Справа № 280/4746/22
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2023-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 квітня 2023 року м. Дніпросправа № 280/4746/22
Суддя І інстанції Максименко Л.Я.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до суду в якому просив:

визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції в Запорізькій області № 294 о/с від 15.04.2022 року щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за власним бажанням відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» ;

поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 Бердянського районного відділу поліції ГУНП в Запорізькій області з 16.04.2022 року;

стягнути з відповідача на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з 16.04.2022 року і до моменту фактичного поновлення на службі в Національній поліції України.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 14 квітня 2022 року перебуваючи у себе вдома в с.Новосолдатське Бердянського району Запорізької області (Берестівська сільська територіальна громада), тобто на території, що на той час перебувала і зараз перебуває в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) (згідно Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 75 від 25.04.2022 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2022 р. за № 453/37789 з подальшими змінами), не маючи можливості термінової евакуації, з метою убезпечити себе і свою родину й не переходити на службу у незаконний правоохоронний орган, будучі впевненим, що рапорт не надійде до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, на вимогу та під тиском співробітника поліції, що залишився працювати в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території і не підконтрольному органам державної влади України, відправив йому за допомогою застосунку «Вайбер» фотографію тексту власного рапорту про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням. Як підставу ним було вказано перебування на окупованій території та неможливість безпечного виїзду з неї. Вказує, що рапорт з прямим та безпосереднім керівництвом позивача не узгоджувався, за командою не подавався, підписів інших осіб, крім ОСОБА_1 не мав. Сам рапорт у подальшому ним було знищено. В кінці травня 2022 року ОСОБА_1 евакуювався із території, що перебуває в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), до м.Запоріжжя де пізніше від свого безпосереднього керівництва він в усній формі дізнався про своє звільнення зі служби в поліції. Вказує, що створення та пересилання рапорту про звільнення зі служби в поліції за допомогою доступних способів електронної комунікації на час виникнення спірних відносин не відповідало вимогам чинного законодавства. Отже у відповідності до вимог законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, позивач міг бути звільнений зі служби в поліції за власним бажанням у строк, вказаний у рапорті (до спливу трьох місяців) виключно попередивши прямого начальника і подавши власноручно складений рапорт за командою з обов`язковим наведенням визначених законодавством поважних причин, що перешкоджають виконанню ним службових обов`язків та підтвердженою згодою уповноваженого органу на дострокове звільнення. Відтак вважає, що рапорт позивача, по-перше, подано не за формою визначеною законодавством, що діяло на час спірних правовідносин, і, по-друге, не у спосіб, визначений законодавством. За таких обставин він не може бути підставою для прийняття наказу про його звільнення. З огляду на строки за який прийнято наказ про звільнення позивача (фактично за один день), тексту рапорту (вказана обставина, що не залежить від волі позивача та не узгоджуються із допустимими законодавством причинами для звільнення) та інших умов і обставин, що мали місце, незважаючи на об`єктивну необхідність перевірки та з`ясування таких обставин, з боку відповідача належним чином такі дії не проводились. На думку позивача, це вказує на відсутність урахування всіх обставин, що мали значення для прийняття рішення про звільнення позивача зі служби в поліції.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не надав належної оцінки фізичної відсутності оригіналу рапорту та його реєстрації в ГУНП Запорізької області, а також невжиттю жодних дій з боку відповідача щодо з`ясування факту та обставин його складання під час прийняття рішення про звільнення позивача. Станом на 15.04.2022 року відповідач не мав фактичних підстав для звільнення позивача зі служби в поліції. Суд не звернув увагу на відсутність оригіналу рапорту та дати узгодження його фотокопії, відсутності бесіди з позивачем щодо звільнення тощо.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14.04.2022 ОСОБА_1 звернувся до керівництва ГУНП з рапортом про його звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 15.04.2022, у зв`язку з тим, що він знаходиться на окупованій території в с. Миколаївка Бердянського району Запорізької області та не може безпечним шляхом дістатися до м. Запоріжжя (а.с.56).

Наказом ГУНП в Запорізькій області від 15.04.2022 № 294 о/с ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України Про Національну поліцію, з 15 квітня 2022 року (а.с.21).

При цьому позивач зазначає, що написання рапорту про звільнення за власним бажанням відбулось без реального на те волевиявлення, а ухвалення рішення про звільнення мало процедурні порушення,.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що підставою для звільнення позивача був його особистий рапорт про звільнення за власним бажанням з вимогою про звільнення в певну дату і ті аргументи які наводить позивач як протиправність дій відповідача щодо його звільнення, не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої вірно встановлено характер спірних правовідносин, які врегульовані Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII).

