Справа № 140/2388/23
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року ЛуцькСправа № 140/2388/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Пенсійного фонду України (далі ПФУ, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 30.01.2023 №3006-122/Н-03/8-2800/23 про залишення без задоволення скарги ОСОБА_1 від 23.12.2022; зобов`язання задовольнити скаргу позивача від 23.12.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 у справі №140/4231/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області) провести ОСОБА_1 з 16.10.2020 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

ГУ ПФУ у Волинській області провело нарахування підвищення до пенсії з 16.10.2020 по дату набрання рішенням суду законної сили (до 16.07.2021) та при цьому доплату нарахувало не в розмірі, який дорівнює двом мінімальним заробітним платам, а у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, посилаючись на пункт 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (далі Закон №1774-VIII). У зв`язку із такими діями ГУ ПФУ у Волинській області, позивач звернувся до ПФУ зі скаргою про неправомірне припинення нарахування та виплати підвищення до пенсії згідно з рішенням суду та вжиття заходів реагування до Управління шляхом зобов`язання продовжити з щомісячно нараховувати та виплачувати доплату до пенсії та виплату проводити з 16.07.2021 у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ.

Проте рішенням ПФУ від 30.01.2023 скаргу на рішення, дії ГУ ПФУ у Волинській області залишено без задоволення.

Позивач вважає, що ПФУ при розгляді скарги не надав оцінку повідомленим обставинам, не проаналізував причини, що призвели до зупинення виконання рішення суду, не вжив заходів до припинення протиправних дій ГУ ПФУ у Волинській області.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суддею одноособово.

Відповідач у відзиві на позов від 10.03.2023 №2800-0603-7/12348 позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити. В обґрунтування цієї позиції вказав, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки виходячи зі змісту позовної заяви, позивач по суті не погоджується з порядком виконання рішення суду у справі №140/4231/21. Позивачу з посиланням на положення законодавства роз`яснено механізм забезпечення виконання судового рішення. Одночасно роз`яснено, що згідно з пунктом 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №1774-VIII мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Рішення від 30.01.2023 №3006-122/Н-03/8-2800/23 прийняте, виходячи із власного розуміння правового регулювання питання, заявленого у скарзі, та дискреційних повноважень ПФУ, а незгода позивача зі змістом цього рішення не свідчить про порушення відповідачем порядку розгляду скарги.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (3 категорії), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 . ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду та отримує пенсію за віком як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та не перебуває у трудових відносинах.

16.07.2021 набрало законної сили рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 у справі №140/4231/21, яким визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Волинській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 16.10.2020 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

На звернення ОСОБА_1 щодо виконання рішення суду від 15.06.2021 у справі №140/4231/21, ГУ ПФУ у Волинській області листом від 2810.2022 №8974-8241/Н-02/8-0300/22 повідомило позивача про те, що провело з 16.10.2020 нарахування підвищення до пенсії з урахуванням пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1774-VIII, згідно з яким, починаючи з 01.01.2017, мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, а розрахунковою величиною є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року. Крім того, оскільки у рішенні суду відсутня кінцева дата, то таке рішення виконано до дати набрання таким рішенням законної сили та сума нарахувань за період з 16.10.2020 по 15.07.2021 становить 37836,00 грн (а.с.11-12).

23.12.2022 ОСОБА_1 звернувся до ПФУ зі скаргою, у якій просив вжити заходів реагування щодо бездіяльності ГУ ПФУ у Волинській області та зобов`язати останнє надалі, продовжуючи з 16.07.2021, здійснювати нарахування та виплату доплати до пенсії згідно з рішенням суду від 15.06.2021 у справі №140/4231/21 (а.с.13-15).

Рішенням ПФУ від 30.01.2023 №3006-122/Н-03/8-2800/23 скаргу ОСОБА_1 від 23.12.2022 (вх. №122/Н-2800-23 від 02.01.2023) залишено без задоволення. При цьому ПФУ роз`яснив, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності Законом №1774-VIII не підлягає застосування як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, а в ухвалі від 24.06.2020 у зразковій справі №240/4937/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у разі зміни чинного законодавства України, яким регулюються питання соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, необхідно керуватися нормами законів, чинних на час призначення (нарахування) їм виплат. Одночасно інформовано про наявність в КАС України спеціальних норм, які регулюють виконання судових рішень та забезпечують їх примусове виконання (стаття 383 КАС України), а також про повноваження суду відповідно до статті 378 КАС України відстрочити або розстрочити виконання рішення суду, змінити порядок та спосіб його виконання (а.с.8-9).

