а також копію експертного висновку.

Таким чином, доводи позивача, викладені у позовній заяві, явно не спростовують факт наявності події адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 132-1 КУпАП, а отже, враховуючи, що сам по собі факт перевищення позивачем нормативних параметрів транспортних засобів, визначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України доведений належними, допустимим та достовірними доказами, що пов`язано із правомірністю порядку проведення габаритно-вагового контролю, а також використання при проведенні останнього належного технічного приладу, слід дійти висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви та про правомірність оскаржуваної постанови.

У зв`язку із посиланням позивача на невідповідність оскаржуваної постанови вимогам Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МГУ від 27.09.2021 № 512 (далі - Інструкція) слід зазначити, що згідно п. 3 Інструкції, під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу та встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Державної служби України з безпеки на транспорті, уповноважена посадова особа виносить сформовану системою в автоматичному режимі постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, оформлюється відповідно до додатка 1 до цієї Інструкції.

Отже. Інструкцією затверджено лише форму, а не вимоги до змісту постанови. Дана форма визначає перелік інформаційних даних, які можуть міститися в постанові, в залежності від обставин вчинення порушення. Оскаржувані постанови в повній мірі відповідають формі, затвердженій додатком 1 Інструкції.

Стосовно вимог до змісту постанови необхідно керуватися виключно вимогами ст.283 КУпАП, відповідно до якої оскаржувана постанова містить наступну інформацію: 1) про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; 2) транспортні засоби, які зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); 3) технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; 4) розмір штрафу та порядок його сплати; 5) правові наслідки, що настають у разі несплати штрафу, а також порядок оскарження постанови; 6) відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Також оскаржувана постанова містить адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації.

Таким чином, оскаржувана постанова у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України відповідає усім вищенаведеним критеріям та містить необхідну інформацію, передбачену КУпАП України як Законом України. При цьому, подія та склад адміністративного правопорушення, які є обов`язковими умовами для притягнення особи до адміністративної відповідальності, належним чином встановлені та відображені у оскаржуваній постанові.

Крім того, оскаржувана постанова, згідно вимог п.17 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, за затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 р. №1174 (далі -Порядок № 1174), містить інформацію про виміряні з урахуванням похибки вагові параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні. Нормативні габаритно-вагові параметри в постанові зазначаються шляхом посилання на п.22.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306.

При цьому, п.22.5 Правил дорожнього руху (в редакції від 01.11.2021 року) не передбачає диференціацію нормативних вагових параметрів в залежності від ділянки дороги, що унеможливлює помилкове тлумачення у вказаному аспекті.

Так само аб. 1 і 3 п. 22.5 Правил дорожнього руху (в редакції від 01.11.2021 року) містили однакові параметри максимально допустимого навантаження для транспортних засобів незалежно від виду вантажу - «небезпечного» або «подільного» (зокрема, максимально допустиме навантаження на одиночну вісь - 11 тон).

Необґрунтованими є доводи позивача про відсутність в постанові «посилання на докази, які б доводили наявність відповідних дорожніх знаків перед пунктом фіксації», оскільки жодним нормативно-правовим актом не встановлено такої вимоги до змісту постанови.

Позивачем також було зазначено, що оскаржувані постанови не містять наступні дані: категорія транспортного засобу; тип транспортного засобу; повна маса транспортного засобу, марка та модель причіпу, відомості про осі, сумарне навантаження на них, міжосьову відстань.

На спростування даного твердження, відповідно до п.п. 2,15,16 Порядку № 1174 вищезазначені відомості входять до складу інформаційних файлів, які використовує посадова особа Укртрансбезпеки, уповноважена розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі.

Таким чином, посадовою особою під час розгляду справи були враховані вищезазначені дані, однак ні КУпАП, ні Порядком № 1174 не передбачено внесення такі, даних до постанови про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевої самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 30.01.2009р. № Н-35267-18, вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акт приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити і Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Таким чином, у випадку, якщо Інструкцією передбачений порядок дій чи додаткові вимоги до рішення суб`єкта владних повноважень, не визначені законом та які ним безпосередньо не вимагаються, поведінка суб`єкта, який діє на виконання норм Конституції та законів України, не може бути поставлена під сумнів, а його рішення, зокрема, постанова, у випадку відповідності її Конституції України та законам України, не може бути скасована лише з міркувань, коли норми підзаконного акту передбачають інший порядок її оформлення.

