Справа № 120/1266/23
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 р. Справа № 120/1266/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в м. Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач), яка подана її представником адвокатом Скворцовою А.Ю. (представник позивача), до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - ГУ ПФУ в Луганській області, відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 2) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 26.10.2022 звернулась до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Позивач зазначає, що за принципом екстериторіальності вказана заява була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, яким винесено рішення від 03.11.2022 №78 про відмову у призначенні їй пенсії, у зв`язку з відсутністю у паспорті громадянина України інформації про місце її реєстрації. Позивач з вказаним рішенням пенсійного органу не погоджується та зазначає, що оскільки вона є внутрішньо переміщеною особою, то місце її фактичного проживання по АДРЕСА_1 підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12.09.2022 №516-, яка в силу вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є належним засвідченням її місця проживання. Відсутність в її паспорті відмітки про місце реєстрації в м. Херсон, де вона придбала нове житло, пов`язано з об`єктивними причинами веденням в місті бойових дій та евакуацією з цього населеного пункту. Підсумовуючи позивач зазначає, що оскільки є громадянкою України та постійно проживає на території держави, а тому має право на соціальний захист в тому числі на призначення пенсії за віком, незалежно від наявності або відсутності відмітки в паспорті про місце реєстрації.

За таких обставин позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Луганській області від 03.11.2022 №78 про відмову у призначенні пенсії за віком та зобов`язати пенсійний орган призначити їй пенсію за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з 26.10.2022.

Ухвалою від 20.02.2023 судом відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлено відповідачам 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Цією ж ухвалою задоволено клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору за подання позову - до ухвалення судового рішення в адміністративній справі.

02.03.2023 до суду від ГУ ПФУ в Луганській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача 1 проти позову заперечує. Зазначає, що відповідно до підпункту 4 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії додаються, зокрема, документи про місце проживання (реєстрації) особи.

Пунктом 2.9 Порядку 22-1 визначено, що особа, яка звертається за пенсією, повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.

Відповідач вказує, що за даними електронної пенсійної справи страховий стаж ОСОБА_1 складає 26 років 11 місяців 1 день, що є достатнім для призначення пенсії. Однак за даними паспорту серії НОМЕР_1 від 22.03.1999, виданим Нижньосірогозьким РВ УМВС України в Херсонській області, ОСОБА_1 з 31.08.2020 знята з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 . На теперішній час інформація про реєстрацію місця проживання в паспорті відсутня. За довідкою від 12.09.2022 № 516- про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_3 .

Відповідач наголошує, що в переліку документів, що засвідчують місце проживання особи, пункту 2.22 Порядку 22-1, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не зазначено. А відтак, у зв`язку з відсутністю інформації про місце реєстрації позивача, на думку відповідача 1, ГУ ПФУ в Луганській області прийняло правомірне та обґрунтоване рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

За таких обставин, відповідач вважає заявлені позовні вимоги безпідставними, а тому у їх задоволенні просить суд відмовити.

09.03.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву від ГУ ПФУ у Вінницькій області. Так, заперечуючи проти позову відповідач 2 підтримує позицію, викладену у рішенні ГУ ПФУ в Луганській області від 03.11.2022 №78 та вважає, що позивачу правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки в останньої відсутня інформація про її місце реєстрації.

Інших заяв чи клопотань від учасників справи до суду не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 57 років, 26.10.2022 звернулась до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком, як матері особи з інвалідністю з дитинства відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У подальшому, згідно з Порядку № 22-1 після реєстрації вказана заява позивача за принципом екстериторіальності була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Луганській області.

За результатами розгляду такої заяви та поданих документів ГУ ПФУ в Луганській області прийняло рішення від 03.11.2022 №78 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю інформації про її місце реєстрації згідно з пунктами 2.9 та 2.22 Порядку №22-1.

Про вказані обставини розгляду заяви позивача, ГУ ПФУ у Вінницькій області повідомило ОСОБА_1 листами від 30.12.2022 № 10338-10077/Т-02/8-0200/22 та від 20.01.2023 № 0200-0307-8/6410.

Вважаючи, що орган Пенсійного фонду протиправно відмовив їй у призначенні пенсії за віком, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом з метою захисту порушених, на її думку, прав та інтересів.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з п. 3 ч.1 ст.115 Закону №1058-IV, право на призначення дострокової пенсії за віком мають: жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років

Так, відповідачами не заперечуються обставини, зазначені позивачем у заяві про призначення дострокової пенсії, а саме: наявність у неї відповідного страхового стажу не менше 15 років, досягнення відповідного віку понад 50 років та здійснення позивачем виховання дитини з інвалідністю з дитинства.

Поряд із тим, як уже встановлено судом вище, оскаржуваним рішенням ГУ ПФУ в Луганській області від 03.11.2022 №78 позивачу відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком у зв`язку із відсутністю інформації про її місце реєстрації згідно з пунктами 2.9 та 2.22 Порядку №22-1.

Надаючи оцінку вказаним підставам відмови суд виходить із такого.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком №22-1.

Пунктом 1 цього Порядку № 22-1 передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з пунктом 2.9 Порядку № 22-1, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Положеннями пункту 2.22 Порядку № 22-1 визначено, що за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

При цьому суд, суд звертає увагу, що у вказаному порядку не міститься обов`язкова умова про наявність у паспорті громадянина України інформації про місце реєстрації особи, в даному порядку йдеться про те, що особа може надати інший документ, з якого можливо встановити її місце проживання.

