Справа № 520/13927/21
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2023-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 р.Справа № 520/13927/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є. ,

за участю секретаря судового засідання Юсіфової Г.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ПП "ХАРКІВСПЕЦБУДМЕХАНІЗАЦІЯ-7" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2021, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 31.08.21 по справі № 520/13927/21 за позовом ПП "ХАРКІВСПЕЦБУДМЕХАНІЗАЦІЯ-7" до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд: скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 16.06.2021 № 6, яким було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 561 546,25 грн., судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що Приватне підприємство «ХАРКІВСПЕЦБУДМЕХАНІЗАЦІЯ-7» зареєстроване 22.12.2008 року, займається будівництвом житлових і нежитлових будівель (основний); підготовчими роботами на будівельному майданчику; іншими спеціалізованими будівельними роботами, н.в.і.у.; іншими видами діяльності із прибирання; неспеціалізованою оптовою торгівлею; вантажним автомобільним транспортом; допоміжним обслуговуванням наземного транспорту; наданням в оренду вантажних автомобілів; будівництвом доріг і автострад; будівництвом трубопроводів. У ході здійснення своєї господарської діяльності ПП «ХАРКІВСПЕЦБУДМЕХАНІЗАЦІЯ-7» мало господарські відносини з ПП «НАФТОДОРБУД» та ТОВ «РЕЗІГМА». Так, 22.11.2018 року між ПП «НАФТОДОРБУД» та ПП «ХСБМ-7» було укладено Договір поставки нафтопродуктів № 14. На підставі вказаного договору ПП «НАФТОДОРБУД» здійснював поставки бітуму шляхового, який ПП «ХСБМ-7» використало в процесі господарської діяльності підприємства. Зазначені вище поставки підтверджуються наявною первинною документацією та договором поставки. Господарські відносини між ПП «ХСБМ-7» та ТОВ «РЕЗІГМА» існують також на договірних засадах. Здійснення господарських операцій за договорами завжди оформлюється відповідно до вимог чинного законодавства України. Так, 01.10.2019 року між ПП «ХСБМ-7» та ТОВ «РЕЗІГМА» було укладено Договір поставки № 10/10/2019, розчинників та іншої хімічної продукції, яка була використана в процесі господарської діяльності підприємства. Всі господарські взаємовідносини підтверджуються відповідною первинною документацією та договором Головним управлінням ДПС у Харківській області в період з 11.05.2021 по 21.05.2021 була проведена позапланова виїзна документальна перевірка ПП «ХСБМ-7» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість щодо господарських взаємовідносин з контрагентами-постачальниками ТОВ «ТЕХДОР» за квітень-серпень 2019 року, ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР» за квітень-листопад 2019 року, ТОВ «ХАРКІВСПЕЦПОСТАЧ» за листопад 2018 року, ПП «НАФТОДОРБУД» за листопад 2018 року, ТОВ «РЕЗІГМА» за жовтень 2019 року. Результати перевірки оформлені актом № 9027/20-40-07-06-10/36224983 від 26.05.2021. Контролюючий орган в акті перевірки дійшов висновку про відсутність реальних господарських операцій. На підставі зазначеного акту податкової перевірки від 26.05.2021 відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 16.06.2021 № 6, якими було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 561 546,25 грн. В якості підстав для нарахування податкових зобов`язань платника податків відповідачем було зазначено порушення п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 та п. 201.1, п. 201.7, п. 201.10 ст.201 Податкового Кодексу України у податковому повідомленні-рішенні від 16.06.2021 №6. Позивач не погоджується із зазначеними висновками акту від 26.05.2021 № 9027/20-40-07-06-10/36224983 та вважає винесене на його підставі податкове повідомлення - рішення протиправним, вважає його безпідставним, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 адміністративний позов було залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що у ході здійснення своєї господарської діяльності ПП «ХАРКІВСПЕЦБУДМЕХАНІЗАЦІЯ-7» мало господарські відносини з ПП «НАФТОДОРБУД» та ТОВ «РЕЗІГМА». Так, 22.11.2018 року між ПП «НАФТОДОРБУД» та ПП «ХСБМ-7» було укладено Договір поставки нафтопродуктів № 14. На підставі вказаного договору ПП «НАФТОДОРБУД» здійснював поставки бітуму шляхового, який ПП «ХСБМ-7» використало в процесі господарської діяльності підприємства. Зазначені вище поставки підтверджуються наявною первинною документацією та договором поставки. Господарські відносини між ПП «ХСБМ-7» та ТОВ «РЕЗІГМА» існують також на договірних засадах. Здійснення господарських операцій за договорами завжди оформлюється відповідно до вимог чинного законодавства України. Так, 01.10.2019 року між ПП «ХСБМ-7» та ТОВ «РЕЗІГМА» було укладено Договір поставки № 10/10/2019, розчинників та іншої хімічної продукції, яка була використана в процесі господарської діяльності підприємства. Всі господарські взаємовідносини підтверджуються відповідною первинною документацією. Висновки податкового органу про можливі порушення податкового органу зі сторони контрагентів позивача не є підставою для висновку про порушення саме позивачем вимог податкового законодавства та про відсутність у покупця права на формування податкового кредиту.