Відповідно до ст.14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушенні передбачене ч.2 ст. 132-1 КУпАП, несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Постановою КМУ від 14 листопада 2018 року № 1197 затверджено Порядок внесення

відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстр

транспортних засобів.

Внаслідок того, що до Єдиного державного реєстру транспортних засобі відомостей про належного користувача транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_1 не повідомлялось, адміністративну відповідальність повинна нести особа, за якої зареєстровано транспортний засіб, вданому випадку позивач.

Окрім того, нормами ст.279-7 КУпАП чітко передбачені випадки звільнення від адміністративної відповідальності за вказане правопорушення - якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили: така особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Позивачем не було надано жодних доказів, що підтвердили б існування вищезазначених підстав для звільнення від адміністративної відповідальності за відповідне правопорушення.

Товарно-транспортна накладна на яку посилається позивач, не містить жодних відомостей про по осьове навантаження/навантаження на одиночну вісь і жодним чином не може спростовувати, зокрема, вказаний у постанові факт перевищення допустимого навантаження на осі.

Відповідно до абзацу двадцять сьомого глави 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568, товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну масу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту.

Тому, сам факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення, одночасно і інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу та навантаження на ось транспортного засобу.

Доводи позивача про перевезення наливного вантажу як підстави для звільнення від адміністративної відповідальності ґрунтуються на помилковому тлумаченні п.22.5 ПДР України, яка імперативно забороняє рух автомобільними дорогами транспортних засобів та їх составів з перевищенням нормативних вагових параметрів у разі перевезення подільних (сипучих, наливних) вантажів.

В контексті п.22.5 Правил дорожнього руху перевізник, зважаючи на особливості та характер вантажу, зобов`язаний обрати вагу, яка водночас не перевищуватиме як повну масу транспортного засобу, так і навантаження на осі.

Звертаємо увагу, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено можливості звільнення від відповідальності за порушення нормативних параметрів транспортних засобів, що визначені в п.22.5 Правил дорожнього руху, під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у випадку переміщення вантажу.

Окрім того, імперативна вимога щодо Необхідності використання під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпекою або її територіальними органами методики визначення навантаження транспортного засобу при перевезенні рідкого/сипучого вантажу, затвердженої Мінекономрозвитку, яка була закріплена у п.19 Порядку № 879, виключена з 08.09.2017 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 671.

Крім того, згідно із пунктом 1 Порядку № 879, його дія не застосовується під час габаритно-вагового контролю на автоматичних пунктах.

Єдиним нормативно-правовим актом, який регулює порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі є Порядок № 1174, який не передбачає необхідність застосування будь-якої методики при визначенні габаритно-вагових параметрів транспортних засобів.

Таким чином, з метою збереження автомобільних доріг від руйнування через значні навантаження на дорожнє покриття, встановлено заборону перевезення подільних (рідких/сипучих) вантажів транспортними засобами та їх составами, що перевищують вказані параметри фактичної маси та навантаження на вісь (осі). У разі перевезення подільних/рідких вантажів вагові параметри не повинні перевищувати вищезазначені межі, а якщо останні мають більші значення, то видача дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові та габаритні параметри яких перевищують нормативні, також не допускається.

Необґрунтованими є посилання позивача на відсутність інформування учасників дорожнього руху про фіксацію автоматичними пунктами (фотозйомку та/або відеозапис) фактів правопорушень шляхом встановлення відповідних дорожніх знаків, як підстави для звільнення від відповідальності.

Відповідно до п. 9 Порядку № 1174 інформування учасників дорожнього руху про фіксацію автоматичними пунктами (фотозйомку та/або відеозапис) фактів правопорушень здійснюється не пізніше початку роботи таких пунктів на визначених ділянках автомобільних доріг шляхом встановлення відповідних дорожніх знаків в установленому порядку, а також розміщення відповідних оголошень на офіційному веб-сайті Мінінфраструктури.

На спростування доводів позивача про те, що на дорозі Н-08 не встановлені відповідні дорожні знаки - надаємо копію схеми організації дорожнього руху 555-20-ОДР-ПС.

Відповідно до п.5 Додатку до Постанови від 27 грудня 2019 р. № 1174 «Вимоги до облаштування автоматичних пунктів фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті»:

Ділянка автомобільної дороги, на якій здійснюється габаритно-ваговий контроль, повинна бути облаштована необхідними технічними засобами організації дорожнього руху відповідно до проекту (схеми) організації дорожнього руху, погодженого з уповноваженим підрозділом Національної поліції.

Таким чином, у разі відсутності відповідних знаків згідно Правил дорожнього руху не було б можливим введення в експлуатацію вищезазначеного автоматичного пункту.

Окрім того, на спростування доводів позивача про те, що на дорозі Н-08 не встановлені відповідні дорожні знаки - надаємо копію акта приймання робіт з поточного середнього ремонту - влаштування елементів моніторингу за станом доріг та умовами руху на ділянці км 528+000 - км 529+600 автомобільної дороги Н-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя (через м. Кременчук) - Маріуполь, в якому, зокрема, підтверджений факт встановлення дорожніх знаків на вказаній ділянці дороги.

Враховуючи викладені просимо в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

4. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

03 лютого 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із адміністративним позовом до Державної служби України безпеки на транспорті «про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксоване в автоматичному режимі».

03 лютого 2022 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, адміністративну справу передано до провадження судді Івченко Т.П.

07 лютого 2022 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Івченко Т.П. відкрито провадження в адміністративній справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін.

14 лютого 2022 року через канцелярію суду позивачем надано заяву в якій він просить долучити до матеріалів справи лист наданий АТ «Укрпошта».

14 березня 2022 року через канцелярію суду позивач надав заяву в якій просив суд повідомити його про стан розгляду справи.

06 червня 2022 року на електронну адресу суду від представника Відповідача надійшов Відзив та додані до нього документи.

09 червня 2022 року представник позивача Бут Д.Ю. звернувся до суду з заявою в якій просив надати йому можливість ознайомитись з матеріалами справи та клопотанням в якому просив суд розгляд справи відкласти та надати час для підготовки Відповіді на відзив відповідача.

25 липня 2022 року через канцелярію суду позивачем подано Відповідь на Відзив.

Відповідно до ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями ч. 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотання однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження .

Відповідно до вимог ст. 162 КАС України, відповідачу було встановлено строк в шість днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву.

Відповідач Державна служба України з безпеки на транспорті скористався своїм правом та на адресу суду направив Відзив на позов.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

5. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Судом встановлено, що 11.01.2022 року старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспортні винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серії ВМ № 00006890 якою позивача, ОСОБА_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Згідно постанови серії ВМ № 00006890 вбачається, що позивачем 11.01.2022 о 01 год. 37 хв. за адресою Н-08, км 528+729, Запорізька обл., допущено рух транспортного засобу DAF FT XF 105.460 номерний знак НОМЕР_1 із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України; навантаження на одиночну вісь транспортного засобу на 18,1 % (4,467 тон).

Поштове відправленні 696 зі спірною постановою було вручено (отримано) позивачу у відділенні поштового зв`язку 26.01.2022.

Зазначене адміністративне правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу WAGA WIM35, зав.№ 4 про що зазначено в оскаржуваній постанові, яка містить посилання на веб-сайт з ідентифікатором доступу, на якому відображені фотографії транспортного засобу 5vsTKe2foSKi8, державний номерний знак НОМЕР_1 , в момент вчинення правопорушення спереду.

Згідно свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу спеціалізованого вантажного сідлового тягачу DAF FТ XF 105 460 державний номерний знак НОМЕР_1 .

При цьому, з оскаржуваної постанови вбачається, що вимірювання ваги транспортного засобу здійснювалося технічним засобом приладом для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WAGA WIM35, зав. № 4, відповідність якого вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки підтверджена свідоцтвом про повірку технічного засобу № UA.TR.113-0619/02F-21/2, строк дії до 16.06.2022 року.

Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_4 транспортний засіб: спеціалізований напівпричіп Н/ПР - цистерна марки «МAGYAR» державний номерний знак НОМЕР_5 зареєстрований за ОСОБА_2 , який є власником транспортного засобу.

Згідно відомостей свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 спеціалізований вантажний сідловий тягач марки «DAF FТ XF 105 460» державний номерний знак НОМЕР_1 повною масою складає 19000, а масою без навантаження 8150.