Звернення позивача із цим позовом зумовлене не вирішенням порушених у скарзі питань.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Процедуру подання та розгляду скарг на рішення про призначення, перерахунок, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший, виплаті пенсій (далі - рішення), прийняті головними управліннями Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управліннями Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі - органи, що призначають пенсії) визначає Порядок розгляду скарг на рішення органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 12.0.2007 №18-6, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.11.2007 за №1241/14508 (далі Порядок №18-6).

Як передбачено пунктом 2 Порядку №18-6, у разі, якщо громадянин вважає, що орган, що призначає пенсію, прийняв рішення, що суперечить законодавству про пенсійне забезпечення або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, громадянин має право оскаржити таке рішення у органі Пенсійного фонду України вищого рівня.

Згідно з пунктом 3 Порядку №18-6 скарга на рішення органу, що призначає пенсії, подається громадянином особисто або законним представником відповідно до законодавства або представником, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (далі - заявник). Подання скарги відповідно до цього Порядку не позбавляє заявника права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства.

За змістом пункту 4 Порядку №18-6 скарга на рішення регіональних органів Пенсійного фонду України подається до Пенсійного фонду України та супроводжується документами, що свідчать про прийняття неправильних рішень.

Відповідно до пункту 9 Порядку №18-6 орган Пенсійного фонду України зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його у термін не більше одного місяця від дня надходження скарги на адресу заявника поштою або надати йому під розписку. Якщо в місячний термін вирішити порушені у скарзі питання неможливо, орган Пенсійного фонду України може прийняти рішення про продовження строків розгляду скарги заявника, про що письмово повідомити заявника до закінчення тридцятиденного строку. При цьому загальний термін розгляду скарги не може перевищувати сорока п`яти днів.

Згідно з пунктом 10 Порядку №18-6 орган Пенсійного фонду України при розгляді скарги заявника перевіряє законність і обґрунтованість рішення, що оскаржується, і приймає одне з таких рішень: 1) залишає скаргу без задоволення; 2) повністю або в певній частині задовольняє скаргу.

У разі повного або часткового задоволення скарги до рішення даються розпорядження органу Пенсійного фонду України, рішення якого скасовано повністю або в певній частині, про вчинення відповідних дій (абзац четвертий пункту 12 Порядку №18-6).

Пунктом 12 Порядку №18-6 також обумовлено, що рішення Пенсійного фонду України, прийняте за розглядом скарги, може бути оскаржене в судовому порядку в термін, передбачений законодавством України.

Аналіз наведених норм дають підстави для висновку, що праву громадян на звернення зі скаргою на рішення, дії (бездіяльність) органу, що призначає пенсію, до ПФУ кореспондує обов`язок останнього розглянути скаргу у встановлений у пункті 9 Порядку №18-6 строк та прийняти мотивоване рішення по суті порушеного питання із повідомленням скаржника про прийняте рішення.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав прийняття (фактичних і юридичних) таких актів, а також переконливих і зрозумілих мотивів їх прийняття.

Оцінюючи рішення ПФУ, яким скаргу позивача залишено без задоволення, на предмет обґрунтованості та повноти розгляду порушеного питання, суд виходить із того, що ОСОБА_1 повідомляв про протиправне припинення ГУ ПФУ у Волинській області виплати йому підвищення до пенсії, право на яке згідно зі статтею 39 Закону №796-XII встановлено судовим рішенням, та нарахування такого підвищення до пенсії не у розмірі, встановленому зазначеною нормою, яку застосував суд при вирішенні спору.

За змістом рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 у справі №140/4231/21 зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області провести ОСОБА_1 з 16.10.2020 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

ГУ ПФУ у Волинській області нарахування підвищення до пенсії провело за період з 16.10.2020 по 15.07.2021 (по день набрання рішенням суду законної сили), застосовуючи розрахункову величину прожитковий мінімум для працездатних осіб, установлений на 01 січня календарного року.

Відповідач, розглядаючи скаргу, правильно роз`яснив, що за змістом пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1774-VIII, який набрав чинності 01.01.2017, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017.

На таке нормативне регулювання звернуто увагу і в рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 у справі №140/4231/21.

Суд також зазначає, що згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 11.12.2019 у зразковій справі №240/4946/18 щодо застосування норм права, а саме пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1774-VIII, після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають. Верховний Суд від згаданого висновку щодо застосування пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1774-VIII із застосуванням виняткового механізму, закріпленого частиною першою статті 346 КАС України, не відступав, на що звернута увага в ухвалі Верховного Суду від 11.01.2023 у справі №240/3309/22.

