Справа № 159/70/23
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 159/70/23 пров. № А/857/3780/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Святецького В.В.

за участі секретаря судового засідання: Приступи Р.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2023 року (суддя Бойчук П.Ю., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м.Ковель, дата складання повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №159/70/23 за позовом ОСОБА_1 до Інспектора сектору реагування патрульної поліції Ковельського районного управління поліції ГУНП у Волинській області Бойчука Романа Миколайовича, Головного управління Національної поліції у Волинській області,

про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

У січні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідачів: Інспектора сектору реагування патрульної поліції Ковельського районного управління поліції ГУНП у Волинській області Бойчука Романа Миколайовича (далі відповідач-1), Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі відповідач-2), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову інспектора сектору реагування патрульної поліції Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Бойчука Р.М. серії БАД №728293 від 27.12.2022 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 1190 грн відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Відповідач-2 позовних вимог не визнав, вважаючи такі безпідставними, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07.02.2023 в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права, а також висновки суду суперечать фактичним обставинам справи, яке підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на помилковість висновків суду першої інстанції, що переднє місце закріплення номерного знака у належному позивачу транспортному засобі є неформатним і що такий номерний знак не відповідає встановленим зразкам або вимогам. Вважає скаржник, що суд вийшов за предмет спору, оскільки в оскаржуваній постанові інспектор поліції не ставив позивачу у вину закріплення номерного знаку не в установленому місці, не заперечував, що місце кріплення номерного знаку в автомобілі є неформатним. Як видно з відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського, позивач вказує інспектору поліції, що «європейський» номерний знак не вміщається на цей автомобіль. Поліцейський при цьому не заперечує, що бампер авто є «американський», тобто із неформатним місцем кріплення номерного знаку та пропонує «замінити» його на «європейський». З цього ж відео чітко вбачається, що рамка номерного знаку установлена у заводському місці. Це ж і вбачається із фото, наданого суду. Тому притягуючи позивача до відповідальності за встановлення знаку 1-3-1, інспектор поліції погодився, що знак відповідає вимогам стандарту. На доведення вказаних обставин додано розшифровку VIN-коду, який підтверджує, що авто має відношення до Північноамериканського ринку. Також зауважує скаржник, що пункти 2.9 (В) та 30.2 ПДР України є бланкетними. Для притягнення особи за вказаним пунктами, слід звертатися до інших нормативних правових-актів, і неможливо порушити вказані пункти без порушення положень інших нормативних актів.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 07.02.2023 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

У засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість апеляційного розгляду справи у відсутності сторін (їх представників).

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

27.12.2022 року відносно ОСОБА_1 інспектором сектору реагування патрульної поліції Ковельського районного управління поліції ГУНП у Волинській області Бойчуком Р.М. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №728293 за ч.1 ст.121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1190 гривень (а.с. 11).

За змістом вказаної постанови, ОСОБА_1 27.12.2022 року о 14 год. 00 хв. в м. Ковелі по вул. Варшавській керував автомобілем «Ауді», державний номер НОМЕР_1 , в якому передній номерний знак не відповідає вимогам норм і стандартів, чим порушив пункти 2.9«в», 30.2 ПДР, ДСТУ 4278:2019 п.1-3-1, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121-3 КУпАП.

Не погодившись із винесенням вказаної постанови, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є протиправність постанови поліцейського про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері дотримання правил дорожнього руху.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Пунктом 1.3 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст.53 Закону України «Про дорожній рух»).

Також, згідно із п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п.2.9 (в) ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Відповідно до вимог п.30.2 ПДР, на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка. Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, крім випадку закріплення заднього номерного знака на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті і достатньо освітлені.

Частиною 1 ст. 121-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Як слідує зі змісту положень п.п.3, 8, 11 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Як передбачено приписами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як видно зі змісту ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ч.4 ст.258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.283 КУпАП, постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (ПІБ, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (ПІБ (за наявності) дата народження, місце проживання чи перебування); опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ст.40 Закону №580-VIII, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, зокрема, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Колегія суддів враховує, що на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності та винесення спірної постанови відповідач надав суду диск з відеозаписами з місця розгляду справи про адміністративне правопорушення за 27.12.2022 (а.с. 29).

Також матеріали справи містять фотознімки транспортного засобу «Ауді» державний номер НОМЕР_1 із відображенням місця кріплення цього номерного знаку на передній частині автомобіля та його форми (підтип 1-3-1 ДСТУ 4278:2019) (а.с. 26, 34-36).

Матеріалами справи підтверджується і позивачем визнається факт керування та експлуатація ОСОБА_1 транспортним засобом «Ауді» з номерним знаком НОМЕР_1 формату 1-3-1 ДСТУ 4278:2019 на передній частині автомобіля.

Відповідно до чинного законодавства, а саме, ДСТУ 4278:2019 та наказу Міністерства внутрішніх справ України №166 від 02.03.2021 «Про деякі питання державних номерних знаків транспортних засобів», в Україні дозволено використання на легкових автомобілях номерних знаків, зокрема, двох форм: тип 1-1-1 і тип 1-3-1, які мають різні розміри по довжині і висоті.

Отже, використання одного із двох номерних знаків відповідає вимогам норм і стандартів, встановленим в Україні.

Водночас, у розглядуваній справі встановлено на підставі відповіді на запит Територіального сервісного центру МВС №0742, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 25.01.2023 року, державний номерний знак НОМЕР_1 видано 18.02.2022 року територіальним сервісним центром 0742 на автомобіль «AUDI А4», 2009 року випуску, власник ОСОБА_1 . Тип номерного знака « НОМЕР_2 ) для всіх типів автомобілів (а.с. 39, 40).

Тобто, позивачу було видано тим номерного знаку « НОМЕР_2 ), а не «1-3-1», який виявлений інспектором поліції на належному позивачу транспортному засобі.

Такі обставини підтверджують доводи відповідача про те, що позивачем було здійснено самостійну зміну типу (форми) номерного знаку із «1-1-1» на «1-3-1» на передній частині автомобіля, який було виявлено і зафіксовано 27.12.2022 року, що відповідно вказує на порушення вимог пунктів 2.9(в), 30.2 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.121-3 КУпАП.

Апеляційний суд також враховує, що як видно з дослідженого судом відеозапису, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення 27.12.2022 року інспектор патрульної поліції роз`яснив позивачу його права, що передбачені статтею 268 КУпАП, суть правопорушення. ОСОБА_1 як водій транспортного засобу «Ауді», д.н.з. НОМЕР_1 , погодився на розгляд справи на місці зупинки ТЗ, а також із процесуальними діями працівників поліції.

Отже, зміст оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, винесеної щодо ОСОБА_1 в повній мірі відповідає вимогам ст.283 КУпАП, у якій зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, вірно застосовано межі санкції статті щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та вказано про додання відео та фото.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги твердження позивача щодо не вчинення ним порушення вимог ПДР України.

Загалом доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суд першої інстанції врахував наявні у справі докази та норми правового регулювання у спірних правовідносинах, та дійшов обґрунтованого висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення доведена, а дії працівника поліції відповідають вимогам чинного законодавства.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та основ процесуального права, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому немає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2023 року в адміністративній справі №159/70/23 за позовом ОСОБА_1 до Інспектора сектору реагування патрульної поліції Ковельського районного управління поліції ГУНП у Волинській області Бойчука Романа Миколайовича, Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
В. В. Святецький
Повний текст постанови суду складено 20.04.2023 року