Справа № 200/18772/21
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2023 року Справа№200/18772/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов вмотивовано тим, що позивач є особою, яка у зв`язку з виробничою травмою має право на страхові виплати із частковою втратою працездатності, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Позивач зазначила, що м. Шахтарськ Донецької області тимчасово непідконтрольне органам влади України, тому вона отримала статус внутрішньо-переміщеної особи. Позивач зауважила, що отримала травму 06.04.1992 року, що підтверджується актом форми Н-1 №27 від 06.04.1992 року. У 2003 році позивачу обласною МСЕК №3 м. Донецька первинно встановлено 25% втрати працездатності, пізніше обласною МСЕК №2 м. Донецька у 2014 році їй було встановлено 25% втрати працездатності безстроково, що підтверджується відповідною випискою з акту огляду МСЕК. У 2015 році позивач, як внутрішньо-переміщена особа, звернулася до Мирноградського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області для оформлення страхових виплат. Відділенням Фонду соціального страхування було розглянуто усі подані нею документи, що підтверджують право на призначення виплат, визнано їх дійсними, достовірними та достатніми, після чого позивачу було розпочато нарахування та виплату страхових виплат до 2021 року. Після припинення страхових виплат, представником позивача, на адресу Мирноградського міського відділення було направлено адвокатський запит, з метою з`ясування обставин справи та причин припинення страхових виплат. У грудні 2021 року, відповідачем на адресу представника позивача було направлено відповідь, в якій було зазначено, що позивач отримувала страхові виплати з 01.05.2015 по 31.08.2021 року, та щомісячну страхову виплату було припинено з 31.08.2021 року у зв`язку з закінченням терміну дії довідки внутрішньо-переміщеної особи. Позивач просила визнати неправомірними дії відповідача стосовно не нарахування та не виплаті страхових виплат, та зобов`язати поновити страхові виплати з моменту їх припинення.

Представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області надав до суду відзив, в якому зазначив, що позивач пред`явила позовну заяву до Мирноградського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, яке не є юридичною особою, а є відокремленим підрозділом юридичної особи, таким чином просив залишити позовну заяву позивача без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23.12.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24.06.2022 року було залучено у якості другого відповідача по справі №200/18772/21 Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та було зобов`язано надати до суду відзив на позовну заяву, та докази на підтвердження викладених у відзиві обставин, а також інформацію щодо підстав припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01.02.2023 року було замінено відповідачів по справі №200/18772/21 відповідача 1: Мирноградське міське відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, відповідача 2: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на їх правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Представники сторін про розгляд справи були повідомлені належним чином, а саме: ухвала про відкриття провадження по справі отримана Мирноградським міським відділенням управлінням виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області від 04.01.2022 року, про що свідчить відмітка на корінці рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №165. Але відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 до суду на теперішній час не надходило. Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області після отримання ухвали про відкриття провадження по справі, на адресу суду був направлений відзив за №07-17/190 від 18.01.2022 року, в якому представник просив лише залишити позовну заяву без руху.

Ухвалу про залучення другого відповідача та про зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області надати до суду відзив на позовну заяву та докази на підтвердження викладених у відзиві обставин та інформації стосовно підстав припинення щомісячних страхових виплат позивачу, було направлено на електронну пошту сторонам по справі, про що свідчить картка обліку вихідних документів Донецького окружного адміністративного суду від 29.06.2022 року №200/18772/21.

Але станом на 01.02.2023 року на момент винесення ухвали про заміну відповідачів по справі, від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та Мирноградського міського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, ані відзиву на адміністративний позов, ані будь яких доказів про припинення страхових виплат позивачу, на адресу суду надано не було.

Враховуючи вищезазначене, відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на адміністративний позов у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання, відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () є юридичною особою та є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач отримала виробничу травму 06.04.1992 року, що підтверджується актом №27 форми Н-1 від 06.04.1992 року «Про нещасний випадок на виробництві».

01 жовтня 2003 року, Обласною МСЕК №3 м. Донецька позивачу первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 25% у зв`язку з трудовими каліцтвами, що підтверджується випискою з акту огляду у МСЕК №026037 Серії 2-18 АВ.

10 грудня 2014 року, Обласною МСЕК № 2 м. Донецька позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 25% у зв`язку з трудовими каліцтвами, що підтверджується випискою із акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги №041486 до довідки серії 10 ААА.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 03.04.2015 року №, ОСОБА_1 отримала статус внутрішньо-переміщеної особи, із зазначенням контактної адреси: АДРЕСА_2 .

Як встановлено судом не заперечується сторонами по справі, позивач як внутрішньо-переміщена особа отримувала страхові виплати у Мирноградському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Позивач отримувала щомісячні страхові виплати з 01.05.2015 по 31.08.2021 року, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит Мирноградського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області наданої від 10.12.2021 року за №27.01-02/38-1412.

Відповідно з наявних матеріалів справи, судом встановлено, що дата з якої припинено страхові виплати позивачу з 01.09.2021 року, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит Мирноградського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області наданої від 10.12.2021 року за №27.01-02/38-1412, відповідно до якого було зазначено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) отримувала щомісячні страхові виплати, як внутрішньо-переміщена особа з 01.05.2015 по 31.08.2021 року. Щомісячну страхову виплату було припинено 31.08.2021 року у зв`язку з закінченням терміну дії довідки ВПО. Нараховані, але не виплачені суми щомісячних страхових виплат у їхньому відділенні відсутні.

