Справа № 214/3025/21
Суддя: Ткаченко А. В.
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/3025/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 квітня 2023 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Ткаченка А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу №214/3025/21 за позовною заявою представника ОСОБА_1 адвоката Закалюжного Сергія Вікторовича до інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Носенка Ігоря Вікторовича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Закалюжний С.В. діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою шляхом направлення засобами поштового зв`язку (а.с.7), в якій просив суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАН №4034166 від 07 квітня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 07 квітня 2021 року інспектор УПП в Дніпропетровській області ДПП Носенко І.В. виніс у відношенні ОСОБА_1 постанову серії ЕАН №4034166 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. Згідно зі змістом постанови, ОСОБА_1 07 квітня 2021 року о 17.17 год. на автодорозі Е50-М04 174 км у с. Миколаївка, керуючи автомобілем Mercedes-Benz GLE 400, р/н НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 122 км/год, перевищивши встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 72 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР України. ОСОБА_1 не заперечує той факт, що 07 квітня 2021 року о він рухався за кермом автомобіля Mercedes-Benz GLE 400, р/н НОМЕР_1 , та був зупинений інспектором УПП в Дніпропетровській області ДПП Носенком І.В. за начебто перевищення швидкості руху на 72 км/год, швидкість вимірювалась приладом TruCam LTI 20/20 ТС 000749, як зазначив інспектор. Однак ОСОБА_1 факт допущення порушення категорично заперечив, оскільки рухався в той момент в межах дозволеної швидкості руху з дотриманням вимог дорожніх знаків, а тому на підтвердження дійсності допущення ним порушення ПДР України попрохав надати для ознайомлення докази фото- та відеофіксації порушення, відомості про технічний засіб, яким вимірювалась швидкість руху. Проте інспектор усі його заперечення та прохання проігнорував, жодних доказів наявності в діях ОСОБА_1 порушення не надав, та розглянув справу на місці зупинки з винесенням постанови серії ЕАН №4034166 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 1700 грн. через 5 хвилин після з-зупинки. На думку представника, за такий короткий проміжок часу об`єктивно неможливо розглянути справу та дослідити докази, роз`яснити права особі, яка притягується до адміністративної відповідальності. Постанову представник позивача вважає незаконною, винесеною з допущенням порушень норм матеріального та процесуального права. Зауважив, що інспектор не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. До того ж вимірювання швидкості руху проводилось працівником поліції в ручному режимі, а не в автоматичному, без застосування стаціонарного штативу, що суперечить ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію». Поміж іншим, вимірювання швидкості руху здійснюється лише в місцях, об лаштованих спеціальним дорожнім знаком 5.70, що визначено також ч.2 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію». Натомість оскаржувана постанова не містить інформації щодо доказів, які б підтверджували наявність на ділянці дороги, де було зупинено ОСОБА_1 , дорожнього знаку 5.70, лише за наявності якого можливе монтування/ розміщення автоматичної фото-, відеотехніки щодо фіксації обставин порушення ПДР України, у тому числі й швидкісного режиму. Позаяк інспектором не надано доказів, що дана ділянка місцевості знаходилась дійсно в межах населеного пункту, визначеного дорожніми знаками 5.45 або 5.47 «Початок населеного пункту» та 5.46 або 5.48 «Кінець населеного пункту», що є принциповим для визначення допустимого швидкісного режиму руху транспортних засобів. З огляду на винесення постанови з порушенням вимог чинного законодавства та за відсутності доказів, на переконання представника, вона підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Ухвалою суду від 16 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження (а.с.10-11).

Суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження за відсутності сторін, які про свою участь у розгляді не заявили.

Відповідач у встановлений судом строк з дня отримання позову та ухвали про відкриття провадження відзив на позов не подав, додаткового строку для цього не потребував. Суд неодноразово повідомляв відповідача про розгляд справи, повістки про виклик також було пере направлено з Полку ПП у м. Кривий Ріг безпосередньо до УПП в Дніпропетровській області, однак відповідач повідомлення проігнорував та правом на подання відзиву не скористався, інтересу до розгляду справи не проявляв.

З огляду на неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, керуючись ч.2 ст.175 КАС України, суд вважає за можливе вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, судом встановлено наступне.

07 квітня 2021 року о 17.22 год. інспектором 2 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП Носенком І.В. винесено постанову серії ЕАН №4034166 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП, із накладенням штрафу в розмірі 1700 грн. (а.с.5).