Згідно відомостей свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 спеціалізований напівпричіп Н/ПР - цистерна марки «МAGYAR SR3MЕВ» державний номерний знак НОМЕР_5 повною масою складає 32000т., а маса без навантаження - 7700т.

Враховуючи тип транспортного засобу, його фактична дозволена маса для здійснення дорожнього перевезення без спеціального дозволу згідно п.п.22.5 ПДР України повинна складати до 40 т.

Згідно відомостей товаро-транспортної накладної № П66 від 10.01.2022 року до транспортного засобу спеціалізований напівпричіп Н/ПР - цистерна марки «МAGYAR SR3MЕВ» державний номерний знак НОМЕР_5 було навантажено 23,8 т вантажу (добрива рідкі азотні КАС марки КАС-28), при цьому повна маса транспортного засобу з вантажем (брутто) дорівнювала 38,96 т., будучи навантаженим у пункті АТ «ДНІПРОАЗОТ» за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Горобця, 1, рухався до пункту розвантаження ТОВ «РОЗТОРГНАФТА» за адресою: Гуляйпільський район, смт. Залізничне, вул. Матросова, 32 згідно відомостей про вантаж предметом перевезення (вантаж) виступали добрива рідкі азотні (КАС-28).

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії ВМ № 00006890 від 11.01.2022 року протиправною, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Позивач не погоджуючись з обставинами, викладеними в постанові серії ВМ № 00006890 від 11.01.2022 року, посилаючись на не порушення ним правил дорожнього руху та відсутність складу адміністративного правопорушення, скористувався своїм правом і звернувся до суду з захистом свого порушеного права.

6. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору та застосовані норми права.

Наведене свідчить про публічно-правовий спір з приводу рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт".

Згідно абзацу четвертого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Укртрансбезпеку, шляхом реорганізації (злиття) Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті та Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті (далі - Укртрансінспекція).

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 (надалі - Положення № 103), Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

У силу вимог підпунктів 15, 27 пункту 5 Положення № 103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює: габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

З наведеного вбачається, що відповідач виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.

Отже, положеннями чинного законодавства визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати від 12 лютого 2020 року по справі № 917/210/19.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (надалі за текстом - Закон № 2344-III), відповідно до частини 12 статті 6 якого державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Частинами 1, 4 статті 48 Закону № 2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Частиною 1 статті 60 Закону № 2344-III визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 % до 10 % включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 33 Закону України "Про автомобільний транспорт" № 2344-ІІІ від 05.04.2001 рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року № 30 (далі - Правила), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до абзацу 4 пункту 4. Правил допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначено Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (надалі "Правила дорожнього руху").

Згідно пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Приміткою до статті 132-1 КУпАП передбачено, що підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Статтею 14-3 КУпАП визначено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фото зйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 листопада 2018 року № 1197 затверджено Порядок внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, відповідно до якого підставами для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є: визначення належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній особі транспортного засобу в користування; визначення керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, свого працівника належним користувачем; оформлення на фізичну особу нотаріально посвідченої довіреності на право користування транспортним засобом; користування фізичною особою транспортним засобом на підставі договору оренди (найму, позички); користування фізичною або юридичною особою транспортним засобом на підставі договору фінансового або оперативного лізингу; оформлення на фізичну особу, щодо якої вносяться відомості як про належного користувача, тимчасового реєстраційного талона.

З матеріалів справи вбачається і не заперечується позивачем, що він є власником транспортного засобу вантажного спеціалізованого сідлового тягача марки «DAF FТ XF 105 460» державний номерний знак НОМЕР_1 , власником спеціалізованого напівпричепа Н/ПР - цистерна марки «МAGYAR SR3MЕВ» державний номерний знак НОМЕР_5 є ОСОБА_2 .

Оскільки відомості до Єдиного державного реєстру транспортних засобів про належного користувача вказаного транспортного засобу не вносились, то суд не бере до уваги посилання позивача на те, що ним транспортний засіб DAF FT FX 105.640 номерний знак НОМЕР_1 було передано в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «ХІМАВТОТРАНС», оскільки цей факт нічим не підтверджено.

