Справа № 480/966/23
Суддя: С.О. Бондар
Дата ухвалення: 2023-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 квітня 2023 року Справа № 480/966/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Бондаря С.О., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу №480/966/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 , що полягає у нездійсненні розгляду рапорту від 23.01.2023 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 12 підпункту 4 пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років;
- визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_2 , що полягає у нездійсненні розгляду рапорту від 23.01.2023 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 12 підпункту 4 пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років;
- зобов`язати командира військової частину НОМЕР_1 розглянути рапорт та звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 12 підпункту 4 пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_2 розглянути рапорт та звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 12 підпункту 4 пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років.
В обгрунтування позовних вимог зазначає, що він з 25.02.2022 був призваний із запасу на військову службу, зарахований до списків ІНФОРМАЦІЯ_1 на всі види забезпечення; призначений на посаду стрільця роти охорони. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 10.06.2022 №96 позивача зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 . Тому з 11.06.2022 він проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 . Разом з тим, позивач є батьком малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно з рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 21.05.2020 по справі № 693/1477/19 місце проживання малолітнього ОСОБА_1 було визначено з батьком. Також у рішенні суду констатовано, що мати дитини - ОСОБА_2 поїхала на заробітки до Польщі, разом з сином не проживає, у вихованні дитини участі не бере, іноді підтримує зв`язок. Син постійно проживає з батьком ОСОБА_1 та його батьками. Вихованням сина повністю займається батько.
За таких обставин, позивачем 23.01.2023 було направлено рапорт про звільнення з військової служби до військової частини НОМЕР_1 та до військової частини НОМЕР_2 , відповідно до абзацу 12 підпункту 4 пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно якого військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, під час воєнного стану, у зв`язку з самостійним вихованням дитини (дітей) віком до 18 років. Однак, рапорт позивача про звільнення не було розглянуто.
Ухвалою суду від 13.02.2023 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Крім того, відповідач зазначає, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 01.08.2022 №218 молодший сержант ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 01.08.2022, що має ознаки кримінального правопорушення. Для припинення безпідставної відсутності ОСОБА_1 було запропоновано повернутися до військової частини НОМЕР_2 , надати пояснення за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 та виконати вимоги керівних документів, оскільки чинними нормативно-правовими актами не передбачено процедури звільнення та виключення зі списків особового складу військовослужбовців, які відсутні у військовій частині без законних на те підстав.
Проте, станом на лютий 2023 року молодший сержант ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 не повернувся та не доповів про причини самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 командиру.
Військова частина НОМЕР_2 у відзиві на позов зазначає, що на рапорт ОСОБА_1 від 23.01.2023 про звільнення була надана відповідь за вихідним №1001 від 01.02.2023. Вказаним листом позивачу повідомлено, що він самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 01.08.2022, що має ознаки кримінального правопорушення, тому йому необхідно негайно повернутися до військової частини, оскільки чинними нормативно-правовими актами не передбачено процедури звільнення та виключення зі списків особового складу військовослужбовців, які відсутні у військовій частині без законних на те підстав.
Також у відзиві повідомляється, про самовільне залишення позивачем військової частини 01.08.2022, що має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України. За даним фактом було направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Краматорськ, Донецькій спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил та Групі Військової служби правопорядку ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Суд, вивчивши письмові матеріали справи, повно та об`єктивно дослідивши надані сторонами докази, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , призваний на військову службу 25.02.2022 по мобілізації згідно з Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 №69/2022.
Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) від 25.02.2022 №7-ОС солдат ОСОБА_1 призваний із запасу на військову службу, зарахований до списків ІНФОРМАЦІЯ_2 призначений на посаду «стрілець» роти охорони та вважається таким, що з 25.02.2022 року прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 10.06.2022 №96, солдата ОСОБА_1 зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 . З 10 червня 2022 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, направлено до нового місця служби.
Проходження військової служби позивачем з 11.06.2022 у військовій частині НОМЕР_2 також підтверджується копією довідки №1759 від 20.06.2022, виданої військовою частиною НОМЕР_2 та записом у військовому квитку.
23.01.2023 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав рапорт на адресу ВЧ НОМЕР_1 та ВЧ НОМЕР_2 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 12 підпункту 4 пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років.
Вважаючи, що відповідачами протиправно не розглянуто його рапорт, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини, зокрема військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.
Відповідно до підпункту 2 пункту 225 Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі по тексту - Положення №1153/2008), звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Пунктом 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
- підстави звільнення з військової служби;
- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
За приписами п. 14.10 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 23.01.2023 засобами поштового зв`язку подав рапорт на адресу ВЧ НОМЕР_1 та ВЧ НОМЕР_2 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 12 підпункту 4 пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років.
Військова частина НОМЕР_2 також розглянула рапорт позивача та листом від 01.02.2023 №1001 повідомила про неможливість його звільнення у зв`язку з тим, що згідно з наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 01.08.2022 №218 молодший сержант ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину 01.08.2022, що має ознаки кримінального правопорушення. Запропоновано негайно з`явитися до військової частини.
З акту службового розслідування від 12.08.2022 слідує, що група військовослужбовців ВЧ НОМЕР_2 , у тому числі молодший сержант ОСОБА_1 , з 01.08.2022 самовільно залишили військову частину, місце знаходження їх невідоме.
Згідно з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення від 12.08.2022 № 2725 командир ВЧ НОМЕР_2 повідомив Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань про наявність в діях, зокрема ОСОБА_1 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України.
Суд звертає увагу, що позивач не оскаржує відмови ВЧ НОМЕР_1 та ВЧ НОМЕР_2 у звільненні його із служби.
Враховуючи викладене, у суду відсутні правові підстави для визнання протиправною бездіяльність командирів ВЧ НОМЕР_1 та ВЧ НОМЕР_2 щодо нездійсненні розгляду рапорту ОСОБА_1 від 23.01.2023 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 12 підпункту 4 пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років, та зобов`язання командирів ВЧ НОМЕР_1 та ВЧ НОМЕР_2 розглянути рапорт та звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 12 підпункту 4 пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років.
Таким чином, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити за їх безпідставністю.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позову розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.О. Бондар