Винесення оскаржуваної позивачем постанови мотивовано тим, що 07 квітня 2021 року о 17.17 год. на автодорозі в с. Миколаївка А50/М04 174 км, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Mercedes-Benz GLE 400, р/н НОМЕР_1 , здійснив рух зі швидкістю 122 км/год, перевищивши встановлені обмеження швидкості руху в населеному пункті на 72 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху TruCam LTI 20/20 ТС 000749, чим порушив п.12.4 ПДР України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.213, ст.ст.222, 258 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі передбачених ч.4 ст.122 КУпАП, в порядку скороченого провадження, тобто без складання протоколу про адміністративне правопорушення з винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення за результатами її розгляду на місці вчинення правопорушення.

Згідно зі ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення інспектором ПП ОСОБА_2 як уповноваженою посадовою особою органу поліції, що не суперечить ст.276 КУпАП. Відомості про попереднє роз`яснення ОСОБА_1 як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, його процесуальних прав, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, в матеріалах справи відсутні, оскільки підпис позивача у відповідній графі оскаржуваної постанови (п.8) відсутній (як і відмітка про відмову від підпису з фіксацією присутності свідків). Відеодокази з місця розгляду справи та фото-, відеофіксація правопорушення на підтвердження правомірності дій та винесеного рішення інспектором як суб`єктом владних повноважень відповідач суду не надав, як і відсутнє посилання на наявність таких доказів в п.7 постанови. До того ж розгляд справи інспектором в межах 5 хвилин з моменту зупинки автомобіля (17.17 год.) до винесення постанови (17.22 год.) об`єктивно викликає сумніви в повноті, всебічності розгляду справи та належності роз`ясненні особі, яка притягується до відповідальності процесуальних прав, наданні можливості їх реалізації, належному дослідженні та оцінці доказів. Відтак доводи представника позивача в цій частині є доречними та заслуговують на увагу.

Оскільки предметом оскарження є постанова по справі про адміністративне правопорушення, здійснюючи розгляд справи, відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України суд зобов`язаний перевірити її обґрунтованість та відповідність дійсним обставинам.

Спірні відносини, які виникли між сторонами у даній справі, врегульовано положеннями Законів України «Про національну поліцію», «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України, а також нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч.1 ст.2 КАСУкраїни, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України регламентовано право на судовий захист, яке передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Диспозицією ч.4 ст.122 КУпАП передбачено, зокрема, адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 50 кілометрів на годину.

Аналізом диспозиції норми ст.122 КУпАП, у т.ч. ч.4, встановлено, що для визначення перевищення встановленого швидкісного режиму принциповим є встановлення, де саме рухався водій у населеному пункті (п.12.4 ПДР України), в житловій та пішохідній зонах (п.12.5 ПДР України), поза межами населеного пункту або по дорозі, що проходить через населений пункт (п.12.6 ПДР України) або в залежності від ділянки дороги, де створені дорожні умови, що дають можливість рухатися з більш високою швидкістю (п.12.8 ПДР України). У кожному випадку швидкісний режим є різним, а відтак у випадку допущення водієм перевищення його швидкості визначає різну кваліфікацію його дій за частиною ст.122 КУпАП.

Згідно з ч.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У відповідності до ч.ч.1, 4 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що ОСОБА_1 допустив порушення встановлених обмежень швидкості руху під час руху на дорозі Е50/М04 с. Миколаївка Дніпровського району Дніпропетровської області.

Згідно з геолокаційними та картографічними даними мережі Інтернет (інформація є загальнодоступною), автодорога М-04 це колишній шлях міжнародного значення на території України, який розпочинався у м. Знам`янка (Кіровоградська область), далі проходив через Олександрію, П`ятихатки, Дніпро, Новомосковськ, Павлоград, Покровськ, Селидове, та Донецьк, Дебальцеве, Луганськ, закінчувався на контрольно-пропускному пункті "Ізварино" та далі продовжувався як автошлях А-260 до Волгограда російської федерації. Ділянки траси Знам`янка-Дебальцево та Дебальцево-Ізварино є складовими частинами європейських маршрутів Е50 та Е40 відповідно. Шлях пролягав територією Кіровоградської, Дніпропетровської, Донецької та Луганської областей.

Так, з оскаржуваної постанови неможливо однозначно встановити, на якій конкретно ділянці дороги Е50 174 км траси міжнародного значення М-04 було зупинено ОСОБА_1 , чи перебувала ця ділянка дороги в межах населеного пункту, поза межами населеного пункту або на дорозі, що проходить через населений пункт відповідно до встановлених там дорожніх знаків. До постанови не долучено жодних доказів, за якими можливо було б встановити характер цієї частини дороги для встановлення, який конкретно режим повинен був виконувати ОСОБА_1 , а у випадку перевищення швидкості за якою частиною ст.122 КУпАП можливо було б кваліфікувати його дії.

