Справа № 183/9352/22
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2023 року Справа № 183/9352/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу №813/9352/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1: Міністерства оборони України, відповідача 2: Військової частини НОМЕР_1 про стягнення винагороди за безпосередню участь у бойових діях,-
УСТАНОВИВ:
28.12.2022 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла вищезазначена позовна заява у якій позивач, з урахуванням уточнень від 17.02.2023 року, просить:
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.12.2022 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 - передано на розгляд за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
31.01.2023 року справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 24.08.2022 року вказана справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.02.2023 року прийнято до провадження адміністративний позов ОСОБА_1 , та позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, з підстав передбачених ст.ст. 160,161 КАС України.
Позивачем усунуті недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 27.02.2023 року прийнято справу до провадження, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Ухвалою суду від 27.02.2023 року витребувано у відповідача 1 додаткові докази по справі, зокрема:
- відомості щодо проходження позивачем військової служби у спірний період (накази, витяги з наказів, тощо);
- звернення позивача до відповідача із заявою про нарахування спірних коштів;
- відомості про те, що позивача дійсно брав безпосередню участь у бойових діях, забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії отримав травму, а саме пов`язану з проходженням військової служби, захистом Батьківщини, у період - з 01 листопада 2022 року по 30 листопада 2022 року;
- листи/відмови (рішення) відповідача на звернення позивача щодо спірної виплати (накази, тощо);
- довідку про нарахування та виплату позивачеві грошового забезпечення за спірний період з 01 листопада 2022 року по 30 листопада 2022 року (з усіма складовими) та інші докази щодо суті спору.
13.03.2023 року відповідачем до суду було надано клопотання про заміну неналежного відповідача на належного.
Згідно матеріалів справи, встановлено, що позивач був зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 , яка і виплачує грошове забезпечення.
З вище зазначеного вбачається, що ОСОБА_1 не проходить військову службу в Міністерстві оборони України, не був зарахований до списків військовослужбовців Міністерства оборони України, та не отримує грошове забезпечення.
Враховуючи наведене, 16.03.2023 року судом на розгляд ставилося питання щодо залучення до участі у справі, у якості співвідповідача військову частину НОМЕР_1 .
Ухвалою суду від 16.03.2023 року залучено до участі у справі №183/9352/22 співвідповідача 2 Військову частину НОМЕР_1 .
Було витребувано у Військової частини НОМЕР_1 :
- відомості щодо проходження позивачем військової служби у спірний період (накази, витяги з наказів, тощо);
- звернення позивача до відповідача із заявою про нарахування спірних коштів;
- відомості про те, що позивача дійсно брав безпосередню участь у бойових діях, забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії отримав травму, а саме пов`язану з проходженням військової служби, захистом Батьківщини, у період - з 01 листопада 2022 року по 30 листопада 2022 року;
- листи/відмови (рішення) відповідача на звернення позивача щодо спірної виплати (накази, тощо);
- відомості/інформацію щодо перебування позивача у спірний період на лікарняному;
- довідку про нарахування та виплату позивачеві грошового забезпечення за спірний період з 01 листопада 2022 року по 30 листопада 2022 року (з усіма складовими) та інші докази щодо суті спору.
21.03.2023 року відповідачем 1 до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву позивача. Долучені витребувані ухвалою суду додаткові докази по справі.
31.03.2023 року відповідачем 2 до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву позивача. Долучені витребувані ухвалою суду додаткові докази по справі.
03.04.2023 року позивачем подані письмові пояснення по справі.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 25.04.2023 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Солдат - ОСОБА_1 , 02 березня 2022 року прибув до Заводського територіального органу комплектування та соціального захисту міста Кам`янське без повістки. Прийняв рішення про захист Батьківщини на полі бою та з березня був відряджений до військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , мобілізованим солдатом 93 механізірованної бригади 3 батальну 8 роти.
Вказує, що у період з 11.03.2022 року по 13.05.2022 року безпосередньо брав участь у бойових діях і забезпеченні здійсненні заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванню збройної агресії. Коли почалося загострення панкріотиту з кровотечею був направлений у шпиталь.
З 15.05.2022 року по 11.08.2022 року знаходився у резервній роті 93 бригади (дислокація місто Дніпро). Неодноразово перебував на лікуванні що підтверджується аналізами, епікризу з військового шпиталю.
Після лікування у шпиталю, знову повертався на службу.
З 12.08.2022 року переведений такелажником в/ч НОМЕР_1 532 3 ремонтно відновлюваний батальйон і відповідно, на думку позивача, оплата повинна здійснюватись 30 000 тисяч гривень на місяць.
Вказує, що у жовтні проходив комісію ВЛК, яка визнала його обмежено придатним.
Однак, з листопада знову почались загострення, у зв`язку із чим звернувся з рапортом з проханням направити на лікування, однак йому було відмовлено, тому позивач звернувся до цивільної клініки.
Військова частина подала позивача в СЗЧ та звернулася до суду із відповідним позовом про притягнення до адміністративної відповідальності.
Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області було розглянуто справу позивача, та 01.12.2022 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Виплати, які отримують військовослужбовці ЗСУ, складаються з двох частин:
перша частина - щомісячне грошове забезпечення, яке військові отримують відповідно до своєї посади, звання, вислуги років;
друга частина - це додаткова винагорода, яка встановлена за ініціативою президента України на період воєнного стану. Ця винагорода нараховується у такому порядку:
Вказує, що для тих військових, які безпосередньо не залучені до ведення бойових дій, додаткова винагорода становить 30 000 грн. на місяць.
На підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 додаткова винагорода складає 30 000 гривень.
Враховуючи наведене, посилаючись на порушення його прав, позивач звернувся до суду із цією позовною заявою.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 1
Відповідач 1 позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування своєї позиції відповідач 1 зазначив про те, що згідно з відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Міністерство оборони України (код 00034022) за організаційно-правовою формою є органом державної влади.
Відповідно до абзаців 1-3 пункту 1, пункту 2 Положення «Про Міністерство оборони України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року № 730) Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період, а також в умовах воєнного стану.
Міноборони є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та Держспецтрансслужба.
Міноборони у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Вказують, що ОСОБА_1 не проходить військову службу в апараті Міністерства оборони України, не був зарахований до списків військовослужбовців апарату Міністерства оборони України.
Стосовно проходження служби кадрові рішення, видання документів відносно військовослужбовця покладено та приймаються саме військовою частиною.
Також, вказують, що ОСОБА_1 в уточненій позовній заяві вказує: «Частина подала мене в СЗЧ».
СЗЧ це самовільне залишення частини. Під розташуванням військової частини розуміється територія, на якій знаходяться підрозділи та служби військової частини.
Територія військової частини, межі якої можуть і не позначатися огорожею, але звичайно визначаються наказом командира частини з ілюстрацією їх на плані (схемі).
Відповідно до п. 15 розділ І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Тобто додаткова винагорода є частиною грошового забезпечення та військовою частиною правомірно було не нараховано та не виплачено її позивачу у зв`язку з тим, що останнім було самовільно залишено військову частину.
ІV. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 2
Відповідач 2 позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування своєї позиції відповідач 2 зазначив про те, що пунктом 9 окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року № 912/з/29 передбачено випадки, у яких військовослужбовців не включають до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень, зокрема, військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено таке порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира.
Вказують, що у період з 01 листопада 2022 року по 30 листопада 2022 року позивач двічі самовільно залишав територію військової частини НОМЕР_1 та був відсутній на військовій службі:
з 21 листопада 2022 року по 22 листопада 2022 року;
з 26 листопада 2022 року по 29 листопада 2022 року.
У зв`язку із цим, командиром військової частини НОМЕР_1 було призначено службові розслідування вищенаведених фактів, за результатами яких, наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 29 листопада 2022 року № 234 та від 01 грудня 2022 року № 239 відповідно, було наказано: «...не виплачувати додаткову винагороду за листопад 2022 року, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", такелажнику відділення технічного забезпечення ремонтного взводу спеціальних робіт 3 ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_3 рядовому ОСОБА_1 ».
Таким чином, на їх думку, позивачу не належить виплата щомісячної додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168 додаткової винагороди (в розмірі 30 000 гривень) за листопад 2022 року, оскільки протягом цього ж місяця останній самовільно залишив військову частину, що було підтверджено службовим розслідуванням та постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2023 року по справі № 183/8359/22.
Також, вказали, що позивач не звертався до військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування спірних коштів, а звернувся до суду із цим позовом.
Щодо «відомостей про те що позивач дійсно брав безпосередню участь у бойових діях, забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, отримав травму, а саме пов`язану з проходженням військової служби, захистом Батьківщини, у період - з 01 листопада 2022 року по 30 листопада 2022 року, вказують, що зазначені відомості відсутні.
Також зазначити про те, що за їх відомостями протягом спірного періоду позивач не перебував на лікарняному.
V. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_4 з 12 серпня 2022 року по 06 грудня 2022 року, в тому числі у спірний період, зокрема листопад 2022 року.
У період з 01 листопада 2022 року по 30 листопада 2022 року позивач двічі самовільно залишав територію військової частини НОМЕР_1 та був відсутній на військовій службі:
з 21 листопада 2022 року по 22 листопада 2022 року;
з 26 листопада 2022 року по 29 листопада 2022 року.
Вказане також не спростовується і позивачем у позовній заяві.
У зв`язку із наведеним, командиром військової частини НОМЕР_1 було призначено службові розслідування вищенаведених фактів, за результатами яких, наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 29 листопада 2022 року № 234 та від 01 грудня 2022 року №239 відповідно, було наказано: «...не виплачувати додаткову винагороду за листопад 2022 року, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", такелажнику відділення технічного забезпечення ремонтного взводу спеціальних робіт 3 ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_3 рядовому ОСОБА_1 ».
За фактом скоєного позивачем самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , зокрема - 22.11.2022 року, відповідачем 2 було сформовано та направлено справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 172-11 КУпАП.
Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.12.2022 року, яка набрала законної сили, по справі № 183/8075/22 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
У подальшому, за фактом скоєного позивачем самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 з 26 листопада 2022 року по 29 листопада 2022 року, також відповідачу 2 було сформовано та направлено справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 172-11 КУпАП.
За результатами розгляду адміністративної справи Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області прийняв постанову від 28 лютого 2023 року по справі №183/8359/22, якою ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 145 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 2465 гривень 00 копійок.
Згідно цієї постанови, встановлено, що 26 листопада 2022 року рядовий ОСОБА_1 самовільно залишив місце розташування військової частини НОМЕР_1 , що розташована по АДРЕСА_1 , не одержавши при цьому дозволу від командування частини, службові обов`язки не виконував, проводив час на власний розсуд. 29 листопада 2022 року самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_1 , вчинивши вказане правопорушення в умовах особливого періоду.
Встановлено, що ОСОБА_1 надав до суду письмові пояснення в яких зазначив, що свою вину в інкримінованому правопорушенні він не визнає, при цьому зазначив, що він звернувся до медичної роти з проханням про медичну допомогу, всі документи копії медичних аналізів їм надав, підтвердив, що хворобу заробив під час участі в бойових діях. Надав висновок ВЛК, що свідчить про обмеженість. На що у медичній роті йому відповіли, щоб він пив пігулки, та відмовили у його госпіталізації, сказали, що в ЗСУ усі здорові. Через якийсь час, він відчув погіршення стану здоров`я та змушений був звернутися до замполіта. Останній, в свою чергу, сказав, що у шпиталі нема місця та сказав попросити дружину, щоб вона звернулась до державної лікарні, та якщо там дадуть письмову згоду, то вони направлять його на лікування. Він все це зробив та приніс до медичної роти усі необхідні документи, направлення лікаря, та головного лікаря. Поки йому ставили крапельниці у м.Дніпро, його лікарю зателефонував замполіт, лікар в свою чергу все підтвердив, після чого, замполіт зателефонував йому та сказав щоб він негайно прибув до частини, він так і зробив. Після його повернення замполіт сказав, що його подали в СЗЧ, сказав що грошей він не побачить і його переводять до 53 бригади, і що з приводу стану свого здоров`я він звертався туди, бо тут його лікувати ніхто не збирається, такі їм не потрібні з проблемами. По теперішній час він так и не отримав медичної допомоги.