Відповідно до статті 59 Закону № 580-VIII:

- служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина перша);

- рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України (частина третя);

- видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України (частина четверта);

- порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України (частина п`ята).

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Відповідно до частини другої статті 77 Закону № 580-VIII днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби (частина третя статті 77 Закону № 580-VIII).

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначає «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затверджене постановою Кабінету Міністрів України 29.07.1991 № 114 (далі Положення № 114).

Згідно із пунктом 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік):

ж) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків;

з) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації;

и) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 68 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.11.2016 № 1235 (далі - Порядок № 1235) розроблено відповідно до статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими.

Згідно із пунктом 2 розділу І «Загальні положення» Порядку № 1235 рішення з питань проходження служби в поліції оформлюються письмовими наказами по особовому складу.

Розділом ІІ «Підстави для видання наказів по особовому складу» Порядку № 1235 встановлено, що підставою для видання наказів по особовому складу є, зокрема, такі зміни в службовій діяльності, як звільнення зі служби в поліції.

Відповідно до розділу ІІІ «Порядок підготовки та видання наказів по особовому складу» Порядку № 1235:

- підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу (пункт 2);

- перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23.11.2016 № 1235 (далі Перелік).

Одним із документів з питань проходження служби відповідно до Переліку є рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі.

Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм суд першої інстанції вірно зазначив, що Закон України «Про Національну поліцію» не визначає умов щодо строків розгляду рапорту про звільнення за власним бажанням, як і строків реалізації такого рапорту шляхом видання наказу про звільнення.

Пунктом 4 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII передбачено можливість застосування норм Положення № 114 при вирішенні питання щодо дотримання відповідачем процедури звільнення позивача зі служби в поліції.

Положенням № 114 передбачені особливості звільнення зі служби за ініціативою особи:

- підпункт «ж» пункту 64 - особи звільняються зі служби: за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків;

- підпункт «з» особи звільняються зі служби: у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації;

- підпункт «и» пункту 64 - особи звільняються зі служби: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України;

- пункт 68 - особи, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Таким чином, особливостями звільнення зі служби з поліції, у разі звільнення з ініціативи особи, є:

- у разі звільнення за власним бажанням заявник має повідомити про наявність поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків;

- у разі звільнення у зв`язку із переходом до служби у інший правоохоронних орган заявником має бути визначено про бажання звільнитись у зв`язку із таким переходом;

- у разі звільнення у випадках, визначених «Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 заявником має визначатись обставина, передбачена Переліком (у спорі що розглядається такі обставини судом не встановлені);

- у разі звільнення за особистим проханням - заявник має попередити прямого начальника про звільнення не пізніш ніж за три місяці до дня звільнення.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 15.02.2021 у справі № 160/3607/19 приписи пункту 68 Положення № 114 застосовуються як норми спеціального нормативно-правового акту у питанні регулювання терміну попередження позивачем про звільнення за власним бажанням, який, на відміну від КЗпП України, становить не два тижні, а три місяці. У межах передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору можуть домовитися про звільнення у більш короткий строк. Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 12.08.2019 у справі № 810/3376/16, від 20.12.2019 у справі № 826/375/17.

За змістом наведеного законодавчого регулювання слідує, що до закінчення тримісячного строку попередження особа має право відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк. У разі якщо сторони домовилися про звільнення у більш короткий строк, особа має право відкликати поданий рапорт про звільнення до спливу цього строку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.08.2019 у справі № 815/1490/16, від 22.11.2019 у справі № 813/740/17.

Верховний Суд України у постановах від 05.12.2011 у справі № 21-236а11, від 29.05.2012 у справі № 21-122а12, від 10.07.2012 у справі № 21-136а12, усуваючи розбіжності у судовій практиці щодо застосування пункту 68 Положення № 114, дійшов висновку, що до закінчення тримісячного строку попередження відповідні особи мають право відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк.

Така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за три місці, обумовлена особливим правовим статусом працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку тощо.

24.02.2022 о 05:30, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, який продовжено указами Президента України

За повідомленням з сайту Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області з 28 лютого 2022 року Бердянський район окуповано військами російської федерації.

Відповідно до наказу ГУНП в Запорізькій області № 280 від 04.04.2022 «Про тимчасове визначення місця розташування (дислокації) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області та необхідності прибуття поліцейських, державних службовців і працівників (цивільного персоналу) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області, територія обслуговування (дислокації) яких захоплена окупаційними військами Російської Федерації, до м. Запоріжжя» відповідно до пункту 3 якого наказано поліцейським, державним службовцям і працівникам (цивільному персоналу) структурних підрозділів апарату ГУНП, територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області визначених у пункті 1, 2 цього наказу прибути безпечним шляхом (в тому числі використовуючи гуманітарні конвої) до м.Запоріжжя до 15.04.2022 (включно).

