Справа № 620/1477/23
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2023-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року Чернігів Справа № 620/1477/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Житняк Л.О.

за участі секретаря Стасюк Т.В.,

представника позивача Іллюшка О.М.,

представника відповідача Косової О.А.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури, Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) про визнання протиправним та скасування рішення та наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Чернігівської обласної прокуратури, Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 02.12.2022 №1 про неуспішне проходження позивачем атестації;

- визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов`язки керівника Чернігівської обласної прокуратури від 27.01.2023 №25к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- зобов`язати Чернігівську обласну прокуратуру поновити позивача на посаді, рівнозначній посаді, яку він займав станом на 22.04.2021 в Чернігівській окружній прокуратурі Чернігівської обласної прокуратури;

- стягнути з Чернігівської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 23.04.2021 до фактичного поновлення на роботі.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що викладені в мотивувальній частині рішення Комісії №1 від 02.12.2022 висновки та твердження не відповідають фактичним обставинам справи, в тому числі і встановлених судом. Оскаржуване рішення Комісії від 02.12.2022 не містить посилання на перелік доказів, які підтверджують викладені в рішенні висновки, не містить мотивів, з яких не прийняті до уваги ті чи інші докази.

Суд ухвалою від 14.02.2023 відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку загального позовного провадження, встановивши відповідачам для подання відзиву на позов - 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Протягом встановленого судом строку, відповідачем на адресу суду надано відзив на позов, в якому представником Чернігівської обласної прокуратури заявлено клопотання про залишення позовних вимог в частині скасування рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 02.12.2022 №1 про неуспішне проходження позивачем атестації без розгляду.

Суд ухвалою від 05.04.2023 у задоволенні клопотання про залишення без розгляду частини позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури, Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) про визнання протиправним та скасування рішення та наказу, зобов`язання вчинити певні дії - відмовив.

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд, дійшов до такого висновку аналізуючи зміст оскаржуваного наказу від 27.01.2023 №25к «Про звільнення ОСОБА_1 », підставою для прийняття якого є рішення від 02.12.2022 №1 про неуспішне проходження позивачем атестації. Тобто зазначені вимоги слід розглядати у тісному взаємозв`язку одна з одною. А отже, і початок перебігу строку необхідно пов`язувати з моментом прийняття наказу від 27.01.2023 №25к, який має безпосередні вплив на права позивача, про захист яких він просить, в той час як рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 02.12.2022 №1 про неуспішне проходження позивачем атестації, саме по собі, жодних негативних наслідків для позивача не несе.

Представник позивача в судовому засіданні свої вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, та просив їх задовольнити.

Представник відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов. Вважає, що Комісією, відповідно до вимог розділу II Закону № 113-ІХ та Порядку №221, прийнято законне та обґрунтоване рішення про неуспішне проходження позивачем атестації, що і стало підставою для видання оскаржуваного наказу від 27.01.2023 №25к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Відповідно до записів № 12, 13, 14 трудової книжки від 09.07.2012 серії НОМЕР_1 , позивач:

15.12.2015 призначений на посаду прокурора Чернігівської місцевої прокуратури;

11.09.2020 юридична особа «Прокуратура Чернігівської області» перейменована у «Чернігівську обласну прокуратуру». Підстава: наказ від 03.09.2020 №410;

22.04.2021 звільнений із займаної посади та органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру».

При цьому, позивачем на ім`я Генерального прокурора України було подано заяву про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію від 09.10.2019.

19.03.2021 Чотирнадцята кадрова комісія обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) (далі - Комісія) прийняла рішення №2 про неуспішне проходження прокурором атестації.

Вказане також підтверджується копією протоколу Комісії від 19.03.2021 №13.

