Справа № 440/5707/22
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2023-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 р. Справа № 440/5707/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бершова Г.Є.,

Суддів: Чалого І.С. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.10.2022, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, м. Полтава, по справі № 440/5707/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області третя особа Управління Державної казначейської служби України в м.Полтаві Полтавської області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, третя особа: Управління державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області, про:

- визнання протиправною бездіяльність у частині невиконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/16929/21 щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області сплатити на користь позивача пенсію з урахуванням фактично сплачених сум за період з грудня 2019 року по січень 2022 року у сумі 104446,69 грн;

- стягнення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь позивача пенсії у сумі 104446,69 грн; моральної шкоди в сумі 10000 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 8500 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року по справі № 440/5707/22 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, третя особа: Управління державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року по справі № 440/5707/22 та надіслати до суду першої інстанції цю справу для подальшого розгляду по суті.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/16929/21 задоволені вимоги позивача у тому числі у спосіб зобов`язання відповідача виплатити позивачеві перераховану пенсію, однак при виконанні цього судового рішення позивач фактично зіштовхнувся з неефективністю способу захисту, а тому звернувся з цим позовом, визначивши інший ефективний спосіб захисту у спосіб стягнення сум, нарахованих на виконання судового рішення по справі № 440/16929/21.

Відповідач подав відзив, в якому просив судове рішення залишити без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Відповідно до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.02.2022 у справі №440/16929/21, що набрало законної сили 22.03.2022, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у проведенні з 1 грудня 2019 року перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Державної установи Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області від 10 вересня 2021 року №33/37-4/12292 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на листопад 2019 року, у відповідності до вимог статей 43 та 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ, із урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції"; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 1 грудня 2019 року на підставі довідки Державної установи Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області від 10 вересня 2021 року №33/37-4/12292 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на листопад 2019 року, у відповідності до вимог статей 43 та 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ, із урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" із урахуванням раніше виплачених сум; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного судового рішення ГУ ПФУ в Полтавській області проведено перерахунок пенсії позивача на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Полтавській області" від 10 вересня 2021 року №33/37-4/12292 за період з 01.12.2019 по 30.04.2022, за наслідками якого розмір доплати пенсії склав 104446,69 грн.

Водночас, листом ГУ ПФУ в Полтавській області від 28.06.2022 повідомлено позивача про те, що заборгованість пенсії за період з 01.12.2019 по 30.04.2022 у розмірі 104446,69 грн буде погашена в межах відповідних бюджетних призначень, виділених на цю мету.

Не погоджуючись з діями ГУПФУ в Полтавській області щодо не виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01.12.2019 по 30.04.2022 у розмірі 104446,69 грн, що нарахована на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.02.2022 у справі №440/16929/21, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року по справі № 440/5707/22 провадження у справі було закрито, на підставі п.4 ч.1 ст.238 КАС України, оскільки є постанова суду, що набрала законної сили у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Суд першої інстанції, приймаючи таке рішення, виходив із того, що питання невиконання рішень суду, ухвалених на користь позивача не можуть вирішуватись шляхом подання нового позову в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За нормами статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частинами 2 та 3 статті 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Порядок вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачено розділом IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, примусове виконання рішення суду, як завершальна стадія судового процесу, є складовою та невід`ємною частиною гарантованого державою права на захист.

Статтею 383 КАС України передбачено порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Згідно з ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові ВС від 03.04.2019 у справі №820/4261/18.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення позивача з цим позовом є невиконання відповідачем рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/16929/21, а її вимоги про стягнення 104446,69 грн стосуються порядку виконання вже вирішеного публічного спору.

ОСОБА_1 звертаючись до суду з цими вимогами, фактично просить зобов`язати відповідача виконати рішення суду, яке вже набрало законної сили і в силу приписів статей 14 та 372 КАС України повинно виконуватися відповідачем без ухвалення будь-яких додаткових судових рішень.

Звертаючись до суду з цією позовною вимогою, позивач порушив питання, що стосуються здійснення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі, що в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, не є окремими позовними вимогами.

Колегія суддів, проаналізувавши предмет позову у цій справі, дійшла висновку, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення. Отже, у цій справі новий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, а тому позивач має право звернутись до суду в рамках адміністративної справи у справі № 440/16929/21 з заявою в порядку судового контролю за виконанням рішення, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Отже, звернення позивача до суду з окремим позовом є помилковим.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій, що станом на день звернення до суду із позовом вже були такі, що набрали законної сили, судові рішення у справах між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, у зв`язку з чим існували підстави для закриття провадження у справі згідно з пунктом 4 частини першої статті 238 КАС України.

Щодо інших доводів сторін колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 03.10.2022 по справі № 440/5707/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Г.Є. Бершов
Судді І.С. Чалий І.М. Ральченко