Отже, висновки ПФУ стосовно застосування ГУ ПФУ у Волинській області розрахункової величини при нарахуванні ОСОБА_1 підвищення до пенсії не суперечать положенням чинного законодавства та правозастосовній практиці у рішеннях Верховного Суду.

Однак рішення ПФУ від 30.01.2023 №3006-122/Н-03/8-2800/23 не містить ніякої оцінки діям ГУ ПФУ у Волинській області щодо припинення нарахування підвищення до пенсії з 16.07.2021.

На думку суду, рішення відповідача у цьому питанні свідчить про формальний розгляд скарги та, окрім загального цитування окремих положень КАС України, у ньому не вказано правових підстав припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 підвищення з 16.07.2021.

Суд звертає увагу, що стаття 378 КАС України врегульовує порядок відстрочення і розстрочення виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, а стаття 383 цього Кодексу визначає право особи-позивача, на користь якої ухвалено рішення суду, подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Поряд з тим позивач скористався наданим йому правом звернутися зі скаргою на рішення (дії) ГУ ПФУ у Волинській області до ПФУ, що зобов`язує останнього вирішити скаргу з прийняттям мотивованого рішення.

У рішенні ПФУ за результатами розгляду скарги відсутнє обґрунтування з посиланням на норми чинного законодавства, які дозволяють виконувати рішення суду, у якому відсутня кінцева дата, лише до дати набрання рішенням суду законної сили.

Передбачена статтею 39 Закону №796-ХІІ доплата є періодичним (щомісячним) платежем, виплата якого, за загальним правилом, не обмежена в часі.

Згідно з усталеною судовою практикою (постанови Верховного Суду України від 23.04.2013 №21-239а11, від 19.03.2013 №21-53а13, від 05.11.2013 №21-293а13, від 07.07.2014 №21-222014 тощо), відступу від якої не здійснювалось Верховним Судом, виплати за рішеннями судів, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком, продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення, або до зміни умов пенсійного забезпечення одержувача. Вказана правова позиція підтримана у постанові Верховного Суду від 29.11.2021у справі №620/2928/20.

На таке ж правове регулювання вказано і в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 24.06.2020 у зразковій справі №240/4937/18.

Тому нарахування та виплата ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення відповідно до статті 39 Закону №796-ХІІ підвищення до пенсії, яке має регулярний та постійний характер, законодавчо не обмежене часовим періодом. Обмеження виплати кінцевою датою, про яку не зазначено у судовому рішенні, та без скасування такої виплати або права на неї шляхом постановлення спеціального законодавчого акту суперечить змісту спірних правовідносин та чинному законодавству, яким регулюються ці правовідносини.

ГУ ПФУ у Волинській області самовільно визначило для себе порядок виконання рішення суду у справі №140/4231/21, що прямо суперечить статті 129-1 Конституції України, статтям 14, 370 КАС України щодо обов`язковості судових рішень.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що відповідач не прийняв законне рішення за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 в контексті порушеного ним питання (про вжиття заходів реагування до ГУ ПФУ у Волинській області щодо припинення виплати підвищення до пенсії), у зв`язку з чим рішення відповідача від 30.01.2023 №3006-122/Н-03/8-2800/23 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача задовольнити скаргу позивача від 23.12.2022, то суд враховує наступне.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується та приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених суду повноважень законодавцем.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі. Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними) (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13).

Тобто, розгляд скарги позивача та прийняття рішення за результатами такого розгляду є дискреційним повноваженням пенсійного органу.

Отже, вимоги позивача у вказаній частині не підлягають задоволенню, оскільки на даній стадії вони є передчасними і призведуть до втручання в дискреційні повноваження відповідача в частині наданих повноважень щодо розгляду скарг на рішення територіальних органів Пенсійного фонду.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що, для належного захисту прав та інтересів позивача позов належить задовольнити у спосіб визнання протиправним та скасування рішення ПФУ від 30.01.2023 №3006-122/Н-03/8-2800/233 про результати розгляду скарги та зобов`язання відповідача повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 23.12.2022 з урахуванням наведених у цьому рішенні суду висновків.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 1073,60 грн, підтверджені квитанцією від 16.02.2023 № (а.с.3). Суд звертає увагу, що сума судового збору підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі, оскільки, часткове задоволення позову стосується лише способу захисту порушеного права обраного судом.

Керуючись статтями 139, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Пенсійного фонду України від 30 січня 2023 року №3006-122/Н-03/8-2800/23 про результати розгляду скарги.

Зобов`язати Пенсійний фонд України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 23 грудня 2022 року, з врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Пенсійного фонду України судові витрати у сумі 1073,60 грн (одну тисячу сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Пенсійний фонд України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 9, ).

Суддя Т.М. Димарчук