У прийнятому рішенні №2 Комісія (з урахуванням протоколу Комісії від 08.04.2021 №26) зазначила, що згідно з дослідженими матеріалами атестації, у тому числі отриманих пояснень прокурора у Комісії наявні обґрунтовані сумніви щодо відповідності прокурора вимогам професійної етики та доброчесності, зокрема: зі змісту рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокуратури від 30.07.2020 №171дп-19 та висновку службового розслідування, затвердженого прокурором Чернігівської області 02.03.2019, встановлено, що відносно прокурора Чернігівської місцевої прокуратури Чернігівської області ОСОБА_1 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою ст.130 КУпАП. Вказана обставина (вчинення адміністративних правопорушень) прокурором під час співбесіди не заперечувалась, як пояснив прокурор алкогольні напої він не вживав. Надав до Комісії постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.03.2019, відповідно до якої провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрито за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Встановлено, що від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився. Разом з тим, провину у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не визнав, заперечив викладені в протоколі обставини справи. Під час проходження співбесіди прокурором ОСОБА_1 на запитання членів комісії: «Чи пропонували вам проходити освідування на апараті «Драгер» або звернутися до медичного закладу?» повідомив, що пропонували. При цьому зазначив, що пізніше йому стало відомо, що апарат «Драгер» працює лише до температури -5 С, а 04.01.2019 температура була значно нижча. Також ОСОБА_1 повідомив, що не хотів проходити освідування без присутності захисника.

На запитання членів Комісії: «Чи зазначали ви працівникам патрульної поліції, що це не ви знаходились за кермом вашого автомобіля?», була надана відповідь, що він такого не казав.

При цьому, Комісія зазначила: «…однак з матеріалів дисциплінарного провадження чітко встановлено, що працівникам поліції повідомляв, що транспортним засобом не керував.

Однак, вивченням матеріалів дисциплінарного провадження №11/2/4-694дс-100дп-19, у тому числі відеозаписом із нагрудної камери поліцейського щодо проходження огляду чітко зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Зазначене вище у сукупності із відповідями та поведінкою прокурора під час проходження співбесіди викликало у членів Комісії обґрунтовані сумніви у доброчесності прокурора та етичності його діянь.».

За результатами службового розслідування, завершеного 02.05.2019, у діях ОСОБА_1 встановлено порушення вимог ст.19 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст.4, 21 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, а саме вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності да непідкупності органів прокуратури, одноразове грубе порушення правил прокурорської етики.

Рішенням Комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів від30.07.2020 №171дп-20 дисциплінарне провадження відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку зі спливом річного строку для накладення дисциплінарного стягнення.

Водночас у вказаному рішенні зазначено про доведеність вчинення ОСОБА_1 дисциплінарних проступків, передбачених п.п.5, 6 ч.1 ст.43 Закону України «Про прокуратуру».

Разом з тим, в ході опрацювання Генеральною інспекцією Офісу Генерального прокурора анкети доброчесності прокурора Чернігівської місцевої прокуратури Чернігівської області ОСОБА_1, на їх думку, виявлено обставини, що можуть свідчити про недостовірність тверджень, поданих ним у анкеті та, за наявності підстав, тягнути за собою встановлену законом відповідальність.

Зокрема, у поданій анкеті доброчесності ОСОБА_1 підтверджує, що він не вчиняв дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

У зв`язку з чим, до Чернігівської обласної прокуратури направлено лист щодо необхідності проведення за вказаною інформацією службового розслідування.

Наказом керівника Чернігівської обласної прокуратури від 10.03.2021 №54 призначено службове розслідування.

Комісія вважає, що кожен прокурор повинен дотримуватися високих стандартів етичної поведінки як під час виконання службових обов`язків, так і у повсякденному житті. Це зумовлюється статусом прокурора та необхідністю сприяти підвищенню авторитету прокуратури у суспільстві. Згідно з п.51 Висновку Консультативної ради європейських прокурорів №13 (2018) «Незалежність, відповідальність та етика прокурорів» повага до верховенства права вимагає, щоб прокурори, як і судді, дотримувалися найвищих етичних і професійних стандартів, як у виконанні своїх функцій, так і поза ними, таким чином викликаючи довіру суспільства до правосуддя.

Відповідно до п.4 ч.4 ст.19 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

Кодексом професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженим всеукраїнською конференцією прокурорів 27.04.2017, передбачено, що прокурор повинен постійно дбати про свою компетентність, професійну честь і гідність (ст.11); при виконанні службових обов`язків прокурор має дотримуватися загальноприйнятих етичних норм поведінки, бути взірцем доброчесності, вихованості і культури (ст.16); прокурор має суворо дотримуватись обмежень, передбачених антикорупційним законодавством, не допускати будь-яких проявів, які можуть створити враження корупційних (ст.19).

Крім того, відповідно до ст.21 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, прокурору слід уникати особистих звязків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати звання прокурора, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний суспільний резонанс.

Поза службою поводитися коректно і пристойно. При з`ясуванні будь-яких обставин з представниками правоохоронних і контролюючих органів не використовувати свій службовий статус, у тому числі посвідчення прокурора з метою впливу на посадових осіб.

Положеннями ст.30 Кодексом професійної етики та поведінки прокурорів визначено, що керівники прокуратури повинні сприяти додержанню працівниками вимог професійної етики.

Відповідно Комісія дійшла висновку, що дії та поведінка прокурора ОСОБА_1 (керування транспортним засобом після вживання алкогольних напоїв, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння і, як наслідок, вчинення адміністративних правопорушень, недотримання правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом) не узгоджується з наведеними приписами нормативно-правових актів та не відповідає високим стандартам етичної поведінки, а також вимогами суспільства до прокурорів та зазначила, що за таких обставин у Комісії наявний обґрунтований сумнів щодо відповідності прокурора ОСОБА_1 вимогам професійної етики та доброчесності.

У зв`язку з цим, прийнято рішення про те, що прокурор Чернігівської місцевої прокуратури Чернігівської області ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію.

22.04.2021 Чернігівською обласною прокуратурою прийнято наказ №272к «Про звільнення ОСОБА_1 », із змісту якого вбачається, що керуючись статтею 11 Закону України «Про прокуратуру», підпунктом 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» наказано звільнити ОСОБА_1 з посади прокурора Чернігівської місцевої прокуратури Чернігівської області та органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» з 22.04.2021 (а.с. 19, том 1).

Так, суд зазначає, що розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 22.03.2019 Деснянським районним судом м. Чернігова у справі № 750/299/19 прийнято постанову, згідно з якою постановлено провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Вказана постанова 02.04.2019 набрала законної сили.

02.05.2019 прокурором Чернігівської області затверджено Висновок службового розслідування стосовно прокурора Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_1

30.07.2020 Кадрова комісія з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора прийняла рішення №171дп-20, згідно з яким вирішила дисциплінарне провадження №07-99дс-4дп-20 стосовно прокурора Чернігівської місцевої прокуратури Чернігівської області ОСОБА_1 - закрити.

Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.12.2020 у справі №9901/287/20 відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора.

10.03.2021 Чернігівською обласною прокуратурою прийнято наказ №54, згідно з яким з метою перевірки факту можливого подання прокурором Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_1 в анкеті доброчесності прокурора недостовірних (у тому числі неповних) тверджень наказано, зокрема: призначити службове розслідування; розслідування провести до 09.04.2021, за результатами якого надати висновок.

Зазначені вище обставини встановлені та були предметом розгляду у справі №620/4901/21.

За результатами розгляду вказаної справи №620/4901/21, Чернігівським окружним адміністративним судом прийнято рішення від 17.08.2021, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2022, яким визнано протиправним та скасовано рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 19.03.2021 №2 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації, наказ Чернігівської обласної прокуратури від 22.04.2021 №272к «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено позивача у Чернігівській окружній прокуратурі Чернігівської обласної прокуратури на посаді, рівнозначній посаді прокурора Чернігівської місцевої прокуратури Чернігівської області. Також стягнуто з Чернігівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.04.2021 по 17.08.2021 в сумі 25 874 грн. 94 коп.

Також, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.09.2021 у справі №9901/287/20 (https://reestr.court.gov.ua/Review/99417087), залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2022 (https://reestr.court.gov.ua/Review/102850511) відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними дій та скасування рішення.

В зазначеному позові позивач просив визнати протиправними дії Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора, пов`язані з формуванням висновку про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, передбаченого п.п.5 та 6 ч.1 ст.43 Закону України «Про прокуратуру» з порушенням принципу змагальності, без урахування фактичних обставин справи, в тому числі встановлених рішенням суду; скасувати рішення Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора від 30.07.2020 №171дп-20, в частині встановлених нею фактів.

Залишаючи без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.09.2021 у справі №9901/287/20, Шостим апеляційним адміністративним судом було зазначено, що Кадровою комісією протиправно не було враховано висновки, викладені в постанові Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.03.2019 у справі №750/299/19 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Також, колегія суддів погодилася з висновком суду, що постанова у справі №750/299/19 не мала преюдиційного значення для Кадрової комісії при ухваленні нею рішення, втім, звернула увагу, що вказаним вище рішення були встановлені відповідні факти, в тому числі ті, які спростовували доводи, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №238422 (щодо стану алкогольного сп`яніння відповідача), вказане також спростовується випискою №20 із медичної карти.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, колегія суддів підсумувала, що позивачем, в межах спірних правовідносин обрано невірний спосіб захисту порушеного права, адже скасування рішення Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора від 30.07.2020 №171дп-20, в частині встановлених нею певних фактів відносно позивача не призведе до поновлення його порушених прав (з урахуванням наявності наказу про звільнення).

В подальшому, на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.08.2021 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2022 за заявою позивача від 04.02.2022, наказом Чернігівської обласної прокуратури від 04.02.2022 №27к позивача поновлено з 23.04.2021 в органах прокуратури на посаді прокурора Чернігівської місцевої прокуратури Чернігівської області. Пунктом 3 зазначеного наказу виплачено заробітну плату за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Далі, 02.12.2022 Чотирнадцятою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) прийнято рішення №1 «Про неуспішне проходження прокурором атестації».

Згідно з зазначеним рішенням, за результатами проведення співбесіди, Комісія виявила обставини, які свідчать про невідповідність прокурора Чернігівської місцевої прокуратури Чернігівської області ОСОБА_1 , вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

В пункті 3 зазначеного рішення вказані обставини, що свідчать про невідповідність позивача вимогам щодо професійної компетентності прокурора.

Вказано, що позивач не надав жодної повної відповіді, обмежившись одним реченням по кожному питанню без надання пояснення, чому саме така відповідь повинна бути на поставлене питання.

Пояснюючи Комісії причини таких стислих відповідей повідомив, що йому відомо про те, що під час атестації Комісія висловлювала незадоволення надто об`ємними відповідями.

Комісією критично сприйняті такі пояснення, констатовано явну неповноту відповідей внаслідок чого вона має обґрунтований сумнів у відповідності позивача критерію професійної компетентності.

У пункті 4 рішення від 02.12.2022 №1 містяться, на думку Комісії, обставини, що свідчать про невідповідність позивача вимогам щодо професійної етики та доброчесності.

Зокрема, пункт 4 рішення містить посилання на висновок службового розслідування, яке було проведено у зв`язку із наявністю даних керування прокурором транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та відмову від проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння та дисциплінарне провадження.

Оскаржуючи рішення дисциплінарної комісії, позивач на думку Комісії, використав своє право на судове оскарження, не спростував факти наявності в його діях дисциплінарних проступків, попередньо встановлених відповідною дисциплінарною комісією. Крім того, позивач надав пояснення, які суперечили його поясненням, наданим раніше у рамках дисциплінарного провадження.

На підставі зазначеного рішення Комісії від 02.12.2022 №1, Чернігівською обласною прокуратурою прийнято наказ від 27.01.2023 №25к, яким позивача звільнено з посади прокурора Чернігівської місцевої прокуратури Чернігівської області та органів прокуратури на підставі пп.2 п.19 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113 з 27.01.2023 у зв`язку із рішенням Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 02.12.2022 №1 про неуспішне проходження атестації.

Рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 02.12.2022 №1 про неуспішне проходження позивачем атестації та наказ виконуючого обов`язки керівника Чернігівської обласної прокуратури від 27.01.2023 №25к «Про звільнення ОСОБА_1 » є предметом даного спору.

Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд зазначає про таке.

Спеціальні норми права, пов`язані з проходженням публічної служби на посадах прокурорів, викладені у Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ (далі - Закон №1697-VІІ або Закон України «Про прокуратуру», в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного Наказу), який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Згідно зі ст.4 Закону №1697-VІІ, організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.11 Закону №1697-VІІ Керівник обласної прокуратури: 3) призначає на посади та звільняє з посад прокурорів обласних та окружних прокуратур у встановленому цим Законом порядку.

Керівник обласної прокуратури видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень.

Статтею 16 Закону №1697-VІІ передбачено гарантії незалежності прокурора. А саме незалежність прокурора забезпечується: 1) особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності; 2) порядком здійснення повноважень, визначеним процесуальним та іншими законами; 3) забороною незаконного впливу, тиску чи втручання у здійснення повноважень прокурора; 4) установленим законом порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності прокуратури; 5) належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням прокурора; 6) функціонуванням органів прокурорського самоврядування; 7) визначеними законом засобами забезпечення особистої безпеки прокурора, членів його сім`ї, майна, а також іншими засобами їх правового захисту.

Здійснюючи функції прокуратури, прокурор є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску, втручання і керується у своїй діяльності лише Конституцією та законами України.

Прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді визначені ст.51 Закону №1697-VІІ, яка закріплює, що прокурор звільняється з посади у разі:

1) неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров`я;

2) порушення ним вимог щодо несумісності, передбачених статтею 18 цього Закону;

3) набрання законної сили судовим рішенням про притягнення прокурора до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про запобігання корупції";

4) неможливості переведення на іншу посаду або відсутності згоди на це у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі;

5) набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього;

6) припинення громадянства України або набуття громадянства іншої держави;

7) подання заяви про звільнення з посади за власним бажанням;

8) неможливості подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді;

9) ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Суд зауважує, що даний перелік підстав є вичерпним.

Процедура звільнення прокурора у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури визначена ст.60 Закону №1697-VІІ, яка передбачає, що прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо:

1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п`ятнадцяти днів;

2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення;

3) прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

У той же час згідно із Законом України від 19.09.2019 №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» дію статті 60 зупинено до 01.09.2021 (абз.4 п.2 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення»).

25.09.2019 набув чинності Закон України від 19.09.2019 №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон №113-ІХ, в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного наказу), положеннями розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» якого, зокрема, передбачено, що до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури (абз.1, 3 п.3).

День початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті «Голос України» (п.4).

З дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» (п.6).

Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом (п.7).

Прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації (п.10).

Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором (п.9).

Так, на виконання норм розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ Генеральним прокурором 03.10.2019 прийнято наказ №221 «Про затвердження Порядку проходження прокурорами атестації» (далі - Порядок №221, в редакції від 04.09.2021, яка є чинною та діяла на момент винесення оскаржуваного наказу).

Атестація прокурорів - це встановлена розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон) та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур (п.1 Порядку №221).

Атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку (п.9 Порядку №221).

Предметом атестації є оцінка: професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); професійної етики та доброчесності прокурора.

Атестація включає такі етапи:

складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Як вбачається з оскаржуваного рішення комісії, останнє прийнято на етапі проходження позивачем співбесіди.

Розділом IV Порядку №221 унормовано порядок проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора.

Так, до початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками.

Кадрові комісії можуть використовувати декілька варіантів практичних завдань. Перелік варіантів практичних завдань затверджується Генеральним прокурором, а зразок практичного завдання оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) в день першого оприлюднення графіка проведення співбесід.

Для виконанням практичного завдання прокурору видається чистий аркуш (аркуші) паперу з відміткою комісії. Комісія, у разі наявності технічної можливості, може забезпечити виконання прокурорами практичного завдання за допомогою комп`ютерної техніки.

Перед початком виконання практичного завдання член комісії в присутності інших членів комісії надає прокурорам, які будуть виконувати практичне завдання, письмово викладені умови практичного завдання. Фотографування або винесення письмово викладених умов практичного завдання за межі приміщення, у якому відбувається виконання практичного завдання, забороняється.

Якщо практичне завдання передбачає застосування норм законодавства, то прокурорам дозволяється користуватися паперовими текстами норм відповідних законодавчих актів. Комісія не зобов`язана надавати прокурорам тексти норм законодавчих актів.

На виконання практичного завдання прокурору надається 45 хвилин. Виконання практичного завдання після завершення наданого часу забороняється. Після виконання завдання прокурор здає комісії написане ним вирішення завдання на аркуші (аркушах) з відміткою комісії.

Співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання.

Для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про:

кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати;

кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг;

дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора;

інформацію про зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.

Фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, у тому числі на визначену кадровою комісією електронну пошту, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Кадровою комісією під час проведення співбесіди та ухвалення рішення без додаткового офіційного підтвердження можуть братися до уваги відомості, отримані від фізичних та юридичних осіб (у тому числі анонімно).

Дослідження вказаної інформації, відомостей щодо прокурора, який проходить співбесіду (далі - матеріали атестації), здійснюється членами кадрової комісії.

Перед проведенням співбесіди члени комісії можуть надіслати на електронну пошту прокурора, яка вказана у заяві про намір пройти атестацію, повідомлення із пропозицією надати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних з матеріалами атестації. У цьому випадку протягом трьох днів з дня отримання повідомлення, але не пізніше ніж за день до дня проведення співбесіди, прокурор може подати комісії електронною поштою письмові пояснення (у разі необхідності - скановані копії документів).

Співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.

Співбесіда прокурора складається з таких етапів:

дослідження членами комісії матеріалів атестації;

послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання;

Співбесіда проходить у формі засідання комісії.

Члени комісії мають право ставити запитання прокурору, з яким проводять співбесіду, щодо його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

З аналізу викладених норм Порядку №221 слідує, що при проходженні атестації на етапі співбесіди щодо професійної компетенції прокурора, законодавчо не встановлений обов`язок останнього надавати об`ємі відповіді та пояснювати, чому саме така відповідь надана на поставлені питання в практичному завданні, а Комісія, в свою чергу, не позбавлена можливості ставити додаткові питання прокурору, з яким проводять співбесіду.

Як вбачається з п.3 рішення Комісії від 02.12.2022 №1, Комісія не дійшла висновку, що надані позивачем відповіді є неправильними і правом можливості ставити додаткові питання не скористалася, визначивши отримані відповіді як такі, що є неповними.

Суд вважає, що діяльність Комісії на даному етапі співбесіди полягає у констатації факту правильності чи помилковості наданих відповідей на практичне завдання, а у випадку визнання таких відповідей неповними, що залежить виключно від суб`єктивного сприйняття членів Комісії, можливістю поставити додаткові запитання, з метою уточнення або отримання більш об`ємної відповіді.

З огляду на наведене, та враховуючи досліджений в судовому засіданні запис співбесіди, суд вважає висновки Комісії про наявність обґрунтованих сумнів у відповідності позивача критерію професійної компетентності такими, що не відповідають принципу юридичної визначеності, ґрунтуються виключно на власних переконаннях та на увагу не заслуговують.

Також суд звертає увагу, що сам факт проведення співбесіди із позивачем свідчить про успішне проходження ним попередніх етапів, оскільки допуск до кожного наступного відбувається лише за наслідками успішного проходження попереднього (п.5 розділу ІІ «Складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора», п.6 розділу ІІІ «Складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки» Порядку №221).

Наведене, на думку суду, свідчить, що позивачем під час проведеної атестації продемонстровано високий рівень професійних знань та навичок, що не спростовано відповідачами.

Щодо п.4 рішення Комісії від 02.12.2022 №1, суд зазначає, що факти притягнення позивача до адміністративної чи дисциплінарної відповідальності відсутні.

Обставини, на які посилається Комісія у своєму рішенні, які мали місце 04.01.2019 , були предметом розгляду у справі №620/4901/21 та повторному встановленню не підлягають.

