Справа № 400/3910/22
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/3910/22

Головуючий в 1 інстанції Гордієнко Т.О.

рішення суду першої інстанції прийнято у м. Миколаїв

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Миколаївського обласного центру зайнятості на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2022 року, у справі за позовом Комунального некомерційного підприємства «Врадіївська центральна районна лікарня» Врадіївської селищної ради Первомайського району Миколаївської області до Миколаївського обласного центру зайнятості про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Миколаївському обласному центру зайнятості про визнання протиправним та скасування наказу № 63-23 впо «Про відмову у наданні КНП «Врадіївська центральна районна лікарня» Врадіївської селищної ради Первомайського району компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб» від 18 липня 2022 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2022 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідачем подано до суду апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що позивачем та судом першої інстанції невірно встановлено предмет спору у даній справі, оскільки наказу № 63-23 впо «Про відмову у наданні КНП «Врадіївська центральна районна лікарня» Врадіївської селищної ради Первомайського району компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб» від 18 липня 2022 року апелянтом не приймалось.

При цьому, апелянт зазначає, що права позивача у межах спірних правовідносин могли бути порушені лише наказом № 68-23 впо «Про відмову у наданні КНП «Врадіївська центральна районна лікарня» Врадіївської селищної ради Первомайського району компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб» від 18 липня 2022 року, який позивачем не оскаржено.

Також, апелянт зазначає, що згідно інформації, отриманої від Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України, позивач є бюджетною установою, а тому не має права на компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб.

В свою чергу, позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що судом першої інстанції зроблено вірний висновок про задоволення позовних вимог, оскільки позивач не є бюджетною установою, а тому він має права на отримання спірної компенсації.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 липня 2022 року до Врадіївської районної філій Миколаївського обласного центру зайнятості від позивача надійшла заява про надання компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні.

Наказом Миколаївського обласного центру зайнятості від 18 липня 2022 року № 68-23 впо «Про відмову у наданні КНП «Врадіївська центральна районна лікарня» Врадіївської селищної ради Первомайського району компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб» відмовлено у наданні компенсації витрат за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб на підставі абз. 1 п. 2 Порядку надання роботодавцю компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб унаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану, оскільки роботодавець відноситься до бюджетних установ.

Не погоджуючись із зазначеною відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, оскільки позивач має право на отримання спірної компенсації, з чим погоджується судова колегія, з огляду на наступне.

Так, Порядок надання роботодавцю компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 331(далі Порядок № 331).

Згідно п. 1 Порядку № 331, цей Порядок визначає умови, механізм виплати та порядок використання коштів для надання роботодавцю компенсації витрат на оплату праці за кожну працевлаштовану особу з числа внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні (далі - компенсація витрат) за рахунок коштів резервного фонду державного бюджету.

Дія цього Порядку поширюється на роботодавців, які працевлаштували внутрішньо переміщених осіб під час воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», зокрема тих працівників, які отримали статус внутрішньо переміщеної особи після працевлаштування.

Згідно п. 2 Порядку № 331, компенсація витрат надається роботодавцю, крім роботодавців, які є бюджетними установами (за винятком надавачів соціальних послуг), фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, за кожну працевлаштовану особу на умовах строкового або безстрокового трудового договору (контракту), гіг-контракту, зокрема за сумісництвом.

Згідно п. 3 Порядку № 331, компенсація витрат надається у розмірі 6500 гривень щомісяця за кожну працевлаштовану особу, за яку роботодавцем сплачується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на період воєнного часу та протягом 30 календарних днів після його скасування або припинення.

При цьому, згідно п. 9 Порядку № 331, рішення щодо надання або відмови у наданні компенсації витрат приймається регіональним центром зайнятості та оформлюється відповідним наказом протягом п`яти календарних днів після отримання заяви від роботодавця (крім подання заяви через Портал Дія).

Рішення щодо відмови у наданні компенсації витрат приймається регіональним центром зайнятості, зокрема, у разі невідповідності роботодавця вимогам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку.

При цьому, Бюджетним кодексом України (далі БК України) визначаються правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства.

Згідно п. 12 ч. 1 ст. 2 БК України, бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Згідно п. 47 ч. 1 ст. 2 БК України, розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань, довгострокових зобов`язань за енергосервісом, довгострокових зобов`язань у рамках державно-приватного партнерства, середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я та здійснення витрат бюджету.

При цьому, згідно п. 38 ч. 1 ст. 2 БК України, одержувач бюджетних коштів - суб`єкт господарювання, громадська чи інша організація, яка не має статусу бюджетної установи, уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримує на їх виконання кошти бюджету.

В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 43 БК України, при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 43 БК України, казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 13 липня 2016 року № 440 затверджено «Порядок ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до Реєстру та виключення з Реєстру» (далі Порядок № 440).