За таких обставин адміністративна відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху вказаним транспортним засобом автомобільними дорогами покладається на власника, яким є позивач.

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП, особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 та 279-4 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 279-7 КУпАП, відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили: така особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння; внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Відповідно до ч. 5 ст. 279-1 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В оскаржуваній постанові вказано, що позивач, як відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України навантаження на одиночну вісь транспортного засобу на 18,1 (4,467 тон).

Згідно відомостей товаро-транспортної накладної № П66 від 10.01.2022 року до транспортного засобу спеціалізований напівпричіп Н/ПР - цистерна марки «МAGYAR SR3MЕВ» державний номерний знак НОМЕР_5 було навантажено 23,8 т вантажу (добрива рідкі азотні КАС марки КАС-28), при цьому повна маса транспортного засобу з вантажем (брутто) дорівнювала 38,96 т., будучи навантаженим у пункті АТ «ДНІПРОАЗОТ» за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Горобця, 1, рухався до пункту розвантаження ТОВ «РОЗТОРГНАФТА» за адресою: Гуляйпільський район, смт. Залізничне, вул. Матросова, 32, згідно відомостей про вантаж предметом перевезення (вантаж) виступали добрива рідкі азотні (КАС-28).

При цьому, доводи позивача про те, що ним здійснювалось перевезення рідкого вантажу, відтак під час руху по дорозі можливе переміщення вантажу по всім осям транспортного засобу, а також те, що нормативно-допустиму масу автомобіля перевищено не було, суд вважає безпідставними, оскільки перевізник повинен дотримуватись технічних характеристик, не навантажувати на автомобіль більше його технічних можливостей і не допускати перевантаження на осі транспортного засобу.

Слід зазначити, що переміщення вантажу під час руху є неприпустимим, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу, що є загрозою для безпеки дорожнього руху.

Завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року по справі № 814/1460/16.

Відносно доводів позивача про порушення вагових параметрів при перевезенні рідкого вантажу або вантажу, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі суд зазначає, що за змістом статей 4 і 29 Закону № 3353-ХІІ від 30.06.1993 № 3353-XII «Про дорожній рух», статті 33 Закону України від 08.09.2005 № 2862-IV «Про автомобільні дороги» визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком № 879.

Наведене узгоджується з нормативним регулюванням, а саме скасування постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 671 пункту 19 Порядку № 879, в якій було вказано про те, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.

Згідно пункту 22.5 Правил дорожнього руху за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Відповідальність за частиною 2 статті 132-1 КУпАП настає за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Санкція частини 2 статті 132-1 КУпАП тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Як видно зі змісту статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 22.1 Правил Дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (надалі ПДР України) визначено, що «маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу».

Відповідно до копії товаро-транспортної накладної № П66 від 10.01.2022 року до транспортного засобу спеціалізований напівпричіп Н/ПР - цистерна марки «МAGYAR SR3MЕВ» державний номерний знак НОМЕР_5 було навантажено 23,8 т вантажу (добрива рідкі азотні КАС марки КАС-28), при цьому повна маса транспортного засобу з вантажем (брутто) дорівнювала 38,96 т.

Разом з тим, відповідно до абзаців 5 та 6 пункту 15 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року № 1174 (далі - Порядок 1174), метадані повинні містити, окрім іншого, дані про дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знаку транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 "Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку", повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі); фотографії транспортного засобу - фронтальна, фотографія державного номерного знака транспортного засобу, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знака.

Метадані - структуровані дані, які містять відомості про подію, зафіксовану за допомогою автоматичного пункту, характеристики зафіксованого транспортного засобу, необхідні для його ідентифікації, параметри функціонування технічних засобів автоматичного пункту, а також інші дані, необхідні для обліку, пошуку, оцінки та управління такими відомостями (пункт 2 Порядку 1174).

Згідно з частиною 4 статті 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частинами 2, 3, 4 статті 283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показів свідків.

Виходячи із норм викладених в частині 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно пункту 3 Розділу II Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України № 512 від 27.09.2021 (далі Інструкція), постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, оформлюється відповідно до додатка 1 до цієї Інструкції.

