Справа № 480/433/23
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 квітня 2023 року Справа № 480/433/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Осіпової О.О.,
за участю секретаря судового засідання - Щербаченко В.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представників відповідачів - Гаврук Н.С., Москаленка Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/433/23 за позовом ОСОБА_1 до Служби судової охорони, Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Служби судової охорони, Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Служби судової охорони від 16.12.2022 №1117 о/с «По особовому складу»;
- визнати протиправним та скасувати наказ Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області від 17.12.2022 № 468 о/с «По особовому складу»;
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника територіального управління (зі служби) Служби судової охорони у Сумській області з 19.12.2022 року;
- стягнути з Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.12.2022 року по день ухвалення у справі судового рішення;
- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника територіального управління (зі служби) Служби судової охорони у Сумській області та в частині стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць;
Свої вимоги мотивує тим, що під час попередження про звільнення 10.11.2022р. начальником Управління йому було запропоновано 6 вакантних посад, які є нижчими за ту посаду, що він обіймав до внесення змін до штату Управління, та які не відносяться до номенклатури центрального органу управління Служби, тому від такої пропозиції позивач звісно відмовився, оскільки вона не мала законних підстав та була можливість переведення на рівнозначну посаду.
Про те, що така можливість була, свідчить той факт, що наказом Служби судової охорони від 17.11.2022р. № 492 оголошено конкурс на зайняття вакантної посади заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) Служби судової охорони у Сумській області.
Зазначає, що призначення на рівнозначну посаду не потребує участі у конкурсі, а тому оголошення Службою судової охорони конкурсу на вищезазначену посаду він не розглядав як пропозицію про переведення на іншу роботу, передбачену ст. 40 КЗпП України.
16.12.2022р. керівництвом Служби судової охорони йому було запропоновано одну з наявних вакантних посад, відповідно до номенклатури центрального органу управління Служби - заступник начальника територіального управління (з організації діяльності) Служби судової охорони у Одеській області.
На дану пропозицію він погодився, але, не дивлячись на це, в той же день, наказом Служби судової охорони «По особовому складу» від 16.12.2022р. №1117 о/с, його було звільнено зі служби з 19.12.2022 р.
На підставі вищезазначеного наказу керівником Управління було видано відповідний наказ від 17.12.2022 № 468 о/с «По особовому складу» з формулюванням: вважати таким, що ОСОБА_1 звільнений зі Служби в службі судової охорони за підпунктом 4 пункту 2 розділу XII положення про проходження служби співробітниками служби судової охорони (у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційних заходів) у запас Збройних Сил України.
Таким чином, після зміни до штату територіального управління Служби судової охорони у Сумській області та попередження позивача про скорочення займаної ним посади у двомісячний термін відповідачами йому не було запропоновано рівнозначну посаду - заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) Служби судової охорони у Сумській області, водночас оголошено на таку посаду конкурс.
Крім того, навіть після прийняття ним пропозиції зайняти посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) Служби судової охорони у Одеській області, позивача було звільнено у зв`язку із скороченням штату.
Ухвалою 25.01.2023р. судді Сумського окружного адміністративного суду Павлічек В.О. задоволено заявою про самовідвід, внаслідок чого справа була повторно автоматизовано розподілена на суддю Осіпову О.О.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 27.01.2023р. позовну заяву було залишено без руху.
02.02.2022р. позивачем було усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою від 06.02.2023р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
06.03.2023р. від представника відповідача - Служби судової охорони надійшов відзив на позовну заяву (а.с.47-52), в якому вказано, що 10.11.2022р. позивачу було запропоновано наявні вакантні посади ТУ ССО у Сумській області, на які можливо було його призначити в межах повноважень начальника територіального управління, а саме: начальник відділу матеріально-технічного забезпечення; головний спеціаліст (з питань запобігання та виявлення корупції); головний спеціаліст режимно-секретного органу; головний спеціаліст відділу організації охорони та підтримання громадського порядку; провідний спеціаліст служби з професійної підготовки та підвищення кваліфікації; провідний спеціаліст відділу матеріально-технічного забезпечення.