У той час, не зважаючи на невизнання вини ОСОБА_1 Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області дійшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, на підставі таких доказів, досліджених судом: протоколу про адміністративне правопорушення; рапорту командира 3 ремонтно-відновлювального батальйону ОСОБА_2 від 26.11.2022 року про те, що під час ранкового шикування о 08.00 годині 26.11.2022 року було виявлено відсутність рядового ОСОБА_1 , по даному факту призначено службове розслідування; рапорту командира 3 ремонтно-відновлювального батальйону ОСОБА_2 від 26.11.2022 року про те, що рядовий ОСОБА_1 , який був відсутній 26.11.2022 року на ранковому шикуванні, повернувся до військової частини 29.11.2022 року; копії паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_1 .
Встановлено, що Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області також було досліджено наданні ОСОБА_1 копії документів, зокрема, лист КНП Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» від 28.11.2022 року щодо прийняття хворого на лікування, консультативний висновок від 21.11.2022 року; рапорт ОСОБА_1 від 29.11.2022 року про дозвіл на лікування в цивільному закладі КНП Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги».
Під час розгляду справи міським судом було встановлено, що згідно з протоколу ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення за таких обставин: 26 листопада 2022 року рядовий ОСОБА_1 , самовільно залишив місце розташування військової частини НОМЕР_1 , що розташована по АДРЕСА_1 , не одержавши при цьому дозволу від командування частини, службові обов`язки не виконував, проводив час на власний розсуд. 29 листопада 2022 року самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_1 .
Також, суд вказав, що відповідно до листа КНП Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» від 28.11.2022 року щодо прийняття хворого на лікування, наданого ОСОБА_1 , останній був прийнятий на лікування лише 28.11.2022 року, тобто, 26.11.2022 року, 27.11.2022 року ОСОБА_1 не виконував свої службові обов`язки у військовій частині НОМЕР_1 .
Встановлено, що суд приймяв до уваги обставини, на які посилається ОСОБА_1 , однак їх наявність не фактично не спростувала наведених вище висновків.
Так, відповідно до положень ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом встановлено, що вказана постанова Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровській області від 28.02.2023 року по справі №183/8359/22 набрала законної сили - 14.03.2023 року та в апеляційному порядку оскаржена не була.
Накази, згідно яких накладено на позивача дисциплінарне стягнення позивачем не оскаржені у передбачений Законом порядок.
Враховуючи наведені обставини, відповідач 2 дійшов до висновку, що позивачу не належить виплата щомісячної додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168 додаткової винагороди (в розмірі 30 000 гривень) за листопад 2022 року, оскільки протягом цього ж місяця останній самовільно залишив військову частину, що було підтверджено службовим розслідуванням та постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2023 року по справі № 183/8359/22, набрала законної сили, та чинною.
Отже, встановлено, що об`єктом спірних правовідносин є додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував такі обставини справи та положення чинного законодавства України.
VІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Згідно із ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини першої статті 19 Закону України № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
Підстави припинення контракту та звільнення військовослужбовців з військової служби наведені у статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та згідно з частиною 8 цієї статті однією з підстав звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії особливого періоду є позбавлення військового звання в дисциплінарному порядку (підпункт «в» пункту 1).
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).
Так, за приписами ст.ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (частина третя статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Наведені норми Дисциплінарного статуту ЗСУ дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.
Відповідно до вимог статей 83-86 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).
Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Згідно з вимогами статті 91 Дисциплінарного статуту ЗСУ заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень або поєднувати одне стягнення з іншим, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість покарання безпосередньо винних осіб.
Згідно з приписами статті 62 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на прапорщиків (мічманів) можуть бути накладені такі стягнення:
г) попередження про неповну службову відповідність;
д) пониження в посаді;
е) пониження старших прапорщиків (старших мічманів) у військовому званні на один ступінь;
є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю;
ж) позбавлення військового звання прапорщик (мічман), старший прапорщик (старший мічман) із звільненням з військової служби у запас.
