Справа № 640/11871/21
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві(далі-відповідач/ГУ ПФУ в м. Києві), в якій просив суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 починаючи з 26.01.2021;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 26.01.2021 з врахуванням періодів страхового стажу з 01.09.1978 по 18.07.1979; з 23.07.1979 по 26.10.1979; з 09.11.1979 по 16.11.1981; з 13.01.1982 по 17.06.1982; з 07.07.1982 по 04.04.1986; з 16.04.1986 по 08.07.1987; з 15.07.1987 по 14.12.1988; 21.12.1988 по 31.10.1989; з 31.10.1989 по 05.10.1990; з 05.10.1990 по 08.04.1991, 17.12.1990 по 13.02.1992; з 12.02.1992 по 26.04.1993; з 27.04.1993 по 25.09.1995; з 28.09.1995 по 26.01.1997; з 27.01.1997 по 14.05.1997; з 04.01.1998 по 30.09.1998; з 30.09.1998 по 07.09.1999; з 16.09.1999 по 04.02.2003; з 05.02.2003 по 31.12.2003.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 травня 2022 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністартивного позову відмовити повністю.

Доводи апелянта ґрунтуються на тому, що записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Оскільки відсутній необхідний страховий стаж (27 років), у призначенні пенсії за віком згідно заяви від 26.01.2021 №1072 позивачеві відмовлено.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26.01.2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою про призначення йому пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На підтвердження стажу роботи позивачем було надано копію трудової книжки, військового квитка, довідку про заробітну плату.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 04.02.2021 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Так, до страхового стажу не враховано період роботи з 23.07.1979, оскільки у трудовій книжці виправлено дату народження. Також не зараховано період проходження військової служби з 09.11.1979 по 16.11.1981, оскільки не проглядаються періоди її проходження.

Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що трудовою книжкою позивача підтверджено відповідні періоди роботи позивача, а тому суд дійшов висновку, що з урахуванням періоду роботи з 01.09.1978 по 20.10.2014 загальний трудовий стаж позивача становить більше 27 років, а тому у відповідача були відсутні підстави для відмови у призначення пенсії за віком.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Конституцією України, Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Частина 1 статті 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Наведене кореспондується з положенням частини другої статті 24 Закону №1058-IV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності, зокрема, наступного страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

У свою чергу, порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії врегульовано положеннями ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у силу ч. 1 якої, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Згідно з ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

До стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

У силу ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч. 1 ст. 48 Кодексу законів про працю України, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №444/2480/16-а.

При цьому, приписами ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Разом з тим, відповідно до положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, трудова книжка заповнюється адміністрацією підприємства.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.2 Інструкції №58 встановлено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

З наведених норм права вбачається, що трудова книжка заповнюється роботодавцем і на працівника не покладено обов`язок перевірки правильності її заповнення. Працівник не може нести відповідальність за правильність записів у його трудовій книжці.

Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі №423/1881/17.

Колегія суддів зазначає, що трудова книжка заповнюється роботодавцем і на працівника не покладено обов`язок перевірки правильності її заповнення, працівник не може нести відповідальність за правильність записів у його трудовій книжці.

В контексті наведеного колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції доречно звернув увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

При цьому, Пенсійний фонд не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Так, як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до записів трудової книжки позивач:

- з 01.09.1978 по 18.07.1979 навчався в Технічному училищі №16;

- з 23.07.1979 по 26.10.1979 - працював у Науково-дослідному інституті ім. Мануільського на посаді монтажника радіоапаратури;

- з 09.11.1979 по 16.11.1981 проходив військову службу в Радянській армії;

- з 13.01.1982 по 17.06. 1982 - період роботи на «Республіканській телефонній станції» на посаді електромонтера;

- з 07.07.1982 року по 04.04.1986 рік працював у Науково-дослідному інституті ім. Мануільського на посаді електромонтера;

- з 16.04.1986 по 08.07.1987 працював в Об`єднані «Севукргеологія» у Черкаській геологорозвідувальній експедиції період на посаді бурильника;

- з 15.07.1987 року по 14.12.1988 працював на Правобережній геологорозвідувальній експедиції ПГО «Севукргеологія»;

- з 21.12. 1988 по 31.10.1989 працював у Виробничому кооперативі «Зодчий»;

- з 31.10.1989 по 05.10.1990 роки працював на посаді головного інженера у Виробничо-геологічному кооперативі «Геос»;

- з 05.10.1990 року по 08.04.1991 працював на Малому виробничо-поліграфічному підприємстві благодійного фонду «Милосердие»;

- з 17.12.1990 по 13.02.1992 рік працював у фірмі «Час»;

- з 12.02.1992 по 26.04.1993 працював на посаді директора у Західнонімецькому підприємстві «Дельфін»;

- з 27.04.1993 по 25.09.1995 працював в україно-німецькому виробничо-комерційному підприємстві «Аверс»;

- з 28.09.1995 по 26.01.1997 працював на посаді комерційного директора у ПКП «Аверс»;

- з 27.01.1997 по 14.05.1997 працював в ТОВ «Стен»,

- з 04.01.1998 по 30.09.1998 працював у Науково-виробничому підприємстві «Алмаз»;

- з 30.09.1998 по 07.09.1999 рік працював у Державній шахово-шашковій «Школі гросмейстерів»;

- з 16.09.1999 по 04.02.2003 працював у ТОВ «Науково-виробнича фірмі «ВЕРАН»;

- з 05.02.2003 по 31.08.2005 працював у ТОВ «Новоторі-центр»;

- з 01.09.2005 по 08.12.2005 працював у ТОВ «Україно-швейцарське підприємство «Аверс-Євротехнолоджі»;

- з 12.12.2005 по 15.06.2006 працював у ДП «Гарантія-Трейд»;

- з 16.06.2006 по 10.08.2013 працював у ЗАТ «Фуршет»;

- з 21.03.2014 по 20.10.2014 перебував на обліку у Дарницькому центрі зайнятості та отримував допомогу по безробіттю.

Таким чином, відповідно до записів трудової книжки страховий стаж позивача становить 32 роки 10 місяців та 20 днів.

При цьому, як вірно зауважив суд першої інстанції, усі вищевказані записи про періоди роботи не містять виправлень відповідно до Інструкції та містять усі необхідні записи, що передбачені Інструкцією.

Крім того, сам відповідач не ставить під сумнів відомості, які занесені до трудової книжки щодо трудової діяльності позивача.

Разом з тим, позивачу відмовлено у призначенні пенсії, оскільки не взято до уваги та не зараховано до загального стажу усі періоди роботи за трудовою книжкою: у зв`язку з тим, що період роботи з 23.07.1979 року не можливо зарахувати, оскільки дата народження на титульній сторінці трудової книжки виправлена. Також не зараховано період проходження військової служби з 09.11.1979 по 16.11.1981, оскільки не проглядаються періоди її проходження.

Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із пунктом 4.2 Порядку, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Крім того, приписами ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Таким чином, наведеними нормами права передбачено право пенсійного органу на перевірку наданих пенсіонером документів для їх підтвердження.

При цьому, відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що відповідач звертався до підприємства, у якому працював позивач або до архівної установи для підтвердження відомостей щодо спірного періоду роботи позивача. При цьому, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсними та недостовірними.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що трудовою книжкою позивача підтверджено відповідні періоди роботи позивача.

Відтак, з урахуванням періоду роботи з 01.09.1978 по 20.10.2014 загальний трудовий стаж позивача становить більше 27 років, а тому у відповідача були відсутні підстави для відмови у призначення пенсії за віком.

Таким чином, виходячи з того, що у трудовій книжці позивача є необхідні записи за спірний період, які підтверджують страховий стаж, тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, які мають значення для її вирішення, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі не спростовують правильності правових висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Керуючись ст. ст. 242 - 244, 250, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 травня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС.

Головуючий суддя І.В. Федотов

Судді Н.М. Єгорова

Є.О. Сорочка