В свою чергу, заступник начальника територіального управління (зі служби) полковник Служби судової охорони ОСОБА_1 не надав згоди на призначення на жодну із запропонованих начальником територіального управління Служби судової охорони у Сумській області вакантних посад.
Посада заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) начальником територіального управління не пропонувалась жодному із заступників, посади яких було скорочено, оскільки відповідно до пункту 7 розділу VI Положення про проходження служби співробітниками служби судової охорони, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 04 квітня 2019 року № 1052/0/15-19 призначення на посади та звільнення з посад співробітників Служби у центральному органі управління та керівників (начальників) територіальних підрозділів Служби, їх заступників здійснюються Головою Служби.
Зазначає, що згідно зі статтею 42 КЗпП України з метою визначення кваліфікації, продуктивності праці та забезпечення рівних умов та соціального захисту всіх співробітників Служби судової охорони, (зокрема й співробітників територіального управління Служби судової охорони у Сумській області), наказом Служби судової охорони від 17.11.2022р. № 492 було оголошено конкурс на зайняття вакантних посад співробітників Служби судової охорони, а саме заступників начальників територіальних управлінь (з організації діяльності), зокрема і заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) у Сумській області.
Однак позивач не виявив бажання та не скористався своїм правом і не подав документи на проходження конкурсу на вакантні посади заступників до жодного територіального управління, та зокрема і до ТУ ССО у Сумській області.
За результатами проведеного конкурсу, переможцем на посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) у Сумській області було визнано ОСОБА_2 .
Із врахуванням розділу VI Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 04.04.2019р. №1052/0/15-19, проведення конкурсу на рівнозначні або нижчі посади у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів чинними нормами законодавства не заборонено, крім того в даній ситуації це було необхідно, оскільки не можливо було без проведення конкурсу визначити тих кандидатів, які мають відповідну кваліфікацію, тим більше серед такої кількості кандидатів.
А тому жодних порушень щодо проведення конкурсу на зайняття вакантної посади заступника начальника (з організації діяльності) ТУ ССО у Сумській області Службою судової охорони допущено не було.
Щодо пропозиції 16.12.2023р. центральним органом управління Служби судової охорони ОСОБА_1 вакантної посади заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) у Одеській області, представник відповідача 1 зазначає, що це було зроблено помилково і не могло бути реалізовано, оскільки дана посада є вищою.
Відповідно наказу Служби судової охорони від 27.12.2019р. №281 «Про установлення посадових окладів співробітників територіальних управлінь Служби судової охорони» визначено для заступника начальника управління в Одеській області І категорію тарифного розряду, що є вищою в порівнянні з ІІІ категорією цього ж заступника в ТУ ССО у Сумській області.
Відповідно до Розділу VI Положення про проходження служби, зокрема призначення співробітників (переміщення по службі) здійснюється на вищі посади виключно за результатами конкурсу.
З огляду на вказані обставини справи та положення законодавства слід дійти висновку, що процедура звільнення позивача зі служби в Службі судової охорони через скорочення штатів, проведена відповідно до вимог чинного законодавства та Служба судової охорони жодним чином не порушувала права позивача, а тому підстави для скасування наказу Служби судової охорони від 16.12.2022р. №1117о/с по особовому відсутні, та як наслідок для поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді із виплатою середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.
Того ж дня від представника Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області надійшов відзив на позовну заяву (а.с.85-90), відповідно до якого посада, яка вводилась, рівнозначна тим, що скорочувались. Проте призначення на посади заступників керівників територіальних підрозділів Служби здійснюється Головою Служби судової охорони, а отже у відповідача 2 не було можливості одночасно з попередженням про звільнення запропонувати позивачеві рівнозначну посаду.
Оскільки від відповідача 1 тривалий час не надходила пропозиція ОСОБА_1 обійняти рівнозначну посаду, відсутність можливості у відповідача 2 призначити позивача на рівнозначну посаду, а також можливість його переведення на нижчу посаду, 10.11.2022р. йому було запропоновано 6 нижчих посад, із якими останній не погодився.
16.12.2022р. до відповідача 2 надійшов витяг з наказу відповідача 1 від 16.12.2022р. № 1117 о/с «По особовому складу», яким позивача звільнено зі служби в Службі судової охорони у запас Збройних Сил України.