14.04.2022 рапорт ОСОБА_1 про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 15.04.2022 отримала уповноважена на той час особа - капітан поліції ОСОБА_3 , старший інспектор сектору кадрового забезпечення Бердянського районного відділу поліції (далі - Бердянський РВП) ГУНП в Запорізькій області. ОСОБА_3 відповідно до наказу ГУНП в Запорізькій області № 280 від 04.04.2022 мала прибути до м. Запоріжжя до 15.04.2022, але зазначений наказ вона не виконала та її було звільнено зі служби в поліції за п.7 ч. І ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», з 18 квітня 2022 року.

Після цього ОСОБА_3 електронним зв`язком (через телефонний месенджер) передала рапорт ОСОБА_1 до ГУНП в Запорізькій області для прийняття рішення, оскільки на той час це був єдиний можливий спосіб швидкого передання рапорту, так як поштовий зв`язок, у зв`язку з тимчасовою окупацією військами Російської Федерації м. Бердянськ та Бердянського району, не працював. Копія рапорту ОСОБА_1 узгоджена тимчасово виконуючим обов`язки начальника Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області підполковником поліції ОСОБА_4 .

На підставі рапорту позивача підготовлено подання до звільнення зі служби в поліції інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_1 за підписом начальника Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області підполковником поліції, що 15.04.2022 підписано начальником Управління превентивної діяльності ГУНП в Запорізькій області полковником поліції ОСОБА_5 , начальником Управління кадрового забезпечення ГУНГП в Запорізькій області підполковником поліції Павлом Брусенським та начальником ГУНП в Запорізькій області генералом поліції третього рангу Миколою Лушпієнком.

Наказом ГУНП в Запорізькій області від 15.04.2022 № 294 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», з 15 квітня 2022 року.

За вказаних обставин відповідач правомірно задовольнив рапорти позивача про звільнення зі служби, оскільки згідно статті 43 Конституції України примусова праця заборонена.

У відповідності до пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 по справах про звільнення за ст.38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору.

З пояснень позивача наданих суду першої інстанції вбачається, що після відпрацьованої зміни з 24.02.2022 перебував за місцем свого проживання за особистим розпорядженням керівника, на роботу не виходив. ОСОБА_1 вказав, що мав наміри виїхати з тимчасово окупованої території, але через перебування на службі в поліції мав побоювання, що його не випустять. Вказав, що йому зателефонувала ОСОБА_3 , старший інспектор сектору кадрового забезпечення Бердянського районного відділу поліції та запропонувала звільнитись з органів поліції та перейти на бік новостворенного незаконного формування. Не заперечував факт написання рапорту. Також підтвердив той факт, що вказаний рапорт було надіслано ОСОБА_3 засобами месенджеру «Viber»

Вказані обставини вказують, що написання рапорту про звільнення з поліції за власним бажанням було проявом особистого волевиявлення позивача, хоча і прийняте за сукупністю несприятливих життєвих обставин, про що вірно зазначив суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, як співробітник поліції, мав чітко усвідомлювати та сприймати об`єктивно негативні наслідки свого перебування на території, що знаходиться в тимчасовій окупації, вживати активних дій щодо якнайшвидшого залишення цієї території, бо це є несумісним з його статусом і прийнятою присягою.

При цьому колегія судів зазначає, що жодних доказів на підтвердження вчинення будь-якого примусу з боку відповідача на позивача з приводу подання рапорту про звільнення ані до суду першої інстанції ані до суду апеляційної інстанції позивачем не надано.

Рапорт про звільнення був направлений позивачем за допомогою застосунку «Viber» і надалі відповідачем із нього роздрукований та в паперовому вигляді переданий на резолюцію.

В той же час, як вірно зауважив суд першої інстанції, в умовах запровадження воєнного стану безумовно є необхідність у дотриманні приписів чинного законодавства України, проте їх реалізація повинна відбуватися з певною гнучкістю щоб досягти оптимального балансу між публічними та приватними інтересами, при цьому позивачем не заперечується факт власноручного написання рапорту та як наслідок розумів настання результатів щодо розгляду такого рапорту. При цьому на території Запорізької області, зокрема місця проживання позивача, відділення оператора «Укрпошта» станом на 14.04.2022 року не працювали.

Виходячи з викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків зроблених судом першої інстанції, в рішенні суду першої інстанції правильно дана правова оцінка обставин по справі, правильно застосовані норми матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили.

В повному обсязі постанова складена 11 квітня 2023 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова

суддя Т.І. Ясенова