Справа № 260/249/23
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2023-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2023 рокум. Ужгород№ 260/249/23
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Скраль Т.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в особі представника Каверіна Сергія Миколайовича ( АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2023 року ОСОБА_1 , через уповноваженого представника Каверіна Сергія Миколайовича звернувся з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 , якою просить: 1) визнати протиправними дії НОМЕР_3 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у вересні 2016 року та вересні 2017 року без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди; 2) зобов`язати НОМЕР_3 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення виплаченої у вересні 2016 та вересні 2017 року з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, ураховуючи раніше виплачені суми.

20 січня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження в даній адміністративній справі.

20 лютого 2023 року ухвалою суду витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_1 особову справу ОСОБА_1 . Витребувані судом докази необхідно було подати Закарпатському окружному адміністративному суду за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Загорська, буд. 30, п.і. 88000 - до 09 березня 2023 року. Відкладено розгляд справи на 13 березня 2023 року.

Ухвалу від 20 лютого 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_1 отримано 24 лютого 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення, яке повернулось до суду 01 березня 2023 року, однак станом на 13 березня 2023 року особову справу ОСОБА_1 не надано суду та не повідомлено суд про неможливість подати докази.

13 березня 2023 року ухвалою суду встановлено, що відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань належним найменуванням відповідача є Військова частина НОМЕР_2 та витребувано повторно від ІНФОРМАЦІЯ_1 особову справу ОСОБА_1 .

10 квітня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_1 листом № 756 від 05 квітня 2023 року повідомлено суд, що витребувана особова справа була передана в Військову частину НОМЕР_4 відповідно до поіменного сприску військовозобов`язаних, які призвані і відправлені ІНФОРМАЦІЯ_1 у складі команди № НОМЕР_4 .

Відповідно до частини 9 статті 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними в ній доказами.

1. Позиції сторін.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що під час проходження військової служби Відповідачем з порушенням норм законодавства здійснювалось нарахування та виплату йому грошового забезпечення. Із огляду на архівні відомості карток грошового забезпечення під час проходження військової служби позивачу у 6 прикордонному загоні проводились нарахування та виплати, розрахунковою величиною яких є розмір місячного грошового забезпечення, зокрема у вересні 2016 року сумі 7 912,50 грн. та вересні 2017 року у сумі 8 424,38 грн. допомога на оздоровлення без включення до розрахунку місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороду нараховану у ці місяці у сумі 4 747,50 грн. та 5 054,63 грн. відповідно, виплату якої було встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 і така виплачувалась із січня 2016 року по лютий 2018 року щомісячно. З урахуванням правових висновків ухвалених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.11.2021 у справі № 825/997/17 дії відповідача щодо не включення до розрахунку місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди при нарахуванні та виплаті у вересні 2016 року та вересні 2017 року допомоги на оздоровлення є протиправними та порушують майнові права позивача на виплату грошового забезпечення у законодавчо визначеному розмірі.

13 лютого 2023 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначають, що Інструкція № 425 визначила чіткий перелік складових, з яких повинна складатись сума допомоги на оздоровлення, в тому числі і позивачу за 2016 -2017 роки. Військова частина НОМЕР_2 підтверджує, що у вересні 2016 року позивачу було нараховано та виплачено допомогу на оздоровлення у загальній сумі 7912,50 грн. та в вересні 2017 року позивачу було нараховано та виплачено допомогу на оздоровлення у загальній сумі 8424,38 грн , в яку не входила щомісячна додаткова грошова винагорода (передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, далі по тексту - Постанова № 889). Жодним вищим по юридичній силі за Інструкцію № 425 нормативно-правовим або підзаконним актом, не визначено пряму вимогу щодо включення щомісячної додаткової грошової винагороди до складу допомоги на оздоровлення. На момент виникнення спірних правовідносин, положення Інструкції № 425 не були скасовані та були діючими, і, відповідно, відповідали вимогам чинного законодавства. Тому, саме положення Інструкції № 425 визначали пряму заборону щодо включення винагород при обрахунку допомоги на оздоровлення. Тому, діяння посадових осіб Військової частини НОМЕР_2 вчинялись на підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України та відповідали вимогам чинного законодавства. Крім того, до спірних правовідносин повинен застосовуватись місячний строк звернення до суду, передбачений частиною 5 статті 122 КАС України. Отже, з урахуванням внесених змін до статті 233 КЗпП України, перебіг строку звернення до суду з даним позовом розпочався 19 вересня 2022 року та закінчився 19 жовтня 2022 року. Водночас Позивач звернувся до суду 17 грудня 2022 року, тобто із пропуском процесуального строку.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 12 вересня 2022 року відповідно до витягу з наказу начальника Західного регіонального управління ДПС України № 346-ОС «Про особовий склад» припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби за підпунктом «г» пункту частини п`ятої статті Закону у запас по НОМЕР_5 прикордонному загону підполковника ОСОБА_1 , начальника прикордонного оперативно - розшукового відділу ( з місцем дислокації АДРЕСА_3) головного оперативно-розшукового відділу, без права носіння військової форми одягу, (а.с. 9-10).

19 вересня 2022 року відповідно до наказу начальника НОМЕР_5 прикордонного загону імені героїв Карпатської Січі ДПС України № 659-ОС «Про особовий склад» виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення підполковника ОСОБА_1 , начальника прикордонного оперативно - розшукового відділу (з місцем дислокації АДРЕСА_3) головного оперативно-розшукового відділу. Остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 19 вересня 2022 року, (а.с. 17-18).

22 вересня 2022 року адвокат Каверін С.М., в інтересах ОСОБА_1 з адвокатським запитом, в якому просив надати, в тому числі, копію особистих карток грошового забезпечення за період проходження військової служби чи перебування на грошовому забезпечення у НОМЕР_3 прикордонному загоні ( в/ч НОМЕР_2 ) у період 2015-2020 роки, (а.с. 7).

03 жовтня 2022 року НОМЕР_3 прикордонний загін листом № 11/14160-22-Вх-5644 «Про надання інформації» направив особисті картки грошового забезпечення ОСОБА_1 , довідку про нарахування та виплату індексації грошового забепечення та витяги з наказів по особовому складу за період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 з 2015 по 2020 роки, (а.с. 8).

Враховуючи протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплату грошової допомоги на оздоровлення у вересні 2016 року та вересні 2017 року без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

В частині дотримання позивачем строків звернення до суду, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Разом з тим, згідно з частиною 2 статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин і яка діяла до 19.07.2022р.) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В пункті 2.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 9-рп/2013 від 15.10.2013р. зазначено про те, що спір щодо стягнення невиплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці. В разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Конституційний Суд України при тлумаченні норми статті 233 КЗпП України виходить з того, що право на отримання заробітної плати повинно бути гарантоване незалежно від строку. Таким чином, у цій статті КЗпП України встановлена додаткова гарантія для осіб, що звертаються до суду з вимогами про стягнення заробітної плати.

Відповідно до статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Законом України № 2352-IX від 01.07.2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» внесені зміни до норм КЗпП України.

Зокрема, частини 1 і 2 статті 233 КЗпП України викладені в новій редакції, згідно якої працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Згідно з новою редакцією статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Разом з тим, Закон України № 2352-ІХ від 01.07.2022 року не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, тобто, його норми не мають зворотної дії в часі.

Отже, цей Закон містить норми прямої дії та поширює свою дію тільки на ті правовідносини, які виникли та існують після набрання ним чинності, зокрема з 19.07.2022 року.

За таких умов підстав для застосування змін, внесених згідно Закону України № 2352-IX від 01.07.2022 року до приписів статті 233 КЗпП України, які набрали чинності з 19.07.2022р., під час вирішення розглядуваного спору судом не встановлено.

Окрім цього, відповідно до пункту1 Глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Оскільки станом на час звернення позивача до суду карантин, встановлений КМ України, діяв, то застосування строку, визначеного частиною 1 статті 233 КЗпП України, не можна вважати правильним також із цієї підстави.

Відтак, суд відхиляє доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду.

Щодо розгляду справи по суті спірних правовідносин, судом встановлено наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України (частина 4 статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Згідно з частиною 1 статті 10-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Відповідно до частини 3 статті 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям виплачуються, зокрема, грошова допомога на оздоровлення в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

За визначенням, наведеним в пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (чинна на момент виникнення спірних правовідносин, далі по тексту - Постанова №1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Про питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (чинна на момент виникнення спірних правовідносин, далі по тексту - Постанова № 889) закріплено питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.

Підпунктами 1, 5 пункту 1 Постанови №899 установлено щомісячну додаткову грошову винагороду: військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Згідно з пунктом 2 Постанови №899 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Наказом Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.06.2008 за № 537/15228, затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі Інструкція № 425, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до пункту 1.2 якої грошове забезпечення - це гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення; місячне грошове забезпечення - це грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.

До складу місячного грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати та премія); штатна посада - посада, визначена у штаті органу Держприкордонслужби, статус якої визначається встановленим за нею найвищим військовим званням і посадовим окладом.

Відповідно до пункту 3.7.1 Інструкції № 425 військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 3.7.4 Інструкції № 425 розмір допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Проте застосовуючи наведену Інструкцію як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті позивачеві допомоги на оздоровлення, суд враховує пріоритетність законів над підзаконними актами та дискрецію держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

В свою чергу встановлення підзаконним нормативно - правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати право на отримання такої винагороди, встановлене актом вищої юридичної сили. Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

Отже при визначенні розміру грошового забезпечення, застосуванню підлягає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанова №899, а не Інструкція № 425 в частині обмеження включення до грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова додаткова грошова допомога, щомісячної додаткової грошової винагороди.

Судом враховано позиції суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 825/997/17 та у постанові Верховного Суду від 26.01.2022 по справі № 520/8887/2020.

Відтак, суд зазначає, що оскільки щомісячна додаткова грошова винагорода в 2016-2017 роках позивачу під час проходження служби у Військовій частині НОМЕР_2 виплачувалася щомісяця (доказів протилежного матеріали справи не містять), тому така винагорода не може вважатись одноразовою та повинна бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога на оздоровлення.

При цьому, суд звертає увагу, що оскільки у спірний період позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , то суд приходить до висновку про те, що дії саме Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у виплаті позивачу грошової допомоги для оздоровлення без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди за 2016-2017 роки є протиправними.

Крім того, у відзиві на позовну заяву Військова частина НОМЕР_2 підтверджує, що у вересні 2016 року позивачу було нараховано та виплачено допомогу на оздоровлення у загальній сумі 7912,50 грн. та в вересні 2017 року позивачу було нараховано та виплачено допомогу на оздоровлення у загальній сумі 8424,38 грн , в яку не входила щомісячна додаткова грошова винагорода (передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889).

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення виплаченої у вересні 2016 та вересні 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди виплаченої у вересні 2016 та вересні 2017 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Зважаючи на те, що позивача від сплати судового збору звільнено, підстави для вирішення питання щодо відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 139, 229, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 , в особі представника Каверіна Сергія Миколайовича до Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у вересні 2016 року та вересні 2017 року без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошової допомоги на оздоровлення виплаченої у вересні 2016 та вересні 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди виплаченої у вересні 2016 та вересні 2017 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 24 квітня 2023 року.

СуддяТ.В.Скраль