Як зазначалось у наказі, позивача звільнено з 19.12.2022р. за підпунктом 4 п.2 розділу ХІІ Положення про проходження служби у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційних заходів.
Тому, на думку представника відповідача 2, підстави для задоволення позову відсутні.
13.03.2023р. позивачем подано відповідь на відзив (а.с.114-117), згідно з якою пропозиція начальника Управління від 10.11.2022р., щодо 6 вакантних посад, які йому пропонувалось зайняти, суперечила Пункту 8 розділу VI Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 04.04.2019р. № 1052/0/15-19 (далі - Положення), оскільки усі ці 6 посад були нижчими за ту посаду, що він обіймав до внесення змін до штату Управління.
Водночас, посада заступника територіального управління ( з організації діяльності) у Сумській області, яку було введено в новий штатний розпис під час реорганізації, є рівнозначною тієї, яку він обіймав (заступник начальника територіального управління (зі служби) Служби судової охорони у Сумській області), що підтверджують відповідач 1 та відповідач 2 у своїх відзивах на позов, а відповідно до розділу VI Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони призначення на рівнозначні посади проводиться саме у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів, тобто без проведення конкурсу.
Так, на момент виникнення спірних правовідносин порядок вивільнення у зв`язку з реорганізацією було, врегульовано КЗпП України, яким не передбачено конкурсу як умови переведення працівника за його згодою на іншу посаду у випадках організаційно-штатних змін в органі.
Тобто, оголосивши на запроваджену посаду в новому штатному розписі конкурс, не запропонувавши йому посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) Служби судової охорони у Сумській області на виконання вимог ст.49-2 КЗпП України та пункту 8 розділу VI Положення, звільнивши позивача після його згоди на переведення на посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) у Одеській області і при прийнятті оскаржуваних наказів про його звільнення - відповідачі діяли не на підставі та не у спосіб, що передбачені КЗпП України, порушили процедуру звільнення, а тому оскаржувані ним накази є протиправними і підлягають скасуванню.
Також позивач вважає, що в адміністративному позові ним було у достатній мірі обґрунтовано факт заподіяння йому моральної шкоди та визначений ним розмір завданих збитків відповідає вимогам розумності і справедливості.
Ухвалою від 14.03.2023р. підготовче провадження у справі закрито та справа призначена до судового розгляду.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.
Представники відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечували з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву.
Суд, заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , у період часу з 16.04.2020р. до 19.12.2022р. проходив службу у Територіальному управлінні Служби судової охорони у Сумській області на посаді заступника начальника територіального управління (зі служби).
Зокрема, 15.04.2020р. відповідачем 1 видано наказ № 169 о/с «По особовому складу» про прийняття позивача на службу до Служби судової охорони.
16.04.2020р. наказом відповідача 2 № 51 о/с «По особовому складу» на виконання наказу відповідача 1 від 15.04.2020 № 169 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 було призначено на посаду заступника начальника територіального управління (зі служби) Служби судової охорони у Сумській області.
07.12.2020р. наказом відповідача 1 №662 «Про введення в дію штатів територіальних управлінь Служби судової охорони» введено в дію штат відповідача 2 (до цього діяв штатний розпис, введений в дію наказом відповідача 1 від 02.01.2020р. №1).
Відповідно до штату відповідача 2 до складу керівництва входили: начальник територіального управління, заступник начальника територіального управління, заступник начальника територіального управління (зі служби) та заступник начальника територіального управління (з забезпечення).
Наказом Служби судової охорони від 18.10.2022р. №432 «Про внесення змін до штату територіального управління Служби судової охорони у Сумській області» внесені зміни до штату територіального управління Служби судової охорони у Сумській області (далі - Управління).
Зокрема, були скорочені посади: заступник начальника територіального управління, заступник начальника територіального управління (зі служби та заступник начальника територіального управління (з забезпечення) натомість введено посаду заступник начальника територіального управління (з організації діяльності).
Відповідно до вищезазначеного наказу Управлінням було видано відповідний наказ від 19.10.2022р. №395 о/с «Про оголошення змін до штату територіального управління Служби судової охорони у Сумській області».
19.10.2022р. позивачу було надано для ознайомлення персональне попередження про скорочення посади, на якій він перебував, та наступним звільненням зі служби.
Як вбачається з переліку змін до штату, скороченню підлягає посада заступника начальника територіального управління (зі служби), натомість введено посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності).
10.11.2022р. позивачу було запропоновано наявні вакантні посади ТУ ССО у Сумській області, на які можливо було його призначити в межах повноважень начальника територіального управління, а саме: начальник відділу матеріально-технічного забезпечення; головний спеціаліст (з питань запобігання та виявлення корупції); головний спеціаліст режимно-секретного органу; головний спеціаліст відділу організації охорони та підтримання громадського порядку; провідний спеціаліст служби з професійної підготовки та підвищення кваліфікації; провідний спеціаліст відділу матеріально-технічного забезпечення.
Однак, заступник начальника територіального управління (зі служби) полковник Служби судової охорони ОСОБА_1 не надав згоди на призначення на жодну із запропонованих начальником Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області вакантних посад, оскільки вони були нижчими за займану ним посаду.
Наказом Служби судової охорони від 17.11.2022р. №492 було оголошено конкурс на зайняття вакантних посад співробітників Служби судової охорони, а саме заступників начальників територіальних управлінь (з організації діяльності), зокрема і заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) у Сумській області.
Відповідно до протоколу №14 від 29.11.2022 року Комісії для проведення конкурсу на зайняття вакантних посад співробітників центрального органу управління Служби судової охорони, керівників і заступників керівників територіальних підрозділів Служби судової охорони, на посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) у Сумській області було подано документи трьома кандидатами: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .
Позивач не виявив бажання та не подав документи на проходження конкурсу на вакантні посади заступників до жодного територіального управління, та зокрема і до ТУ ССО у Сумській області.
За результатами проведеного конкурсу переможцем на посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) у Сумській області було визнано ОСОБА_2 .
16.12.2022р. центральним органом управління Служби судової охорони ОСОБА_1 запропоновано вакантну посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) у Одеській області, на яку він погодився.
Однак на вказану посаду позивач призначений не був, оскільки вона є вищою, оскільки відповідно наказу Служби судової охорони від 27.12.2019р. №281 «Про установлення посадових окладів співробітників територіальних управлінь Служби судової охорони» визначено для заступника начальника управління в Одеській області І категорію тарифного розряду, що є вищою в порівнянні з ІІІ категорією цього ж заступника в ТУ ССО у Сумській області, а відповідно до Розділу VI Положення про проходження служби, зокрема, призначення співробітників (переміщення по службі) здійснюється на вищі посади виключно за результатами конкурсу.
16.12.2022р. до відповідача 2 надійшов витяг з наказу відповідача 1 від 16.12.2022р. №1117 о/с «По особовому складу», яким позивача звільнено зі служби в Службі судової охорони у запас Збройних Сил України. з 19.12.2022р. за підпунктом 4 п. 2 розділу ХІІ Положення про проходження служби у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційних заходів.
17.12.2022р. на виконання наказу відповідача 1 від 16.12.2022р. №1117 о/с «По особовому складу» відповідачем 2 було видано наказ №468 о/с, відповідно до п.3 якого позивачеві виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 2 повних календарних роки служби, встановлено премію у розмірі 30 % від посадового окладу за підсумками служби у грудні 2022 року, а також вислугу років станом, яка на 19.12.2022р. склала: календарна - 28 років 02 місяці 05 днів, у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) - 01 рік 07 місяців 21 день.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Статтею 43 Конституції України громадянам гарантовано захист від незаконного звільнення.
Відповідно до статті 161 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах.
Служба судової охорони підзвітна Вищій раді правосуддя та підконтрольна Державній судовій адміністрації України.
Керівництво діяльністю Служби судової охорони здійснює Голова Служби судової охорони, який призначається на посаду за результатами відкритого конкурсу і звільняється з посади Вищою радою правосуддя.
Голова Служби судової охорони має заступників, які за його поданням призначаються на посади за результатами відкритого конкурсу і звільняються з посад Вищою радою правосуддя.
Служба судової охорони складається з центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби.
Граничну чисельність центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби судової охорони затверджує Державна судова адміністрація України.
Рішення про утворення територіальних підрозділів Служби судової охорони приймається Головою Служби за погодженням з Державною судовою адміністрацією України.

Структуру та штатну чисельність центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби судової охорони затверджує Голова Служби за погодженням з Державною судовою адміністрацією України.

За частинами першою-другою статті 162-1 Закону № 1402-VIII до працівників Служби судової охорони належать особи, яким присвоєно спеціальні звання співробітників Служби судової охорони, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір із Службою судової охорони.

Порядок проходження служби співробітниками Служби судової охорони регулюється цим Законом та положенням, яке затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Голови Служби судової охорони, погодженим з Державною судовою адміністрацією України.

Частиною п`ятою цієї статті визначено, що трудові відносини працівників, які уклали трудовий договір із Службою судової охорони, регулюються законодавством України про працю.

Згідно з частиною другою статті 163 Закону № 1402-VIII призначення на посади та звільнення з посад співробітників Служби судової охорони у центральному органі управління та керівників і заступників керівників територіальних підрозділів Служби здійснюється Головою Служби судової охорони, а інших співробітників Служби судової охорони у територіальних підрозділах - керівниками відповідних територіальних підрозділів.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 04.04.2019р. №1052/0/15-19 затверджено Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони (далі Положення).

Порядок прийняття на службу, призначення на посади, переміщення по службі встановлено розділами IV-VI Положення.

Порядок звільнення співробітників зі Служби судової охорони встановлено розділом XII Положення.

Так, відповідно до підпункту 4 пункту 2 цього розділу співробітник звільняється зі служби, а служба припиняється у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційних заходів.

Звільнення співробітників зі Служби здійснюється керівниками (начальниками), яким таке право надано відповідно до номенклатури посад (пункт 3 розділу XII Положення).

У зв`язку з проведеними організаційно-штатними змінами в Службі наказом Служби судової охорони від 18.10.2022р. № 915 о/с зобов`язано начальників територіальних управлінь Служби судової охорони (особам, які виконують їх обов`язки) відповідно до ст. 49-2 Кодексу законів про працю України персонально попередити про наступне вивільнення підпорядкованих заступників начальника територіального управління та запропонувати їм переведення за їхньою згодою на вакантні посади (рівнозначні чи нижчі за наявності таких на момент попередження) та забезпечити вжиття інших заходів в порядку та строки, встановленні законодавством.

Відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.11.2022р. позивачу було запропоновано наявні вакантні посади ТУ ССО у Сумській області, на які можливо було його призначити в межах повноважень начальника територіального управління, а саме: начальник відділу матеріально-технічного забезпечення; головний спеціаліст (з питань запобігання та виявлення корупції); головний спеціаліст режимно-секретного органу; головний спеціаліст відділу організації охорони та підтримання громадського порядку; провідний спеціаліст служби з професійної підготовки та підвищення кваліфікації; провідний спеціаліст відділу матеріально-технічного забезпечення.

Однак, заступник начальника територіального управління (зі служби) полковник Служби судової охорони ОСОБА_1 не надав згоди на призначення на жодну із запропонованих начальником Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області вакантних посад, оскільки вони були нижчими за займану ним посаду.

При цьому суд зазначає, що відповідно до переліку змін до штату ТУ ССО у Сумській області одночасно скорочувалося три рівнозначні посади: 1) заступника начальника територіального управління зі спеціальним званням полковник Служби судової охорони; 2) заступника начальника територіального управління (зі служби) зі спеціальним званням полковник Служби судової охорони; 3) заступника начальника територіального управління (з забезпечення) зі спеціальним званням полковник Служби судової охорони. Натомість вводилася одна посада заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) зі спеціальним званням полковник Служби судової охорони.