Щодо посилань відповідача на використання позивачем свого права на судове оскарження, яким не спростовано факти наявності в його діях дисциплінарних проступків, попередньо встановлених відповідною дисциплінарною комісією, суд до уваги їх не приймає, оскільки користуючись правом судового оскарження, позивачем було обрано невірний спосіб захисту порушеного права. Позаяк, залишаючи без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.09.2021 у справі №9901/287/20, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду констатувала, що Кадровою комісією протиправно не було враховано висновки, викладені в постанові Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.03.2019 у справі №750/299/19 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Також, Колегія суддів погодилася з висновком суду, що постанова у справі №750/299/19 не мала преюдиційного значення для Кадрової комісії при ухваленні нею рішення, втім, звернула увагу, що вказаним вище рішення були встановлені відповідні факти, в тому числі ті, які спростовували доводи, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №238422 (щодо стану алкогольного сп`яніння позивача), вказане також спростовується випискою №20 із медичної карти.

Суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 09.10.2019 у справі №9901/831/18, проведення атестації є дискреційними повноваженнями Комісії, водночас обсяг цієї дискреції не може бути необмеженим і повинен підлягати зовнішньому/публічному контролю, в тому числі судовому. Процес та результат атестації повинен бути зрозумілим як безпосереднім учасникам цих відносин, зокрема прокурору, так і суспільству загалом, адже коли йдеться про необхідність сформувати якісний прокурорський корпус, якому довіряло б це суспільство, то обґрунтованість/умотивованість рішень щодо атестації кожного прокурора є необхідною для цього умовою та гарантією.

Отже, не врахування Комісією всіх обставин справи, що мають значення для прийняття рішення, слугує підставою для його судового оскарження та скасування.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що, оскаржуване рішення Комісії прийняте не на підставах, та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для визнання його протиправним і скасування.

Наведене узгоджується із Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція) та практикою Європейського Суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (ст.32).

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський Суд з прав людини наголосив, що «... Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001)".

Суд зауважує, що в частині судового контролю за дискреційними адміністративними актами Європейським Судом з прав людини вироблено позицію, за якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки» від 31.07.2008, рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» від 22.11.1995, рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд проти Кіпру» від 21.07.2011, рішення у справі «Путтер проти Болгарії» від 02.12.2010).

Крім того, виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення у справі «Волохи проти України» від 02.11.2006, рішення у справі «Malone v. United Kindom» від 02.08.1984).

Щодо вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу керівника Чернігівської обласної прокуратури від 27.01.2023 №25к про звільнення позивача, суд зазначає, що останній підлягає скасуванню, оскільки прямо пов`язаний з наявністю рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) про неуспішне проходження атестації прокурором, яке визнано судом протиправним та скасоване.

При цьому, згідно з ч.1 ст.235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Тобто, поновлення на посаді, яку позивач обіймав до звільнення, є достатнім та ефективним засобом захисту порушеного права, оскільки охоплює його поновлення на службі у органах прокуратури.

Процитована правова норма та скасування наказу про звільнення позивача є підставами для його поновлення на роботі з 27.01.2023 на посаді прокурора Чернігівської місцевої прокуратури Чернігівської області та органах прокуратури.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини визнає звільнення працівника з роботи, у тому числі з посад публічної служби однозначним втручанням у право на повагу до приватного життя.

За сталою практикою Європейського суду приватне життя «охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру» (п.25 «C. проти Бельгії» від 07.08.1996 (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції «захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом» (п.61 рішення у справі «Pretty проти Сполученого Королівства» (справа №2346/02, ECHR 2002)). Поняття «приватне життя» не виключає в принципі діяльність професійного чи ділового характеру. Адже саме у діловому житті більшість людей мають неабияку можливість розвивати відносини із зовнішнім світом (п.29 рішення у справі «Niemietz проти Німеччини» від 16.12.1992). Обмеження, встановлені щодо доступу до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (п.47 рішення у справі «Sidabras and Dћiautas проти Латвії» (справи №55480/00 та №59330/00, ECHR 2004) і п.п.22-25 рішення у справі «Bigaeva проти Греції» від 28.05.2009 (справа №26713/05)). Звільнення з посади становило втручання у право на повагу до приватного життя (п.п.43-48 рішення у справі «Ozpinar проти Туреччини» від 19.10.2010 (справа №20999/04)).

