Справа № 600/3354/22-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2023-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/3354/22-а
Головуючий у 1-й інстанції: Григораш Віталій Олександрович
Суддя-доповідач: Залімський І. Г.
21 квітня 2023 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Залімського І. Г.
суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування рішення,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-ти річного віку від 08 серпня 2022 року, військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) Державної прикордонної Служби України щодо - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 22.12.2022 позов задоволено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22.12.2022 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскільки позивачем при перетинанні державного кордону не було надано документів, які б підтверджували його право на перетин державного кордону, а саме не надано підтверджуючих документів про його навчання до 24.02.2022, то дії помічника начальника відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_6 " начальника кінологічного відділення капітана ОСОБА_2 по складанню оскаржуваного позивачем рішення правомірні.
Позивач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2023, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 28.06.2022 є студентом за програмою магістратури "ІТ у сфері охорони здоров`я" у відділенні Інжинірингу та ІТ Університету прикладних наук Каринтії у місті Клагенфурт-ам-Вертерзе, що підтверджується довідкою про зарахування, листами від 07.06.2022, від 30.06.2022, від 07.07.2022 та студентським квитком.
Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_7 від 28.07.2022 №524 для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти, виданій ОСОБА_1 , в тому що він відповідно до абз.2 ч.3 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" має право на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період (на строкову військову службу). Заперечень щодо його виїзду з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном відсутні.
Відповідно до тимчасового посвідчення офіцера запасу №01/02-2017 від 02.02.2017 ОСОБА_1 дійсно взятий на військовий облік осіб офіцерського складу запасу в ІНФОРМАЦІЯ_8 . В особливих відмітках міститься запис про те, що він відповідно до абз.2 ч.3 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" має право на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період (на строкову військову службу) до 28.06.2024.
Рішенням помічника начальника відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_6 " начальником кінологічного відділення капітаном ОСОБА_3 від 08.08.2022 відмовлено ОСОБА_1 , у перетинанні державного кордону на виїзд з України оскільки на підставі Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12 травня 2015 №389-VIII. Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", а також пунктів 2, 2-6 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" громадянина України ОСОБА_4 обмежено у праві виїзду з України за відсутністю підстав на право перетинання Державного кордону під час воєнного стану.
Не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішення, позивачем подано до відповідача скаргу, однак листом від 26.08.2022 №23/К-168-154 у її задоволенні відмовлено.
Позивач не погодився із вказаним рішенням від 08.08.2022, а тому звернувся до суду.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржене рішення про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки в оскаржуваному рішенні безпідставно зазначено про відсутність у нього підстав для перетину кордону. Прийняттям оспорюваного рішення обмежено права позивача на освіту та вільне пересування, за відсутності для цього належних підстав.
Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 33 Конституції України передбачає, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно абз.1 ч.3 ст.6 Закону України "Про прикордонний контроль" від 05.11.2009 №1710-VI (в редакції на час виникнення спірних відносин, Закон №1710-VI) пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.
Відповідно до ч.4 ст.6 Закону №1710-VI прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.
Згідно із ч.1 ст.14 Закону №1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах 1, 3 статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.
Відповідно до ч.2 ст.14 Закону №1710-VI форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.
Згідно ст.1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 №3857-XII (Закон №3857-XII, в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. На громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки.
Частиною 1 статті 6 Закону №3857-XII встановлено підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України.
Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду; 10) він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.
Вказані підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України функціонують за відсутності особливих правових режимів, які вводяться в дію указом Президента України та затверджуються Верховною Радою України.
З 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
Згідно пункту 3 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022 воєнний стан в Україні продовжується з 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 16.11.2022 №2738-ІХ воєнний стан в Україні продовжено до 19.02.2023.
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII Закон №389-VIII, в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення).
Згідно статей 1, 2 Закону №389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.
Пунктом 6 частини 1 статті 8 Закону № 389-VIII врегульовано, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
Частиною 2 статті 3 Закону №3857-XII передбачено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.
Правилами перетинання державного кордону України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 (Правила №57, в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення), визначено порядок перетинання громадянами України державного кордону.
Згідно п.2 Правил у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.
Відповідно до вимог п.2-6 Правил №57, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Згідно з положеннями ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (Закон №3543-XII, в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення): мобілізаційна підготовка - комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України, інші військові формування), сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період; мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 22 Закону №3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
У ст.23 Закону №3543-XII передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до абз.2 ч.3 ст.23 Закону №3543-XII призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.
Військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації мають право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану, окрім винятків, встановлених чинним законодавством.
Відповідно до п.2-6 Правил таке право не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону №3543-XII.
Апеляційним судом встановлено, що позивач належить до категорії осіб, визначених в абз.2 ч.3 ст.23 Закону №3543-XII, а тому автоматичним правом перетину державного кордону в умовах воєнного стану не наділений. Право на відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації та право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану під час мобілізації є різними за своєю правовою природою та законодавчими нормами, якими такі регулюються, органами, що їх визначають.
Таким чином, наявність у позивача права на відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації не гарантує йому беззаперечного права на перетинання державного кордону для виїзду з України, оскільки як вже зазначалось, в силу положень п.2-6 Правил таким правом позивач в умовах воєнного стану не наділений.
В умовах дії правового режиму воєнного стану в Україні Адміністрацією Державної прикордонної служби України видано лист від 15.09.2022 №23-28653/0/6-22 «Щодо виїзду за кордон України деяких категорій осіб», яким визначено, що пропуск здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти за кордоном здійснювати відповідно до вимог Правил №57.
Таким чином, і згідно виданих в період воєнного стану в Україні розпоряджень Адміністрації Державної прикордонної служби України, виїзд за межі України здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти був обмежений, враховуючи норми Правил №57.
Колегія суддів зауважує, що здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти, хоча і віднесено законом до числа військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, проте цій категорії осіб не надано право на перетин Державного кордону України згідно прямого застереження, наведеного у пункті 2-6 Правил №57 (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ №399 від 01.04.2022).
Посилання позивача на тимчасове посвідчення офіцера запасу №01/02-2017 від 02.02.2017, довідку ІНФОРМАЦІЯ_7 від 28.07.2022 №524 для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти, довідку з навчального закладу про зарахування на навчання, колегією суддів відхиляються, оскільки названими документами позивачу не надано безумовне право на виїзд за кордон.
Так, незважаючи на те, що у довідці від 28.07.2022 №524 вказано про її оформлення "для виїзду за кордон", цей документ не створює додаткових підстав для перетину позивачем Державного кордону, адже питання про коло осіб, яким дозволено перетин кордону в умовах воєнного стану, чітко врегульоване актами чинного законодавства, зокрема Правилами №57. Відповідач входить у систему органів Державної прикордонної служби України, на нього покладено повноваження ухвалювати за наявності підстав рішення про відмову у перетині громадянами України Державного кордону. Втім, в силу приписів пункту 2-6 Правил №57 позивач станом на 08.08.2022 не мав права на перетин Державного кордону.
Наявність у позивача права на відстрочку від призову на строкову військову службу, про що вказано у тимчасовому посвідченні офіцера запасу №01/02-2017 від 02.02.2017 не гарантує йому беззаперечного права на перетинання Державного кордону. Крім того, наявність у позивача права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації не варто ототожнювати з наявністю права на виїзд за межі України, оскільки відповідно до вказаних норм право на перетин Державного кордону для певних категорій військовослужбовців, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, є обмеженим на період дії воєнного стану.
Таким чином, наявність у позивача права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з тих підстав, що він є здобувачем освіти в іноземному навчальному закладі денної форми навчання, не є підставою для виїзду за межі України під час воєнного стану.
З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що позивач не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, оскільки належить до категорії осіб, визначених в абзаці 2 частини третьої статті 23 Закону №3543-ХІІ, водночас на яких в силу пункту 2-6 Правил №57 не поширюється право на перетин державного кордону під час воєнного стану. Оскільки позивачем при перетині кордону не було надано документів, які б підтверджували його право на перетин кордону, оскаржуване рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку є правомірним.
Також суд апеляційної інстанції зазначає, що оскаржуване рішення про заборону виїзду є разовим і при пред`явленні позивачем повного пакету документів, які надають право на виїзд з України, оскаржуване рішення жодним чином не створить перешкод для перетину кордону України за наявності на це законних підстав.
У відповідності із ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
За приписами ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись вказаними положеннями статті 139 КАС України, виходить з того, що судове рішення ухвалено на користь суб`єкта владних повноважень, яким не понесено витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.
Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.