При цьому відповідачами не заперечується, що посади заступника начальника територіального управління (яку займав позивач) та заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) (яка вводилася), є рівнозначними.

Зокрема, відповідно до п. 12 розділу VI Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони, затвердженого рішення Вищої ради правосуддя від 04.04.2019р. №1052/0/15-19 (далі - Положення), посада вважається вищою, якщо за цією посадою передбачено вище спеціальне звання, а за умови рівних спеціальних звань - більший розмір посадового окладу.

Згідно з оновленим штатом спеціальне звання за нововведеною посадою - полковник Служби судової охорони, як і за посадами, що підлягають скороченню.

Крім того, тарифний розряд (посадовий оклад) за нововведеною посадою (заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) відповідає такому ж розміру, як за посадою заступника начальника територіального управління (зі служби) - 51.

Отже посада, що вводилася є рівнозначною тій, що скорочувалася.

Однак, позивачеві не було запропоновано посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності), натомість, як пояснив представник відповідача 1, йому було запропоновано прийняти участь у конкурсі на нововведену посаду згідно зі статтею 42 КЗпП України з метою визначення кваліфікації, продуктивності праці та забезпечення рівних умов та соціального захисту всіх співробітників Служби судової охорони, (зокрема й співробітників територіального управління Служби судової охорони у Сумській області), оголошеному наказом Служби судової охорони від 17.11.2022р. № 492.

Проте від участі у конкурсі позивач відмовився, оскільки, на його думку, призначення на рівнозначні посади здійснюється у таких випадках без конкурсу.

Суд погоджується з такими доводами ОСОБА_1 , оскільки пунктом 1 розділу IV Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони визначено, що призначення на посади співробітників Служби (крім призначення на рівнозначні або нижчі посади) здійснюється виключно за результатами конкурсу, що проводиться Державною судовою адміністрацією України в порядку, визначеному Вищою радою правосуддя.

Відповідно до пункту 6 Розділу VI Положення призначення співробітників (переміщення по службі) здійснюється на рівнозначні посади у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів.

Призначення на посади та звільнення з посад співробітників Служби у центральному органі управління та керівників (начальників) територіальних підрозділів Служби, їх заступників здійснюються Головою Служби, а інших співробітників у територіальних підрозділах керівниками (начальниками) відповідних територіальних підрозділів Служби відповідно до номенклатури (пункт 7 Розділу VI).

Переведення з вищих посад на нижчі у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів здійснюється прямими начальниками у межах наданих їм прав щодо призначення на посади за умови відсутності можливості призначити співробітника на рівнозначну посаду в цьому ж центральному органі управління чи територіальному підрозділі (пункт 8 Розділу VI).

Співробітники, які переведені на нижчі посади у зв`язку з проведенням організаційно-штатних заходів, мають переважне право на просування по службі. При цьому особи, які відповідають вимогам для заміщення вищих посад, протягом одного року призначаються на посади не нижчі за ті, з яких вони були переведені (за наявності вакантних посад) (пункт 11 Розділу VI).

Отже, проведення конкурсу на рівнозначні або нижчі посади у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів чинними нормами законодавства не визначено, вимога щодо проведення конкурсу міститься лише при призначенні на вищу посаду.

Крім того, суд вважає необхідним відмітити, що відповідачем не було надано доказів розгляду питання щодо наявності у позивача переважного права на залишення на роботі, а саме стаття 42 КЗпП України визначає переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Так, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; 11) працівникам, які є членами пожежно-рятувальних підрозділів для забезпечення добровільної пожежної охорони не менше року.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

В матеріалах справи відсутні відомості, що відповідачами взагалі досліджувався питання про те, що позивач має обставини, які згідно з пунктом 2 частини другої статті 42 КЗпП України надають перевагу в залишенні на роботі, а також відсутні докази, що ними розглядалося питання продуктивності його праці шляхом порівняння показників роботи з тими працівниками, посади яких також підлягали скороченню та яким також могла бути запропонована ця ж посада як рівнозначна, в тому числі й шляхом вивчення рейтингових оцінок за підсумками службової діяльності за попередні роки.