Відповідно до абзацу 3 пункту 8 Розділу II Інструкції, постанова та бланк квитанції про сплату адміністративного штрафу, що є невід`ємною частиною цієї постанови, оформлені згідно з додатком 1 до цієї Інструкції, друкуються на паперовому бланку разом із повідомленням про вручення поштового відправлення (рекомендованого листа з постановою) та вкладаються у паперовий конверт.

Отже, форма постанови про адміністративне правопорушення повинна відповідати формі згідно Додатку № 1 Інструкції.

Згідно вказаного Додатку № 1 у постанові зазначаються: - дата, час та місце вчинення адміністративного правопорушення, дата і час фіксації здійснення вимірювання, смуга руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь; - марка, модель, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знаку транспортного засобу), категорія транспортного засобу, тип транспортного засобу, повна маса транспортного засобу, ширина, висота, довжина, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей), фактична міжосьова відстань, фактична шинність (кількість коліс) на вісі, виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги; - суть адміністративного правопорушення, опис обставин, установлених під час розгляду справи, а також допустимі габаритно-вагові параметри транспортних засобів для проїзду на даній ділянці автомобільної дороги; - назва технічного засобу, код, тип обладнання, серійний номер.

Відповідно форма і зміст постанови повинна відповідати Додатку № 1, як визначає вказана Інструкція.

Згідно пунктів 1, 2 Розділу II Інструкції, уповноважена посадова особа розглядає справи про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, які передбачені частиною 2 статті 122-2, частинами 2, 3 статті 132-1 КУпАП. Справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем оброблення таких правопорушень в Державній службі України з безпеки на транспорті. Уповноважена посадова особа здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення шляхом опрацювання інформаційного файлу системою фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, необхідного для об`єктивного розгляду справи та винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі (далі - постанова). Під час опрацювання інформаційних файлів уповноважена посадова особа оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до пункту 3 Розділу II Інструкції, під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу та встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Державної служби України з безпеки на транспорті, уповноважена посадова особа виносить сформовану системою в автоматичному режимі постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно пункту 8 Розділу II Інструкції, винесені постанови, що набрали законної сили, разом з метаданими передаються до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Відповідно до пункту 3 Розділу IV Інструкції, винесені уповноваженими посадовими особами постанови, роздруковані на паперових бланках, обліковуються в автоматичному режимі з використанням засобів системи в Реєстрі адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Відповідачем не надано документів, які б містили інформацію про зважування транспортного засобу визначену в автоматичному режимі під час проведення зважування. Всупереч вимогам Інструкції в оскаржуваній постанові не міститься наступна інформація: дата і час фіксації здійснення вимірювання, смуга руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь; категорія транспортною засобу, тип транспортного засобу, повна маса транспортного засобу, ширина, висота, довжина, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей), фактична міжосьова відстань, фактична шинність (кількість коліс на вісі), а також допустимі габаритно-вагові параметри транспортних засобів для проїзду на даній ділянці автомобільної дороги.

Згідно обставин даної справи, на позивача накладено адміністративне стягнення на підставі ч. 2 ст. 132-1 КУпАП у зв`язку із допущенням руху транспортного засобу із перевищення нормативних параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР. Вказане порушення п. 22.5 ПДР зафіксоване в автоматичному режимі.

У спірних правовідносинах відповідачем відносно позивача складено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місце знаходження юридичної особи) на території України.

Досліджуючи оскаржувану постанову, суд зазначає, що у ній визначено наступну інформацію щодо транспортного засобу, відносно якого виноситься постанова, - «DAF FТ XF 105 460» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_3 , повна маса ТЗ 19000 кг, маса без навантаження 8150 кг, особливі відмітки спеціалізований вантажний сідловий тягач на шасі встановлено ящик для перевезення інструментів.

Тобто, у спірному випадку оскаржуваною постановою зафіксований транспортний засіб - спеціалізований вантажний сідловий тягач марки «DAF FТ XF 105 460» державний номерний знак НОМЕР_1 . Однак, оскаржувана постанова не містить даних щодо причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв щодо цього транспортного засобу.

При цьому, згідно наведених вимог Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі (в редакції на момент винесення оскаржуваної постанови), така інформація має міститись у постанові.

Також, суд звертає увагу на те, що оскаржуваною постановою зафіксовано, що відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищення нормативних параметрів, визначених пунктом 22.5 ПДР: навантаження на одиночну вісь транспортного засобу на 18,1% (4,467 тон).