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини втручання вважатиметься «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення законної мети, якщо воно відповідає «нагальній суспільній необхідності», та, зокрема, якщо воно є пропорційним переслідуваній законній меті. Хоча саме національні органи влади здійснюють початкову оцінку необхідності втручання, остаточна оцінка щодо відповідності та достатності наведених підстав для втручання, залишається предметом вивчення Суду на відповідність вимогам Конвенції (рішення у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» [ВП] (Chapman v. the United Kingdom) [GC], заява №27238/95, п.90, 2001).

Відповідно до ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у порядку.

Середній заробіток працівника згідно з ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Відповідно до довідки Чернігівської обласної прокуратури від 15.02.2022 №21-15 середньомісячна заробітна плата позивача за останні 2 календарні місяці роботи перед звільненням склала 8505,42 грн, а середньоденна заробітна плата складала 386,61 грн.

З урахуванням зазначеного, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період з 27.01.2023 по 11.04.2023 складає 19 717,11 грн (386,61 грн * 51 робочих днів).

Згідно з п.2-3 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та присудження виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць, а саме: 8505,42 грн слід звернути до негайного виконання.

Щодо вимог позивача про поновлення його на посаді, рівнозначній посаді, яку він займав станом на 22.04.2021 в Чернігівській окружній прокуратурі Чернігівської обласної прокуратури та стягнення з Чернігівської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 23.04.2021 до фактичного поновлення на роботі, суд вважає їх безпідставними, та такими, що суперечать вимогам трудового законодавства, зокрема ст.235 КЗпП України та задоволені судом в інший спосіб.

Зокрема, суд наголошує на помилковості міркувань позивача про необхідність стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23.04.2021, оскільки останнього було поновлено на посаді наказом Чернігівської обласної прокуратури від 04.02.2022 №27к з 23.04.2021 в органах прокуратури на посаді прокурора Чернігівської місцевої прокуратури Чернігівської області.

Крім того, рішенням суду від 17.08.2021 у справі №620/4901/21 було вирішено питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.04.2021 по 17.08.2021.

Отже, оскільки позивача було поновлено на посаді з 23.04.2021 факт вимушеного прогулу відсутній з 23.04.2021 по 27.01.2023. При цьому, спір щодо розміру заробітної плати, яку позивачу виплачено в зазначений період, виходить за межі даного спору та має вирішуватися в окремому провадженні.

Щодо посилань на часткове виконання рішення суду від 17.08.2021 у справі №620/4901/21 в частині поновлення позивача на посаді, суд зазначає, що ст.383 КАС України передбачена можливість оскарження рішень, дій чи бездіяльності вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно з п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява №4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури, Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) про визнання протиправним та скасування рішення та наказу, зобов`язання вчинити певні дії слід задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 139, 227, 229, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури, Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) про визнання протиправним та скасування рішення та наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 02.12.2022 №1 про неуспішне проходження атестації.

Визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов`язки керівника Чернігівської обласної прокуратури від 27.01.2023 №25к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Чернігівської місцевої прокуратури Чернігівської області та органах прокуратури з 27.01.2023.

Стягнути з Чернігівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 27.01.2023 по 11.04.2023 в розмірі 19 717,11 грн (дев`ятнадцять тисяч сімсот сімнадцять грн).

В решті позову - відмовити.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Чернігівської місцевої прокуратури Чернігівської області та органах прокуратури та присудження виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць, а саме: 8 505,42 грн (вісім тисяч п`ятсот п`ять гривень 42 коп.), звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Позивач : ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Чернігівська обласна прокуратура (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000, ).

Відповідач: Чотирнадцята кадрова комісія обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01001).

Повне рішення суду складено 24.04.2023.

Суддя Л.О. Житняк