Статтею 67 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що командувач військ оперативного командування, командир корпусу щодо підлеглих прапорщиків (мічманів) користуються правом накладати дисциплінарні стягнення в повному обсязі цього Статуту.
Відповідно до статі 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
За правилами статті 49 цього Статуту військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.
VІІ. ОЦІНКА СУДУ
У основі поведінки військовослужбовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки.
Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Пунктом 1 Постанови № 168 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил України виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до пункту 2 Постанови № 168 (у редакції, чинній протягом спірного періоду) порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Так, пунктом 9 окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року № 912/з/29 (додаток 4) передбачено випадки, у яких військовослужбовців не включають до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень, зокрема, військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено таке порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира.
Враховуючи те, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, що також не спростовується і самим позивачем, адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.
З аналізу наведених норм законодавства слід зазначити, що правила поведінки та обов`язки, покладені на військовослужбовців, зокрема, стосовно неухильного дотримання вимог Конституції України та Законів, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поширюються на військовослужбовця не лише під час несення ним служби, а й у вільний від несення служби час.
Згідно з матеріалами справи, підставою для покладення на позивача такої відповідальності стали обставини порушення ним службової дисципліни, а саме: «26 листопада 2022 року рядовий ОСОБА_1 самовільно залишив місце розташування військової частини НОМЕР_1 , що розташована по АДРЕСА_1 , не одержавши при цьому дозволу від командування частини, службові обов`язки не виконував, проводив час на власний розсуд. 29 листопада 2022 року самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_1 , вчинивши вказане правопорушення в умовах особливого періоду».
Позивач в поданій ним позовній заяві не заперечував обставин, наведених у висновку службового розслідування, а також обставинних викладених у постанові Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.02.2023 року по справі №183/8359/22, яка набрала законної сили та у передбаченому законом порядку оскаржена позивачем не була, а посилався лише на неналежне позбавлення його додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень.
Відповідно до положень ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Слід вказати, що обставини проведення службового розслідування, наказ командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування та притягнення винних осіб до відповідальності, тощо, у тому числі постанова Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.02.2023 року по справі №183/8359/22, якою ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 145 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 2465 гривень 00 копійок, не були позивачем оскаржувані у передбачений законом спосіб. Наразі накази про результати службового розслідування та вказана постанова суду є чинними та позивачем не оскаржувались у передбачений Законом порядок.
Слід зазначити, що згідно положень чинного законодавства, військовослужбовець повинен дотримуватись покладених на нього вимог, в тому числі етичного та морального змісту, як в робочий час, так і в час відпочинку, що передбачено вимогами Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України та Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, та уникати вчинення дій, які б могли викликати негативну суспільну думку населення відносно підрозділів Національної гвардії України та спричинити суспільний резонанс.
Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, слід дійти до висновку про наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку та правомірності наказу відповідача про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та позбавлення спірних виплат.
Таким чином, враховуючи наведене вище, під час розгляду справи посилання позивача про протиправність та незаконність дій відповідачів щодо ненарахування та не виплати у повному обсязі грошового забезпечення/ додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн., за листопад 2022 року не знайшли свого підтвердження під час розгляду цієї справи.
Враховуючи те, що протиправність дій відповідачів в судовому порядку не знайшли свого підтвердження, а також те, що позивачем належним чином не доведені факт порушення його прав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Отже, враховуючи наведене вище, обставини у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача 1: Міністерства оборони України, відповідача 2: Військової частини НОМЕР_1 про стягнення винагороди за безпосередню участь у бойових діях, слід відмовити у повному обсязі.
VІІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За таких обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача 1: Міністерства оборони України, відповідача 2: Військової частини НОМЕР_1 про стягнення винагороди за безпосередню участь у бойових діях.
Щодо розподілу судових витрат, а саме судового збору.
З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється, згідно положень ст. 139 КАС України.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача 1: Міністерства оборони України, відповідача 2: Військової частини НОМЕР_1 про стягнення винагороди за безпосередню участь у бойових діях відмовити.
Судові витрати не розподіляти.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код ОКПП НОМЕР_5 ).
Відповідач 2: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 25.04.2023 року.

Суддя В.В. Ільков