Крім того, зі змісту оспорюваної постанови слідує, що підставою для притягнення особи до відповідальності слугувало те, що позивач, керуючи транспортним засобом марки Mercedes-Benz GLE 400, р/н НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 122 км/год, тобто перевищенням дозволеної швидкості руху в населеному пункті на 72 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху TruCam LTI 20/20 ТС 000749. При цьому позивач факт перевищення швидкості руху понад допустимі норми заперечує, як і загалом рух в межах саме населеного пункту.

Відповідно до ст.31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Так, ч.1 ст.40 Закону України «Про національну поліцію» закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Тобто, положення Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення. Покази приладу TruCam LTI 20/20 оцінюються інспектором як доказ в розумінні ст.251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У КУпАП та КАС України визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення та її перегляду судом у випадку оскарження, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. В даній категорії справ відповідач як суб`єкт владних повноважень, повинен зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача та його заперечення проти пред`явленого йому обвинувачення, адже в силу ч.3 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, ч.3 ст.79 КАС України зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Разом з тим, відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування у даній категорії справ, не надано докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме: фото-, відеофіксацію вчинення позивачем правопорушення, здійснені лазерним вимірювачем швидкості TruCam ІІ LTI 20/20 ТС 000749, з яких можливо було б встановити дійсність руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 саме в населеному пункті та зі швидкістю 122 км/год. До того ж про фіксування правопорушення саме вимірювачем TruCam ІІ LTI 20/20 ТС 000749 в п.7 оскаржуваної постанови не зазначено.

Окремо слід зауважити що в оскаржуваній постанові відсутній підпис позивача, а так само фіксація його відмови від підпису постанови у порядку, встановленому законом.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Таким чином, суд приходить до переконання, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення відповідачем не підтверджений належними та допустимими доказами, як і правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.4 ст.122 КУпАП, а також не доведено дотримання при винесені оскаржуваної постанови вимог ст.ст.248, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин та вирішення її в точній відповідності з законом.

На час розгляду справи відповідачем не було надано відзиву та доказів, що підтверджували б заперечення проти позову. Відтак відповідач, на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого інспектором ПП ОСОБА_2 як суб`єктом владних повноважень рішення не довів дійсність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно з п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що оскаржувана постанова серії ЕАН №4034166 від 07 квітня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. 00 коп., винесена інспектором УПП в Дніпропетровській області ДПП Носенком І.В. підлягає скасуванню із закриттям справи, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Натомість суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині визнання протиправною постанови, оскільки прийняття такого рішення не передбачено ст.286 КАС України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно з ч.1 ст.139 КАС України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, а тому всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, тобто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. Суд зауважує, що Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції без статусу юридичної особи та відповідно до бюджетного законодавства не має самостійного балансу, не отримує та не являється розпорядником бюджетних коштів, у зв`язку з чим судові витрати підлягають стягненню саме з Департаменту патрульної поліції України. Cтягнення судових витрат із суб`єкта владних повноважень, посадова особа якого була відповідачем у справі, прямо передбачено ч.1 ст.139 КАС України. Аналогічна правова позиція щодо суб`єкта, за рахунок якого слід стягувати витрати зі сплати судового збору в даній категорії справ викладена у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №757/52466/18-а.

З огляду на ухвалення рішення на користь позивача, яким помилково при зверненні до суду судовий збір не сплачено в сумі 454 грн. з посиланням на звільнення від його сплати на підставі ст.288 КУпАП, судовий збір підлягає стягненню з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в дохід держави до спеціального фонду України.

Підстави, визначені ст.371 КАС України, для звернення судового рішення до негайного виконання, відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 9, п.10 ч.6 ст.12, ст.ст.72-79, 139, 162, п.2 ч.1, ч.3 ст.241, ст.ст.242, 244-246, 250, 255, 257, 268, 269, 271, 286, 293 КАС України суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги представника ОСОБА_1 адвоката Закалюжного Сергія Вікторовича до інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Носенка Ігоря Вікторовича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити частково.

Постанову серії ЕАН №4034166 від 07 квітня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. 00 коп., винесену інспектором Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Носенком Ігорем Вікторовичем скасувати, а справу закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 454 грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з моменту його підписання безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.286 КАС України. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, код ЄДРПОУ відсутній, адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Троїцька, буд.2-а.

Рішення суду складено та підписано без проголошення 25 квітня 2023 року.

Суддя А.В. Ткаченко