Так, із матеріалів справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживала та була зареєстрована в м. Херсон. У зв`язку з придбанням позивачем нової квартири за адресою: АДРЕСА_3 , остання знялась з реєстрації зі своєї попередньої адреси місця проживання: АДРЕСА_2 . Проте, у зв`язку з незалежними від неї обставинами (зокрема, карантинними заходами, повномасштабним вторгненням агресора на територію України та окупацією м. Херсон), позивач не встигла зареєструватись за новою адресою місця проживання в м. Херсон та вимушена була покинути свою домівку та переміститись як внутрішньо-переміщена особа до м. Могилів-Подільський Вінницької області.

Наразі, фактичним місцем проживання позивача є: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12.09.2022 №516-, яку остання надала із заявою про призначення пенсії.

Згідно з статтею 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб (далі - Закон № 1706-VII), який набрав чинності з 22.11.2014, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 5 Закону № 1706-VII довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яка набрала чинності з 26 листопада 2014 року (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), установлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509.

Призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) (далі - пенсії) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження (далі - внутрішньо переміщені особи), здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що призначення пенсії внутрішньо переміщеним особам здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем перебуванням таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Зазначене спростовує доводи відповідачів, про те, що законодавством не передбачено в переліку документів що засвідчують місце проживання особи довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відтак суд доходить висновку, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є належним документом який посвідчує місце проживання такої особи в цілях вирішення питання про призначення пенсії чи інших соціальних виплат.

Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно частини другої статті 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Конституційний Суд України у рішенні від 07.10.2009 № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У зазначеному рішенні Конституційного Суду України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Отже, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Тому, сама по собі відсутність в паспорті громадянина України відмітки про зареєстроване місце проживання за наявності в особи належного документу, що підтверджує її правовий статус внутрішньо переміщеної особи та зареєстроване місце її проживання як внутрішньо переселеної особи на території України, не може бути належною підставою для позбавлення такої особи права на пенсійне забезпечення за місцем свого проживання.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак, суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Відтак з урахуванням викладеного, суд відхиляє як безпідставні доводи відповідачів про відсутність підстав для призначення позивачу дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058, у зв`язку із відсутністю інформації про її місце реєстрації.

Наразі в ході судового розгляду судом встановлено, що вік ОСОБА_1 на момент звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення дострокової пенсії за віком становив 57 рік, тобто позивач досягла визначеного в пункті 3 частини першої статті 115 Закон № 1058-IV віку (після досягнення 50 років).

З оскаржуваного рішення також слідує, що підтверджений страховий стаж позивача складає 26 років 11 місяць 1 день. Тобто, судом встановлено, що позивач має страховий стаж, достатній для призначення пенсії згідно з пунктом 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV (не менше 15 років).

Також позивач є матір`ю сина з інвалідністю з дитинства ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 та копією довідки акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААА № 020860 від 25.03.2015.

Вказані обставини не заперечувалися відповідачами згідно із змістом рішення та відзивів на позовну заяву.

За таких обставин суд дійшов висновку, що на момент звернення із заявою до пенсійного органу позивачем були дотримані усі вимоги, передбачені пунктом 3 частини першої статті 115 Закону №1058 для призначення дострокової пенсії за віком, а також дотримані вимоги Порядку звернення за призначенням пенсії №22-1, тому відмовляючи останній в призначенні такої пенсії відповідач 1 діяв протиправно, внаслідок чого порушив гарантоване державою право позивача на соціальне забезпечення у старості.

Окремо суд також звертає увагу на те, що відповідачами не надано жодного доказу в обґрунтування того, що відмовляючи у призначенні позивачеві пенсії вони діяли обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, тобто з забезпеченням усіх прав особи. Рішення не є пропорційним з огляду на те що воно порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст. 46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямоване це рішення.

За таких обставин, оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 03.11.2022 №78 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні її пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо іншої частини позовних вимог зобов`язального характеру суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кодексом адміністративного судочинства України визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (ч. 2 ст. 245 КАС України). В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

У рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Також, суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Так, як уже встановлено судом вище, наразі в позивача наявні умови (вік 57 років на час звернення із заявою про призначення пенсії, стаж понад 26 років, та позивач є матір`ю дитини з інвалідністю з дитинства), які є достатніми для призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закон № 1058-IV.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058- IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

При цьому, оскільки заява про призначення пенсії подана позивачем 26.10.2022, тому суд вважає обґрунтованим твердження позивача про можливість призначення пенсії саме з цієї дати - 26.10.2022.

Відносно органу Пенсійного фонду України, на який слід покласти обов`язок в призначенні пенсії, то суд враховує, що звернення позивача із заявою про призначення пенсії відбулось до ГУ ПФУ у Вінницькій області. Тому, хоч і повноваження щодо розгляду поданих позивачем матеріалів були делеговані ГУ ПФУ у Луганській області для прийняття відповідного рішення, проте обов`язок із, власне, призначення та виплати пенсії залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем звернення позивача із заявою, де позивач перебуватиме на обліку, тобто у ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Таким чином, виходячи із вищевикладеного суд вважає, що для ефективного відновлення порушених прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст.115 Закону № 1058- IV, як матері особи з інвалідністю з дитинства, з 26.10.2022

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та рішень і докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову у визначений судом спосіб.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що при відкритті провадження у справі суд задовольнив клопотання позивача та ухвалою від 20.02.2023 відстрочив сплату судового збору ОСОБА_1 в сумі 1073,60 грн. до ухвалення судового рішення у справі.

Частиною другою статті 133 КАС України передбачено, зокрема, що витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до вимог частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, витрати на оплату судового збору які мали бути сплачені в даній справі в сумі 1073,60 грн. належить стягнути до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань обох відповідачів в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 9, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 03.11.2022 № 78 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 26.10.2022 дострокову пенсію за віком, як матері особи з інвалідністю з дитинства, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 25.04.23.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце реєстрації ВПО: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (вул. Шевченка, 9, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404, );

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович