Справа № 160/1772/23
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2023 року Справа № 160/1772/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління у справах іноземців та осіб без громадянства України Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про скасування рішення, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є громадянином Російської Федерації з 31.01.2017 року перебуває у шлюбі з громадянкою України - ОСОБА_2 .
Як зазначає позивач, що після одруження перебуває на території України на законних підставах. Відповідно до вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні.
Позивач вказує, що у серпні 2022 року звернувся до Центрально-міського відділу ДМС в місті Кривий Ріг щодо продовження посвідки на тимчасове проживання в України, проте, 10.01.2023 року позивачу було повідомлено, що рішенням Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області від 16.12.2022 року позивачу було відмовлено в оформлені посвідки на тимчасове проживання в України.
Позивач вважає, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.11.2022 року №1232 «Деякі питання про надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану», зокрема передбачено, що на період дії воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування надання територіальними органами Державної міграційної служби адміністративних послуг громадянам Російської Федерації з урахуванням таких особливостей, зокрема: зазначені обмеження не поширюються на громадян Російської Федерації, які є чоловіком чи дружиною громадянина України.
Ухвалою суду від 02.02.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
Заперечуючи проти позову, відповідачем надано до суду письмовий відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи.
В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що позивач 05.12.2022 року звернувся до Головного управління ДМС у Дніпропетровській області із документами на обмін тимчасової посвідки у зв`язку із закінченням строку її дії. Після перевірки документів на відповідність оформлення згідно вимог чинного законодавства України, було здійснено реєстрацію заяви-анкети №105132358 про обмін посвідки на тимчасове проживання.
Відповідач вказує, що після оформлення заяви-анкети, перевірки зазначених в заяві-анкеті даних позивачем відповідно до пункту 21 Порядку, уповноваженим працівником було здійснено перевірку на повноту поданих іноземцем документів, зазначених у пунктах 32, 33, 35, 36, 39 Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства.
Відповідно до пункту 35 Порядку, після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформлюється посвідка, а також перевірку інформації, зазначеної нею в заяві-анкеті, та поданих документів.
Як зазначає відповідач, 06.12.2022 року з метою мінімізації загрози у сфері національної безпеки в умовах воєнного стану, до відділу контррозвідки Управління СБУ у Дніпропетровській області було направлено запит стосовно позивача.
23.12.2022 року на адресу ГУ ДМС у Дніпропетровській області надійшла відповідь від Управління СБУ у Дніпропетровській області за №55/2-4320 від 20.12.2022 року, в якій зазначено, що Управління СБУ у Дніпропетровській області відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про Службу безпеки України» отримало інформацію, яка свідчить, що подальше документування громадянина РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідкою на тимчасове проживання, недоцільно на підставі підпунктів 7, 11 п. 61 ПКМУ №322 від 25.04.2018 року.
Також, відповідач зазначає, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру боржників, за вказаними параметрами запиту в Єдиному реєстрі боржників, позивач не виконав рішення державного органу, уповноваженого накладати адміністративні стягнення, а саме: штраф у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, який перебував на виконанні Центрально-міського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Відповідач впевнений, що у позивача наявні підстави для відмови в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі підпункту 10 пункту 61 Порядку.
У зв`язку з цим відповідач просить відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином Російської Федерації, паспорт № НОМЕР_1 .
31.01.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянкою України було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .
Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
З матеріалів справи вбачається, що 08.06.2021 року ОСОБА_1 було видано посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_3 стоком дії до 31.05.2022 року.
05.12.2022 року позивач звернувся до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області із заявою-анкетою № НОМЕР_4 про обмін посвідки на тимчасове проживання у зв`язку із закінченням дії посвідки на тимчасове проживання.
Рішенням ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 16.12.2022 року №7264 відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі пп.9 п.61 Порядку №322.

Позивач, вважаючи рішення міграційного органу протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.

Спірні правовідносини регламентовані Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі Закон №3773-VI), Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 №2491-III (далі Закон №2491-III), Положенням про ДМСУ №360, Порядком №322, Постановою Кабінету Міністрів України від 01.11.2022 року №1232 «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану» (далі - Постанова №1232).

Статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі Закон №3773-VI) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону №3773-VI в редакції, чинній на час прийняття спірного рішення, іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до преамбули Закону №2491-III цей Закон визначає умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.

У цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;

іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону №2491-III іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у ч.3-13 цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України (ч.14 ст.4 Закону №3773-VI).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону №3773-VI возз`єднання сім`ї - в`їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім`ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім`ї в Україні, з метою спільного проживання сім`ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини - до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України.

Згідно з абз.6 ч.1 ст.15 Закону №3773-VI в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянами України, здійснюється за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання.

Отже, Закон №3773-VI передбачає право для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України з метою возз`єднання сім`ї за наявності укладеного шлюбу з громадянином/громадянкою України та посвідки на тимчасове проживання.

Строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства у випадку, визначеному ч.15 ст.4 Закону №3773-VI (возз`єднання сім`ї з громадянами України), становить один рік (п.5 ч.1 ст.5-1 Закону №3773-VI).

Механізм оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання передбачений Порядком №322.

Відповідно до п.1,2 Порядку №322 посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні. Посвідка виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Підпунктом 1 пункту 3 Порядку №322 встановлено, що посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто.

Згідно з пп. 3 п. 7 Порядку №322 передбачено, що у разі закінчення строку дії посвідки здійснюється її обмін.

При цьому посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі закінчення строку її дії або прийняття рішення про обмін посвідки до закінчення строку її дії (п.п.7 п.71 Порядку №322).

Отже, після закінчення строку дії посвідка на тимчасове проживання в Україні підлягає обміну, для чого іноземцю необхідно подати до територіального органу ДМС відповідну заяву та документи у строк не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку дії посвідки, або після закінчення строку дії посвідки в семиденний строк знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України, здавши посвідку до територіального органу/територіального підрозділу ДМС.

Однак, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією РФ, який в подальшому продовжувався. Законом України від 07.02.2023 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від №2915-ІХ воєнний стан в Україні продовжено до 20.05.2023 року.

Приписами статті 21 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року №389-VІІІ визначено, що правовий статус іноземців та осіб без громадянства, юридичних осіб іноземних держав, які перебувають на території України під час дії воєнного стану, визначаються Конституцією та законами України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У зв`язку з веденням на території України воєнного стану, 01.11.2022 року КМУ прийнято Постанову №1232, якою врегульовано питання надання ДМС адміністративних послуг громадянам РФ в умовах воєнного стану.

Відповідно до п.1 Постанови №1232, в редакції від 01.11.2022, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування надання територіальними органами/ територіальними підрозділами ДМС адміністративних послуг громадянам РФ здійснюється з урахуванням таких особливостей:

розгляд заяв про оформлення дозволу на імміграцію, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання, поданих до набрання чинності цією постановою, зупиняється до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором;

у разі звернення громадянина РФ із заявою про оформлення дозволу на імміграцію, продовження строку перебування, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС інформує про відмову в прийнятті документів до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.

Водночас, зазначені у пункті 1 цієї постанови обмеження не поширюються, зокрема, на осіб, що мають підстави для оформлення посвідки на тимчасове проживання, передбачені ч.4, 15, 16 ст.4 Закону №3773-VI, або інші передбачені цією статтею підстави за умови підтримки їх заяв про оформлення посвідки на тимчасове проживання письмовим клопотанням центрального органу виконавчої влади, до повноваження якого належить сфера діяльності таких осіб (абз.3 п.2 Постанови №1232).

Таким чином, оскільки позивач уклав шлюб з громадянкою України (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 31.01.2017 року) та прибув до України з метою возз`єднання сім`ї та отримав посвідку на тимчасове проживання (ч.15 ст.4 Закону №3773-VI) до нього не можуть бути застосовані обмеження, визначенні у п.1 Постанови №1232.

Разом з тим, пунктом 3 Постанови №1232 регламентовано, що особи, зазначені в абзаці 3 п.2 цієї постанови повинні протягом 30 днів з дня набрання чинності цією постановою звернутися за обміном посвідки на тимчасове проживання, якщо строк звернення за її обміном настав у період з 24 лютого 2022 року до дня набрання чинності цією постановою.

Вказана Постанова №1232 набрала законної сили 09.11.2022 року.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою-анкетою №105132358 від 05.12.2022 року про обмін посвідки на тимчасове проживання, у зв`язку з закінченням строку дії попередньої, до якої додано: паспорт за номером № НОМЕР_1 від 23.09.2016 року, переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця, довідку про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 від 17.06.2021 року, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 31.01.2017 року, паспорт громадянина України ОСОБА_2 , договори добровільного медичного страхування від 01.12.2022 року №013088 та від 05.12.2022 року №11598048, квитанції про сплату адміністративного збору.

Таким чином, позивачем не пропущено строк звернення до міграційного органу для обміну посвідки на тимчасове проживання як громадянину РФ в умовах воєнного стану.

Відповідно до п.9 Порядку №322 оформлення (у тому числі замість втраченої або викраденої), обмін посвідки здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС.

Положеннями пунктів 21,22 Порядку №322 встановлено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта з використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (в тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування.

Згідно з пунктами 35 та 36 Порядку №322, після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється посвідка, а також перевірку інформації, зазначеної нею в заяві-анкеті, та поданих документів.

Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру, та відомчої інформаційної системи ДМС.

Перевірка законності перебування іноземця або особи без громадянства на території України здійснюється з використанням засобів інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, "Аркан" або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби, відповідь на які Адміністрація Держприкордонслужби надає протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.

У разі необхідності підтвердження відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть до Мін`юсту в електронній формі захищеними каналами зв`язку надсилаються відповідні запити, відповідь на які Мін`юст надає протягом трьох робочих днів з дня надходження таких запитів. У разі відсутності можливості надіслання запитів у електронній формі запити надсилаються у паперовій формі.

У разі необхідності підтвердження інших відомостей про іноземця або особи без громадянства або дійсності поданих ними документів надсилаються запити до відповідних державних органів або їх територіальних органів (підрозділів), які надають відповідь протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.

Відповідно до пункту 41 Порядку №322 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення посвідки, вчиняє дії, передбачені пунктами 35 і 36 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.

Згідно з п.42 Порядку №322 рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Відповідно до пункту 61 Порядку № 322 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли:

1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на постійне проживання (крім випадків обміну посвідки), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення;

2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду;

3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію;

4) встановлено належність особи до громадянства України;

5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання;

6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17 і 18 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки;

7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований чи не відповідає встановленому зразку, чи належить іншій особі, чи строк його дії закінчився;

9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів;

10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;

11) в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, Порядком №322 визначені права та повноваження підрозділу ДМСУ щодо перевірки обставин вказаних у заяві-анкеті особи та доданих до неї документів, у тому числі шляхом надсилання запитів до відповідних державних органів або їх територіальних органів та зобов`язує прийняти позитивне рішення за результатами розгляду у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Судом встановлено, що під час перевірки заяви-анкети позивача ГУ ДМС звернулось до УСБУ у Дніпропетровській області із запитом від 06.12.2022 року, в якому просило здійснити перевірку щодо наявності або відсутності в СБ України інформації про те, що дії ОСОБА_1 можуть загрожувати національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, та відповідно до п.п.7 п.61 Порядку №322 є підставою для відмови в оформленні посвідки на тимчасове проживання.

20.12.2022 року УСБУ у Дніпропетровській області листом №55/2-4320 надано відповідь стосовно ОСОБА_1 , в якій зазначено, що Управління СБУ у Дніпропетровській області відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про Службу безпеки України» отримало інформацію, яка свідчить, що подальше документування громадянина РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідкою на тимчасове проживання, недоцільно на підставі підпунктів 7, 11 п. 61 ПКМУ №322 від 25.04.2018 року.

Однак, як встановлено судом, рішенням ГУ ДМС України в Дніпропетровській області №7264 від 16.12.2022 року позивачу відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі пп. 10 п.61 Порядку №322.

З аналізу положень підпункту 10 пункту 61 Порядку № 322 слідує, що підставою для відмови у видачі посвідки на тимчасове проживання може бути лише факт невиконання рішення суду чи державних органів про накладення стягнення. Тобто, під час розгляду заяви позивача міграційний орган мав встановити не лише факт наявності адміністративного стягнення, а й переконатися у тому, що заявник не виконує (не погашає) відповідне адміністративне стягнення у встановленому порядку.

Судом встановлено, що відповідачем на підтвердження вказаної вище обставини долучено до матеріалів справи інформацію з Єдиного реєстру боржників станом на 16.12.2022р. проте, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є боржником у виконавчому провадженні № НОМЕР_6, категорія справи - стягнення штрафів у справах про адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху.

Позивач не заперечує проти того, що на нього було накладено адміністративне стягнення.

Суд зазначає, що витяг з Єдиного реєстру боржників не є беззаперечним доказом невиконання позивачем рішення органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення.

Порядком № 322 не передбачено проведення перевірки інформації, отриманої в Єдиному реєстрі боржників, але і не зазначено того, яка саме інформація є доказом того, що заявник ухиляється від виконання певних рішень.

У цьому випадку, в матеріалах справи відсутні докази про вчинення відповідачем дій щодо з`ясування достовірності та актуальності зазначених у витягу даних на момент прийняття оспорюваного рішення, зокрема, шляхом відібрання пояснень у позивача щодо існування невиконаних рішень органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, у відповідь на які позивач міг би надати пояснення щодо добровільної сплати штрафу.

Більше того, суд звертає увагу, що відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавче провадження № НОМЕР_6 від 03.02.2021 року завершене, що в свою чергу, дає підстави суду для сумніву в актуальності отриманих даних.

Таким чином, без проведення відповідної перевірки вказаних обставин, в тому числі щодо звернення до органів виконавчої служби або суб`єкта, що прийняв рішення про накладення адміністративного стягнення, прийняття відповідачем рішення про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання є лише формальністю та суперечить як діючому законодавству у даній сфері, так і вимогам статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, враховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку щодо протиправності дій відповідача при прийнятті спірного рішення, оскільки відповідач діяв всупереч встановленому законом порядку, без повного з`ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, та підійшов до виконання своїх обов`язків формально, чим порушив законні інтереси позивача.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірність вчинених дій та прийнятого рішення, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1073,60 грн., що документально підтверджується квитанцією №11382250 від 23.01.2023 року.

Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління у справа іноземців та осіб без громадянства України Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про скасування рішення - задовольнити.

Скасувати рішення заступника начальника Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове перебування від 16.12.2022 року № 7264 відносно ОСОБА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати, що складаються зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. В. Липинського, 7).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 24.04.2023 року.

Суддя І.О. Лозицька