Проте, в порушення наведених вимог Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі (в редакції на момент винесення оскаржуваної постанови), оскаржувана постанова не містить категорії транспортного засобу, типу транспортного засобу, повної маса транспортного засобу, ширини, висоти, довжини, розподілу навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей), фактична міжосьова відстань, фактична шинність (кількість коліс) на вісі, отже суд приходить висновку, що спірна постанова не відповідає вимогам Інструкції 512, наявні недоліки надають підстави суду для розумного та обґрунтованого сумніву щодо врахування відповідачем перелічених вище критеріїв при встановленні факту перевищення визначених законодавством вагових норм та притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Так, спірна постанова серії ВМ № 00006890 від 11 січня 2022 року містить лише масу перевищення вагової норми та її відсоток, тобто величину, що підлягає обчисленню шляхом порівняння граничної допустимої фактичної маси типу транспортного засобу з інформацією про фактичну масу транспортного засобу в момент зважування, однак вказаної інформації постанова не містить, надана як доказ фотосвітлина також не дає можливості достовірно визначити ані категорію транспортного засобу, ані його тип.

Також варто зауважити, що відповідачем не було долучено доказів на підставі яких уповноваженою посадовою особою було зокрема визначено марку, модель, державний номерний знак причепу, категорія транспортного засобу, тип транспортного засобу, повна маса транспортного засобу. Адже цю інформацію можна було встановити виключно шляхом фіксації та повної ідентифікації обох транспортних засобів, а не лише тягача. А тому дії уповноваженої посадової особи при винесенні Постанови не відповідає вимогам Інструкції № 512 та Порядку № 1174, а отже така Постанова є протиправною.

Разом з цим, суд наголошує, що враховуючи наведені положення п. 22.5 ПДР, якими встановлені допустимі габаритно-вагові норми з урахуванням типу транспортного засобу, причепу, навантаження на різні вісі (одиночні, здвоєні, строєні), їх визначення в залежності від відстані між ними, відповідно інформація щодо причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв щодо транспортного засобу, щодо повної маси транспортного засобу, ширини, висоти, довжини, розподілу навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей), фактичної міжосьова відстані, фактичної шинність (кількість коліс) на вісі має суттєва значення при розгляді справи про адміністративне правопорушення за п. 22.5 ПДР та ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Представник Відповідача посилається у Відзиві на інформаційну картку ГВК (габаритно-вагового контролю), та зазначає її у додатку, але в наявності вона відсутня.

В ході розгляду справи відповідач зазначає, що на підставі наведених даних в карті ГВК ним встановлено, що навантаження на одиночну вісь транспортного засобу перевищує нормативно допустиму на 18,1% (4.467 тон).

Оскільки сама інформаційна картка не додана представником відповідача до Відзиву то суд позбавлений можливості встановити дані щодо типу причепу спірного ТЗ та чи вони були відображені в ній взагалі.

В свою чергу, позивач надав до суду свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 транспортний засіб: спеціалізований напівпричіп Н/ПР - цистерна марки «МAGYAR» державний номерний знак НОМЕР_5 , яким у спірному випадку, як вказує позивач здійснювалось перевезення вантажу. Також, відповідач у Відзиві посилається на долучені фото, але фактично до Відзиву вони не додані.

Сукупність даних свідчать про те, що у спірному випадку перевезення здійснювалось цистерною, яка згідно свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 позивачу не належить.

Однак, при накладенні на позивача штрафу за перевищення нормативно допустимих габаритно-вагових параметрів ТЗ відповідач не керувався вимогами щодо таких габаритно-вагових параметрів, що фактично призвело до невірного визначення відсоткового перевищення допустимих габаритно-вагових параметрів ТЗ.

Крім того, суд зазначає, що відповідач вказує на те, що при винесенні оскаржуваної постанови останній виходив з того, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм навантаження саме на одиночну вісь транспортного засобу на 4,467 тон. (15467 кг. замість дозволених 11000 кг.).

Проте, наведені відповідачем дані щодо навантаження на одиночну вісь транспортного засобу 15467 кг не зазначені у постанові про адміністративне правопорушення та не містяться у наданій до суду інформаційній картці щодо вимірювань спірного ТЗ.