Натомість був оголошений конкурс на зайняття нововведеної посади, в межах якого, як зазначає представник відповідача 1, і повинно було вивчатися переважне право на залишення на роботі, однак такої вимоги «як проведення конкурсу» для визначення переважного права працівника на залишення на роботі нормами чинного трудового законодавства не передбачено, а вирішення вказаного питання покладено на роботодавця саме під час розгляду питання щодо його звільнення.

При цьому, доказів, що позивач в силу своєї кваліфікації не міг зайняти посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) станом на дату попередження про наступне вивільнення, відповідачами до суду не надано.

Натомість представник відповідача 1 пояснила в суді, що кваліфікаційні вимоги до особи, що претендує на зайняття посади заступника начальника територіального управління (з організації діяльності), як станом на дату попередження позивача про наступне вивільнення, так і станом на день розгляду цієї справи судом, не було визначено.

Як пояснив представник ТУ ССО у Сумській області, посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) не було запропоновано позивачеві, оскільки ця посада відноситься до номенклатури голови Служби судової охорони, на що суд зауважує, що відповідно до статті 49-2 КЗпП України пропозиція працівникові іншої роботи здійснюється власником або уповноваженим ним органом.

При цьому посада заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) не була запропонована позивачеві ані Територіальним управлінням Служби судової охорони у Сумській області, ані Службою судової охорони.

Також на день попередження позивача про звільнення не було оголошено конкурс на посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності).

У подальшому такий конкурс було оголошено згідно з наказом Служби судової охорони від 17.11.2022р. №492 «Про оголошення конкурсу на заняття вакантних посад співробітників Служби судової охорони».

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що вакантну посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) не було запропоновано позивачеві всупереч вимогам чинного законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами не доведено правомірність прийнятих рішень в частині, що стосується позивача, оскільки ними був порушений порядок звільнення його з посади, відтак позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Служби судової охорони від 16.12.2022 №1117 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в Службі судової охорони за підпунктом 4 пункту 2 розділу ХІІ Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони (у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційних заходів) у запас Збройних Сил України полковника Служби судової охорони ОСОБА_1 , заступника начальника територіального управління (зі служби) Служби судової охорони у Сумській області, та позовні вимоги про визнання протиправним та скасування пункту 3 наказу Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області від 17.12.2022 № 468 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в Службі судової охорони за підпунктом 4 пункту 2 розділу ХІІ Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони (у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційних заходів) у запас Збройних Сил України полковника Служби судової охорони ОСОБА_1 , заступника начальника територіального управління (зі служби) Служби судової охорони у Сумській області є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування цих наказів слід відмовити, оскільки інші пункти перелічених вищих наказів стосуються не позивача, а інших осіб, тобто вони не порушують права ОСОБА_1 .

За таких обставин позивача слід поновити на посаді, з якої його було звільнено.

Вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, підпунктом «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до пункту 5 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З огляду на викладене, розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Наказом Державної судової адміністрації України від 26.08.2020р. № 384 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, який визначає механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони.

Відповідно до пунктів 3, 4 розділу І цього Порядку грошове забезпечення співробітникам Служби (далі співробітники) визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби, інтенсивності та умов служби, почесного звання, спортивного звання.

Грошове забезпечення включає: 1) щомісячні основні види грошового забезпечення; 2) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 3) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до довідки ТУ ССО у Сумській області про доходи (грошове забезпечення) середньомісячна заробітна плата позивача складає 35503грн.80коп., а середньоденна 1164грн.06коп.(а.с.99).

Оскільки день звільнення (19 грудня 2022 року) є останнім робочим днем позивача, то період вимушеного прогулу розпочинається з наступної дати, що слідує за днем звільнення, тобто з 20 грудня 2022 року.

