Справа № 400/10693/21
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2023-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 400/10693/21
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.

Дата і місце ухвалення 29.08.2022р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Коваля М.П.,

Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року по справі №400/10693/21 за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії УМВС України в Миколаївській області, третя особа: Державна установа "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївській області" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо відмови Ліквідаційної комісії УМВС України в Миколаївській області у зарахуванні ОСОБА_1 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу у пільговому обчисленні за період з 30.09.2002 по 23.10.2012; з 02.07.2013 по 23.02.2015 та з 05.05.2015 по 06.11.2015 у загальній кількості 05 років 01 місяць 06 днів;

- зобов`язати Ліквідаційну комісію УМВС України в Миколаївській області здійснити перерахунок та зарахувати позивачу відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу у пільговому обчисленні за період з 30.09.2002 по 23.10.2012; з 02.07.2013 по 23.02.2015 та з 05.05.2015 по 06.11.2015 у загальній кількості 05 років 01 місяць 06 днів.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначив, що суд першої інстанції приймаючі судове рішення у справі не врахував, що постанова КМУ від 17.11.2004р. №1525 набрала чинності лише 01.01.2005р., а отже період служби позивача на посаді дільничного інспектора та старшого дільничного інспектора з 30.09.2002 по 01.01.2005 р. не може зараховуватись до пільгового.

Зважаючи на зазначене апелянт просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у період з 30.09.2002р. по 06.11.2015р. ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області №323 о/с від 06.11.2015р., позивача звільнено у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів). Вислугу років на день звільнення в календарному обчислені встановлено 17 років 06 місяців 21 день.

З наявної у справі довідки Управління МВС України в Миколаївській області №5827/14-2021 від 04.08.2021р. вбачається, що у період проходження служби в органах внутрішніх справ позивач, в тому числі перебував на посадах дільничного інспектора та старшого дільничного інспектора, стаж служби якого обчислено з розрахунку 1,5 місяця за кожен місяць служби, на підставі ПКМУ №1525 від 17.11.2004р.

26 серпня 2021р. позивач звернувся до ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївській області» із заявою щодо організації роботи з оформлення необхідних документів для призначення пенсії.

Листом від 01.10.2021р. №33/35-П-128 ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївській області», посилаючись на лист Ліквідаційної комісії УМВС України в Миколаївській області №5872/14-2021 від 29.09.2021р. відмовило позивачу у задоволенні його заяви, посилаючись на відсутність у нього необхідної календарної вислуги років.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду першої інстанції з відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що пільгова вислуга має враховуватися при призначенні пенсій згідно з пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», а отже відповідач протиправно відмовив позивачу у зарахуванні до його календарної вислуги років, пільгову вислугу.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби» від 9 квітня 1992 року №2262-XII (тут і надалі Закон №2262-XII в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин 13.08.2021), цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до пункту «б» частини 1 ст. 1-2 Закону № 2262-ХІІ, право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» ст.1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій ст. 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

Згідно з ч. 4 ст. 17 Закону № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Відповідно до ст.17-1 Закону № 2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 затверджений Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (надалі Постанова № 393 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п.1 Постанови № 393 для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті «ж» ст.12 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, час перебування на посадах службовців у виправно-трудових установах, в органах і установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, інспекціях виправних робіт, підрозділах кримінально-виконавчої інспекції та невоєнізованої професійно-пожежної охорони, які переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби за переліком посад і на умовах (в порядку), затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ та Міністерством юстиції.

Відповідно до п.п. «в» п. 3 вказаного Порядку № 393 до вислуги років для призначення пенсії особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ зараховується час проходження служби на пільгових умовах: один місяць служби за сорок днів, зокрема час проходження служби особами начальницького складу органів внутрішніх справ на посадах дільничних, старших дільничних інспекторів міліції та працівників підрозділів з керівництва дільничними інспекторами міліції (крім центрального апарату Міністерства внутрішніх справ). Вказана норма діяла в період з 01.01.2005 (постанова КМУ №1525 від 14.11.2004) та до 27.07.2011 (Постанова КМУ №780 від 20.07.2011). При цьому Постановою КМУ №780 від 20.07.2011 було передбачене, що вислуга років осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, яка була обчислена до прийняття цієї постанови, перегляду не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, в тому числі проходив службу на посадах дільничного, та старшого дільничного інспектора міліції. Таким чином, пільгове обчислення вислуги років позивача відбулось за правилами Порядку №393.

Статтею 17 Закону №2262-ХІІ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 17-1 Закону № 2262-ХІІ встановлено саме порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови встановлюються саме Кабінетом Міністрів України.

Отже, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема п. а ст.12 визначає мінімальний розмір вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугою років за цим Законом.

В свою чергу, положеннями ст.17-1 Закону № 2262-ХІІ та п.3 Порядку №393 передбачено визначення вислуги років у пільговому обчисленні, а посилання апелянта на необхідність врахування виключно календарної вислуги років є необґрунтованими та суперечать зазначеним вище положенням Закону № 2262-ХІІ та Порядку № 393.

Апеляційний суд погоджується із посиланням суду першої інстанції на те, що аналогічні висновки зазначені Верховним Судом у постанові від 27.06.2018 року у справі №750/9775/16-а, які були підтримані постановою Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а.

Так, Верховний Суд у постанові від 27.06.2018 року у справі №750/9775/16-а вказав, що аналіз норм Закону № 2262-XII у взаємозв`язку з нормами постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 дає підстави для висновку, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат. Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон № 2262-ХІІ. Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Така можливість передбачена постановою № 393.

З урахуванням викладеного Верховний Суд у вказаному рішенні зазначив, що до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.

Крім того, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в постанові від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону № 2262-ХІІ в частині призначення пенсії за вислугу років, враховуючи пільгове нарахування стажу, вважала за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17. Суд зазначив про необґрунтованість висновку суду апеляційної інстанції про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, оскільки цей висновок ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Отже, визначальною умовою для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме пільгове обчислення вислуги років.

Враховуючи, що ОСОБА_1 проходив службу на посадах, які передбачені Порядком №393, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на обрахування вислуги років в пільговому розрахунку та призначення пенсії згідно з ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Оскільки, займані позивачем посади та характер служби, відповідають критеріям, визначеним Законами та підзаконними нормативними актами, що дають право на врахування вислуги років у пільговому обчисленні, а стаж позивача у пільговому обчисленні становить 22 роки 07 місяців 27 днів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області» та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області дійшли необґрунтованого висновку щодо відсутності у позивача, станом на час звільнення, необхідного стажу для призначення йому пенсії за вислугою років згідно із п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На підставі викладеного у сукупності колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року по справі №400/10693/21- без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Судді: М.П. Коваль

Л.Є. Зуєва