В свою чергу, в ході розгляду справи відповідач не зазначив, з яких даних та яким чином ним розраховані відомості щодо навантаження на одиночну осі транспортного засобу - 15467 кг.

При цьому, суд не може взяти до уваги відомості з інформаційної картки ГВК, оскільки зазначена карта не є додатком до оскаржуваної постанови, а інформація, яка в ній міститься не співпадає із тією, що міститься в постанові від 11 січня 2022 року серії ВМ № 00006890.

Тобто, інформаційна картка ГВК ані підтверджує, ані спростовує факт вчинення позивачем порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Зважаючи на відсутність в оскаржуваній постанові вищезгаданої інформації визначеної Інструкцією, твердження про перевищення транспортним засобом, який належать позивачу, загальної маси транспортного засобу є передчасними.

Крім того оскаржувана постанова не містить посилання на докази , які б доводили наявність відповідних дорожніх знаків перед пунктом фіксації, в той час як фіксація можлива лише в зоні дії відповідних знаків.

Схема організації дорожнього руху, яка надана Відповідачем до відзиву не може підтвердити наявність відповідних дорожніх знаків саме під час фіксації правопорушення, вона визначає, де ці знаки можуть бути встановлені, однак не підтверджує їх наявність під час фіксації, з наданої схеми не можливо встановити, що за ділянка дороги на ній зображена, де саме встановлено знаки, а також чи погоджена ця схема із відповідними підрозділами Національної поліції, що передбачено приписами ст. 27 Закону України від 30.06.1993 № 3353-ХІІ «Про дорожній рух», чи вносилися до цієї схеми зміни. Відповідач надаючи до Відзиву докази здійснення поточного ремонту, підтвердив неможливість забезпечення ним постійної наявності знаків здійснення фіксації.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП, оскільки при розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є склад правопорушення, за яке законом встановлено адміністративну відповідальність.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Суд також враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини, в рішеннях у справах "Малофєєва проти Росії" та "Карелін проти Росії" зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Суд також враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Відповідно до статті 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП, ст. 280 КУпАП закріплено обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Крім того правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019р. у справі за №724/716/16-а, Верховний Суд виклав правовий висновок, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Згідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Згідно ч. 3 ст. 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Відповідно до ст.ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, перевіривши оскаржувану постанову за критеріями, встановленими частиною 2 статті 2 КАС України, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення було прийнято не на підставі і не у спосіб, що визначений Конституцією і законами України, що тягне за особою невідповідність іншим критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП, оскільки при розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є склад правопорушення, за яке законом встановлено адміністративну відповідальність.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд повноважений закрити провадження у справах про адміністративні правопорушення щодо позивача, оскільки повторний розгляд справи, у тому числі й через допущені процесуальні порушення, за установлених обставин, втрачає правовий сенс і буде йти у розріз із положеннями ст. 1 КУпАП щодо завдань цього Кодексу.

З урахуванням викладеного позовні вимоги позивача щодо скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі є обґрунтованими та доведеними, і в цій частині вони підлягають частковому задоволенню.

7. Розподіл судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Суд, урахувавши положення ст. 139 КАС України щодо правил розподілу судових витрат, вирішивши питання, регламентовані п.п. 1-4 ч.9 цієї ж статті, як то, чи пов`язані судові витрати з розглядом справи, чи є їх розмір обґрунтованим та пропорційним до предмет спору, поведінку сторін під час розгляду справи, зокрема, наявність безпідставних тверджень з їх боку, при розподілі судових витрат, які у цьому випадку складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із залученням експерта, виходив із наступного.

Згідно із ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 496,20 грн., що підтверджується квитанцією № 4385-8426-6364-7858 від 02.02.2022 року, який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 7, 132-1 ч.2, 251, 268, 283-284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті«про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксоване в автоматичному режимі» задовольнити.

Постанову серії ВМ № 00006890 від 11.01.2022 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 , накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 132-1 КУпАП скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ч.2 ст. 132-1 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , судові витрати у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок, сплачений судовий збір.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Повний текст рішення був складений у строк передбачений ч. 3 ст. 243 КАС України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач Державна служба України безпеки на транспорті, , юридична адреса місцезнаходження: 03135, місто Київ, проспект перемоги, будинок № 14.

Суддя Івченко Т. П.