Отже, вимушений прогул позивача слід обраховувати з 20 грудня 2022 року до дня винесення судом рішення 18 квітня 2023 року, що складає 120 календарних днів (у грудні 2022 року 12 календарних днів, у січні 2023 року 31 календарний день, у лютому 2023 року 28 календарних днів, у березні 2023 року 31 календарний день, у квітні 2023 року 18 календарних днів).

Відповідно, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 139687грн.20коп. (1164,06 грн х 120 календарних днів), який підлягає стягненню з Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області на користь позивача.

Водночас суд зауважує, що відповідач відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України та пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, утримавши з нього при виплаті законодавчо встановлені податки та збори.

При цьому, суд зазначає, що згідно з пунктами 2, 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та виплати позивачеві середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у сумі 35503грн.80коп. належить до негайного виконання.

Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 15000 грн, то суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню.

Зокрема, відповідно до положень статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 4 вказаної постанови зазначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що подає відповідний позов.

Крім того, за правилами частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною першою статті 23 Цивільного кодексу України закріплено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини другої ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Позивач, як на підставу заподіяння моральної шкоди, посилається на факт незаконного звільнення, що спричинило йому моральні страждання.

В свою чергу, суд зазначає, що сам факт незаконного звільнення, на який вказує позивач, не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.

Крім того, згідно із судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.1993 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.1996 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України» визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду, спричинену такими діями.

У цьому випадку факт незаконного звільнення ОСОБА_1 встановлено під час розгляду цієї справи, проте обов`язок доказування факту отримання моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на позивача.

Стверджуючи, що моральну шкоду йому було заподіяно незаконним звільненням, позивач не надав суду належних доказів в підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди та причинного зв`язку між діями відповідача і заподіяною шкодою. Зокрема, суд зазначає, що такими доказами можуть бути документи, які підтверджують погіршення стану здоров`я та звернення у зв`язку з цим до медичних закладів, тощо, які в матеріалах цієї справи відсутні.

Посилання на те, що незаконним рішенням було порушено його нормальні життєві зв`язки, також не знайшли свого підтвердження жодними належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки позивачем не надано суду жодного доказу спричинення йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідачів та заявленою моральною шкодою в розмірі 15000грн., то суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.

Тому в цій частині суд відмовляє у задоволенні позову.

Що стосується стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача сплаченого ним судового збору в сумі 1073грн.60коп. (по 536грн.80коп. з кожного відповідача), суд зазначає, що згідно із пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI) судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Відтак, сплачений позивачем судовий збір за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди в сумі 1073,60 грн з відповідачів на користь позивача не стягується, а позивач має право звернутися до суду в порядку статті 7 Закону № 3674-VI із клопотанням про повернення сплаченої суми судового збору.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Служби судової охорони, Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Служби судової охорони від 16.12.2022 №1117 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в Службі судової охорони за підпунктом 4 пункту 2 розділу ХІІ Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони (у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційних заходів) у запас Збройних Сил України полковника Служби судової охорони ОСОБА_1 , заступника начальника територіального управління (зі служби) Служби судової охорони у Сумській області.

Визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області від 17.12.2022 № 468 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в Службі судової охорони за підпунктом 4 пункту 2 розділу ХІІ Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони (у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційних заходів) у запас Збройних Сил України полковника Служби судової охорони ОСОБА_1 , заступника начальника територіального управління (зі служби) Служби судової охорони у Сумській області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника територіального управління (зі служби) Служби судової охорони у Сумській області з 20.12.2022 року.

Стягнути з Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області (40002, Сумська область, м. Суми, вул. Перемоги,4, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 грудня 2022 року до 18 квітня 2023 року в сумі 139687 (сто тридцять дев`ять тисяч шістсот вісімдесят сім грн.) 20 (двадцять) коп.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника територіального управління (зі служби) Служби судової охорони у Сумській області виконується негайно.

Рішення суду в частині стягнення з Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 35503грн. (тридцять п`ять тисяч п`ятсот три грн.) 80 (вісімдесят) коп. виконується негайно.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 24.04.2023 р.

Суддя О.О. Осіпова