Згідно п. 4 Порядку № 440, до Реєстру включаються неприбуткові організації - юридичні особи за кодом згідно з ЄДРПОУ, які включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, та юридичні особи за кодом згідно з ЄДРПОУ, для яких законом встановлені особливості їх державної реєстрації та які не включаються до зазначеного Єдиного державного реєстру.

Ознака неприбутковості організації присвоюється за окремими групами підприємств, установ та організацій відповідно до підпункту 133.4.6 пункту 133.4 статті 133 Кодексу за такою структурою, зокрема: (0031) - бюджетні установи; (0048) - інші юридичні особи, діяльність яких відповідає вимогам, встановленим пунктом 133.4 статті 133 Кодексу, утворені та зареєстровані в порядку, визначеному законом, що регулює діяльність відповідної неприбуткової організації.

Судовою колегією встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності наказу Миколаївського обласного центру зайнятості № 68-23 впо від 18 липня 2022 року «Про відмову у наданні КНП «Врадіївська центральна районна лікарня» Врадіївської селищної ради Первомайського району компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб».

Між тим, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, в межах доводів та вимог апеляційної скарги суб`єкта владних повноважень, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, однім із доводів апеляційної скарги є те, що позивачем та судом першої інстанції невірно визначено реквізити оскаржуваного наказу, а як наслідок невірно встановлено предмет спору у справі.

В свою чергу, колегія суддів погоджується із зазначеним доводом апелянта та вважає, що позивачем помилково зазначено реквізити оскаржуваного наказу Миколаївського обласного центру зайнятості від 18 липня 2022 року, а саме невірно зазначено його номер (№ 63-23 впо замість № 68-23 впо).

Між тим, дослідивши зібрані матеріали справи, судова колегія вважає таку описку у позовній заяві технічною, оскільки за змістом позовних вимог оскаржується саме наказ відповідача, яким відмовлено у задоволені заяви про надання компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб.

При цьому, враховуючи те, що судом першої інстанції не виявленої допущеної позивачем описки та задоволено позовні вимоги, скасувавши оскаржуваний наказ з помилково зазначеними реквізитами, колегія суддів вважає за необхідно змінити оскаржуване рішення суду першої інстанції, шляхом зазначення у ньому вірних реквізитів оскаржуваного наказу.

З іншого боку, щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивач є бюджетною установою, а тому він не має права на компенсацію витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, зазначений висновок суб`єкта владних повноважень став єдиною підставою для відмови у виплаті спірної компенсації позивачу.

Між тим, з аналізу вищезазначених норм матеріального права вбачається, що право на отримання компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб має роботодавець, який не є бюджетною установою.

При цьому, задовольняючі позовні вимоги судом першої інстанції зроблено висновок, що позивач є одержувачем бюджетних коштів, тобто організацією, яка згідно вищевикладених положень Бюджетного кодексу України, не має статусу бюджетної установи.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що зазначений статус позивача підтверджується довідкою Управління Державної казначейської служби України у Врадіївському районі Миколаївської області № 93/02-06 від 10 серпня 2022 року (а.с. 39).

В даному випадку, вищевикладеними положеннями БК України передбачено, що саме в процесі казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснюється розмежування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів.

Крім того, згідно витягу з Реєстру неприбуткових установ та організацій від 24 лютого 2021 року (а.с. 41) позивач має ознаку неприбутковості « 0048».

При цьому, як зазначено вище, код ознаки неприбуткових організацій « 0048» належить юридичним особам, діяльність яких відповідає вимогам, встановленим п. 133.4 ст.133 ПК України, а не бюджетним установам (код ознаки « 0031»).

З іншого боку, судова колегія критично ставиться до інформації, що зазначена у копіях документів електронного міжвідомчого обміну апелянта з Пенсійним фондом України та Державної фіскальної служби України, оскільки наявність у зазначених документах графи «бюджетна організація» не свідчить про наявність у позивача статусу бюджетної установи, так як термін «бюджетна організація» відсутній в БКі України та Порядку № 331.

Крім того, зазначені докази не надавалась до суду першої інстанції та апелянтом не зазначено про причини неподання таких доказів до суду першої інстанції.

Тому оцінюючи докази, зібрані у матеріалах справи, колегія суддів не вбачає правових підстав для спростування висновку суду першої інстанції про наявність у позивача статусу отримувача бюджетних коштів, а не статусу бюджетної установи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана відмова у наданні компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб є протиправною.

Тому, керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Миколаївського обласного центру зайнятості задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2022 року змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини у наступній редакції:

«Визнати протиправним та скасувати наказ Миколаївського обласного центру зайнятості від 18 липня 2022 року № 68-23 впо «Про відмову у наданні КНП «Врадіївська центральна районна лікарня» Врадіївської селищної ради Первомайського району компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб».».

В решті рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2022 року залишити без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Миколаївський обласний центр зайнятості.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Єщенко О.В. Крусян А.В.