Відповідач надав відзив на позовну заяву , в якому виклав свій погляд на обставини справи та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги оскаржуване рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДПС у Харківській області в період з 11.05.2021 по 21.05.2021 була проведена позапланова виїзна документальна перевірка ПП «ХСБМ-7» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість щодо господарських взаємовідносин з контрагентами-постачальниками ТОВ «ТЕХДОР» за квітень-серпень 2019 року, ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР» за квітень-листопад 2019 року, ТОВ «ХАРКІВСПЕЦПОСТАЧ» за листопад 2018 року, ПП «НАФТОДОРБУД» за листопад 2018 року, ТОВ «РЕЗІГМА» за жовтень 2019 року. Результати перевірки оформлені актом № 9027/20-40-07-06-10/36224983 від 26.05.2021. Контролюючий орган в акті перевірки дійшов висновку про відсутність реальних господарських операцій.

Матеріалами справи підтверджено, що у тексті Акту перевірки викладені власні судження контролюючого органу про те, що було встановлено заниження декларування ПДВ на загальну суму 449237 грн., в т.ч в листопаді 2018 у сумі 115565 грн., в жовтні 2019 р. у сумі 333672 грн. в частині господарських взаємовідносин з ПП "Нафтодорбуд" за звітний період декларування ПДВ листопад 2018 року та ТОВ "Резігма" за звітний період декларування ПДВ жовтень 2019 року, що є порушенням п. 198.3, п. 198.6 ст 198, п.201.1, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України.

16.06.2021р. з посиланням на Акт перевірки контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення - рішення № 6, яким було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 561 546,25 грн.

Вважаючи податкове повідомлення - рішення № 6 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з приводу їх скасування.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, обґрунтовано винесено податкове повідомлення-рішення.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно з п. 14.1.36. ст. 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Розділ V Податкового кодексу України визначає платників податку на додану вартість, об`єкт оподаткування, дату виникнення податкових зобов`язань, порядок визначення бази оподаткування, розміри ставок податку, порядок визначення суми податку та строки проведення розрахунків тощо.

Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг відповідно до приписів п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно із пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктами 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 201.1 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно з пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов`язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

За положеннями пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (надалі також Закон № 996-ХІV) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом частиною першої статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною другою статті 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Виходячи з викладеного, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Згідно з п. 200.1. ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.2. ст. 200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Згідно з п. 200.4. ст. 200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1- цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1-.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Водночас, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій створює наслідки для податкового обліку платника податків.

Проте, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицію Верховного Суду, викладеною у постановах від 02.04.2019 у справі №826/14331/13-а, від 10.04.2020 у справі №823/1389/16.

Отже, відповідно до наведеного нормативного регулювання податкових правовідносин, у цій справі суд апеляційної інстанції перевіряє реальність господарських правовідносин позивача з його контрагентами з урахуванням поданих сторонами доказів, щодо оцінки яких виник спір, протягом періоду, який перевірявся контролюючим органом.

Спірні відносини стосуються правомірності визначення та відображення позивачем у податковій звітності з ПДВ сум податкового кредиту зі сплати податку на додану вартість за наслідками здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами ПП «Нафтодорбуд» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Резігма».

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що між ПП «ХСБМ-7» та ПП «Нафтодорбуд» укладено договір поставки бітуму шляхового БНД 60/90 та бітуму шляхового БНД від 22.11.2018 № 14. На виконання умов договору було виписано податкові, видаткові, товарно-транспортні накладні та платіжних доручення.

На підставі вказаного договору ПП «Нафтодорбуд» здійснював поставки бітуму шляхового БНД 60/90, який ПП "ХАРКІВСПЕЦБУДМЕХАНІЗАЦІЯ-7" використало в процесі господарської діяльності підприємства.

Між ПП «ХСБМ-7» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Резігма» було укладено договір поставки розчинників та іншу хімічну продукцію № 10/10/2019 від 01.10.2019. На виконання умов договору було виписано податкові, видаткові, та платіжних доручення.

На підставі вказаного договору ТОВ «Резігма» здійснював поставки розчиннику ефірно-спиртового, який ПП "ХАРКІВСПЕЦБУДМЕХАНІЗАЦІЯ-7" використало в процесі господарської діяльності підприємства.

Податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що не спростовано матеріалами справи.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015 "Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами" факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Оцінивши подані первинні документи за правилами статті 86 КАС України, колегія суддів робить висновок про те, що ці документи оформлені з дотриманням вимог чинного законодавства, містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг розглядуваних операцій.

Податковим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Щодо твердження суду першої інстанції про те, що до перевірки не було надано сертифікати та паспорта від виробника на товар, колегія судів зазначає.

Сама по собі наявність або відсутність у контрагентів окремих документів, транспортних засобів, нерухомості, земельних ділянок, певної кількості персоналу, не є вичерпними ознаками нереальності вчинених господарських операцій, якщо з інших даних вбачається фактична рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки, а податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником.

Крім того, позивач не повинен нести відповідальність за дії чи бездіяльність своїх контрагентів. Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентами платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для цих осіб. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сум податку по операціях з контрагентами до складу свого податкового кредиту у випадку, коли він виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження його розміру.

При цьому, відсутність у контрагента позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 у справі №818/418/17.

У свою чергу, податкова інформація щодо контрагента по ланцюгу постачання не спростовує реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом, оскільки відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 у справі №813/1497/17.

Верховний Суд визнає, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.04.2019 у справі №826/6245/18.

У постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №813/4931/13-а, від 06.02.2018 у справі №802/4940/14 викладену правову позицію, згідно з якою податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентом податкової дисципліни та правильності ведення ним податкового або бухгалтерського обліку.

Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

Тому, можливі порушення контрагентом позивача вимог податкового законодавства щодо відображення господарських операцій в податковому обліку та сплати податків спричиняє негативні наслідки саме для них, а не для позивача.

Суд апеляційної інстанції також акцентує увагу на принципі індивідуальної відповідальності за вчинене порушення (частина друга статті 61 Конституції України).

Слід зазначити, що податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.

Відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання ним незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу (постанова Верховного Суду від 09.03.2019 у справі №810/302/15).

Колегія суддів зазначає, що посилання контролюючого органу на податкову інформацію, складену відносно контрагентів позивача, як підтвердження неможливості здійснення господарських операцій, є безпідставним, оскільки така інформація призначена для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу та носить виключно інформативний характер і не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом.

До аналогічних за змістом висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 18.12.2019 у справі №825/3891/14 та від 22.11.2019 у справі №817/2887/14.

Разом з цим, процес аналізу інформаційних баз даних ДПС формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов`язань й податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці. Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджується податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку.

В даному випадку надано весь необхідний перелік документів первинного бухгалтерського обліку, що свідчать про реальність вчинення господарських операцій між сторонами договорів та про настання змін в майновому стані позивача, що само по собі спростовує висновки контролюючого органу про фіктивність таких операцій.

Крім того, колегія судів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази наявності вироків, що набрали законної сили, а також де б досліджувались господарські операції між позивачем та контрагентами в рамках кримінального провадження на час складання спірного податкового повідомлення-рішення.

На підстав викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем правомірно сформовано показники податкової звітності з податку на додану вартість, у зв`язку з чим висновок контролюючого органу про нереальність здійснення господарських операцій за перевіряємий період між позивачем та ПП «Нафтодорбуд» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Резігма» є необґрунтованими та недоведеними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазанчає, що відповідач відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України правомірність прийняття спірного податкового повідомлення-рішення належним чином під час судового розгляду не довів, у зв`язку з чим позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч.ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як свідчать матеріали справи, позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 8423 грн. за одну вимогу майнового характеру (т.1, а.с. 8) та за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції 12634 грн.(т.1, а.с. 139), що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними документами.

Оскільки за наслідками розгляду апеляційної скарги позов ПП "ХАРКІВСПЕЦБУДМЕХАНІЗАЦІЯ-7" задоволено у повному обсязі, колегія суддів дійшла висновку, що на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 8423 (вісім тисяч чотириста двадцять три) грн 20 коп та за подання апеляційної скарги в сумі 12634 (дванадцять тисяч шістсот тридцять чотири) грн 79 коп.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПП "ХАРКІВСПЕЦБУДМЕХАНІЗАЦІЯ-7" задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 по справі № 520/13927/21 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов ПП "ХАРКІВСПЕЦБУДМЕХАНІЗАЦІЯ-7" до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 16.06.2021 № 6, яким було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 561 546,25 грн..

Стягнути на користь ПП "ХАРКІВСПЕЦБУДМЕХАНІЗАЦІЯ-7" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, 46, м.Харків, 61057, ) судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 8423 (вісім тисяч чотириста двадцять три) грн 20 коп та за подання апеляційної скарги в сумі 12634 (дванадцять тисяч шістсот тридцять чотири) грн 79 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко Г.Є. Бершов
Повний текст постанови складено 21.04.2023 року