В вищезазначеній довідці зазначено, що Мирноградським міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області було допущено напевно описку в зазначенні періоду припинення страхових виплат, замість «31.08.2021 року» було зазначено «31.08.2015 року». Враховуючи, що попередньо було зазначено дату отримання щомісячних страхових виплат з 01.05.2015 по 31.08.2021 року, дата прийняття на облік позивача, як внутрішньо переміщеної особи становить 03.04.2015 року, враховуючи, що сторонами по справі в якості доказів на момент здійснення розгляду зазначеної справи не було надано будь яких підстав, рішень, постанов та письмових пояснень про підстави припинення позивачу нарахування та сплати страхових внесків, суд вирішує справу за наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, суд доходить висновку, що спірним питанням в даній справі є припинення нарахування та виплати щомісячних страхових платежів позивачу, як внутрішньо-переміщеній особі з 01.09.2021 року по дату розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначено Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (надалі - Закон № 1706-VII).

Статтею першою Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 14 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 1706-VII, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV (надалі - Закон № 1105-XIV).

Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до підпункту "в" пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-ХІV (у редакції, яка діяла до 01 січня 2015 року), у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Статтею 40 Закону № 1105-ХІV (у редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком. Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону № 1105-ХІV, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

З 01 січня 2015 року зазначені норми встановлені частинами першою, п`ятою та шостою статті 47 Закону № 1105-XIV (у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ).

Суд також зазначає, що відповідно до ч. 7 ст. 47 Закону №1105-XIV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Факт наявності у позивача права на отримання щомісячних страхових виплат відповідачем не оспорюється.

За таких обставин, позивач має беззаперечне право на отримання страхових виплат з часу первинного призначення страхових виплат. Норми статті 47 Закону №1105-XIV гарантують позивачу право виплати страхової суми без обмеження протягом будь-якого строку (оскільки інвалідність встановлено безстроково) та не ставлять в залежність від прийняття окремого порядку Кабінетом Міністрів України.

Положеннями пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 46 Закону № 1105-XI визначено, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Суд звертає увагу, що реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України від 11.12.2003 № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1382-IV), не може позбавляти його права на отримання страхових виплат. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону № 1382-IV, реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Крім того, суд зазначає, що за приписами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Керуючись частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: «перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою» (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Суд зауважує, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

За рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України»: перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

У справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Суд зазначає, що відповідачем не заперечується наявність права у позивача на отримання страхових виплат.

Факт припинення страхових виплат з 01 вересня 2021 по теперішній час відповідачем підтверджено, про що свідчить відповідь Мирноградського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 10.12.2021 року, в якій зазначено що позивач отримувала щомісячні страхові виплати, як внутрішньо-переміщена особа з 01.05.2015 по 31.08.2021 року. Щомісячну страхову виплату було припинено 31.08.2021 року у зв`язку з закінченням терміну дії довідки ВПО.

Посилання відповідача на припинення страхових виплат з 01 вересня 2021 року внаслідок закінчення строку дії довідки ВПО позивача суд не приймає, оскільки, зазначене не може бути покладено в основу невиконання державними органами своїх зобов`язань.

У відповідності до Постанови Великої Палати Верховного Суду (справа 243/3505/16-ц, провадження № 14-271цс18) від 20 вересня 2018 року остання зазначила, що «у зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухваленій постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-51цс17, та погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відсутність довідки про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району АТО, не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що, припиняючи виплату щомісячних страхових виплат позивачу відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Отже, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, з урахуванням наданих судом висновків, суд вважає недоведеною законність відмови відповідача у продовженні (призначенні) нарахування та виплати страхових виплат позивачу за період з 01.09.2021 по день розгляду справи.

Водночас, надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. TheUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

За приписами частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити страхові виплати позивачу з 01.09.2021 року.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправними дії Мирноградського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, які полягають у не нарахуванні та у не виплаті страхових виплат позивачу з 01.09.2021 року, суд зазначає наступне.

З 01.01.2023 року правонаступником всіх прав та обов`язків Мирноградського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про що судом винесено відповідну ухвалу від 01.02.2023. Спірні правовідносини виникли 01.09.2021. Таким чином, на думку суду Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не зупиняло страхові виплати позивачу та не вчиняло протиправних дій, які полягають у не нарахуванні та у не виплаті страхових виплат позивачу з 01.09.2021 року. Отже, позовні вимоги щодо визнання протиправними дій саме до правонаступника - Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити негайне виконання прийнятого судом рішення в межах виплати суми за місяць, суд зазначає про таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, суд вважає за необхідне звернути до негайного виконання дане рішення суду в частині виплати страхових виплат позивачу у межах суми за один місяць.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин, беручи до увагу всі надані сторонами докази в їх сукупності та враховуючи, що правомірність своїх дій відповідачем не доведена, суд доходить висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 16.12.2021, позивач за подання адміністративного позову сплатив 908,00 грн. судового збору.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе повернути позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Батюка, 8, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () поновити страхові виплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з 01.09.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () здійснити негайне виконання прийнятого судом рішення в межах виплати суми за один місяць.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Батюка, 8, ) судові витрати у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Повний текст рішення складено та підписано 25 квітня 2023 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець