Справа № 160/2923/23
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2023-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2023 року Справа № 160/2923/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
15 лютого 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.12.2022 р. про призначення пенсії за віком у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та зарахувавши до страхового стажу періоди з 01.09.1984 р. по 27.06.1986 р., з 10.02.1996 р. по 20.10.1999 р., з 07.11.2011 р. по 04.05.2012 р., з 07.12.2012 р. по 13.09.2013 р., з 25.07.2014 р. по 27.03.2015 р. та з 01.10.2021 р. по 04.02.2022 р., а також періоди з 27.07.2016 р. по 19.11.2016 р., з 03.12.2016 р. по 17.01.2017 р., з 18.02.2017 р. по 30.05.2017р., з 20.01.2018 р. по 05.04.2018 р. та з 10.05.2018 р. по 17.08.2018 р. на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.02.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 року було задоволено заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про продовження строку для надання відзиву по адміністративній справі №160/2923/23 та продовжено відповідачу-2 строк для подання відзиву на позовну заяву, протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали.
22.03.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому ГУ ПФУ в Дніпропетровській області просило в задоволенні позову відмовити. Відповідач-1 у відзиві послався на вимоги Закону України №1058-IV від 09.07.2003 року та вказав, що розмір пенсії особи, яка звернулась за нею, визначається індивідуально залежно від набутого стажу та отриманого заробітку, з якого у свою чергу сплачувались страхові внески. Відповідач також вказав, що до 01.01.2004 року порядок підтвердження стажу роботи визначений Законом України «Про пенсійне забезпечення» та відповідно до ст. 62 вказаного закону, основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка та у разі відсутності записів у трудовій книжці застосовується положення Порядку №637 від 12.08.1993 року. Відповідач зауважив, що ОСОБА_1 26.12.2022 року було подано заяву про призначення пенсії за віком, яку за принципом екстериторіальності розподілено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області, яким при прийнятті рішенні від 30.12.2022 року про відмову у призначенні пенсії позивачу було вказано про те, що відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років та страхового стажу не менше 29 років. У відзиві також наголосив, що страховий стаж позивача становить 21 рік 7 місяців та 12 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Щодо зарахування періоду навчання відповідач-1 зазначив, що на підтвердження відомостей про навчання повинен надаватись документ про закінчення навчального закладу, проте в наданому позивачем дипломі прізвище не відповідає паспортним даним позивача, у зв`язку з чим у пенсійного органу відсутні підстави для зарахування періоду навчання. Відповідач також вважає неможливим зарахування періодів роботи позивача на території російської федерації, оскільки позивачем не надано документів, що підтверджують сплату страхових внесків на період роботи за межами України. Незарахування періоду роботи позивача з 10.03.1996 по 20.10.1998 відповідач-1 обґрунтував тим, що трудова книжка позивача містить виправлення, що недопустимо згідно з Інструкцією №58 від 29.07.1993 року, водночас, позивачем не надано інших доказів, а також підтверджень того, що ОСОБА_1 звертався до роботодавця для внесення виправлень або завірення виправлень належним чином. Щодо вимоги ОСОБА_1 про зарахування періодів військової служби в кратному розмірі та щодо виходу на пенсію на пільгових умовах, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області вказало на те, що позивач 26.12.2022 року звернувся до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за приписами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто звернувся за призначенням пенсії на загальних підставах. Відповідач, наголосив, що позивач хибно вважає, що періоди участі в антитерористичній операції повинні бути зараховані в загальний стаж для призначення пенсії за віком з урахуванням кратності один місяць за півтора місяця служби. ГУ ПФУ в Дніпропетровській області звернуло увагу на те, що Положенням №530 від 14.08.2014 визначено порядок обчислення вислуги років (загального страхового стажу) для призначення пенсії за вислугу років, також Закон України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим законом (на пенсію за вислугу років). Водночас з огляду на положення вказаних нормативних актів, на думку відповідача, у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугу років та позовна вимога про обчислення часу проходження служби з урахуванням кратності є безпідставною. Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача-2 повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідач у відзиві наголосив на тому, що відповідно до даної норми законодавства, право на призначення дострокової пенсії за віком мають після досягнення чоловіками 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років, а з урахуванням звернення позивача за призначенням пенсії у віці 60 років, позовна вимога є безпідставною. Окремо відповідачем звернув увагу на дискреційності повноважень пенсійного органу в частині призначення пенсії. Разом з відзивом відповідачем було надано копію пенсійної справи позивача.
31.03.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому ГУ ПФУ в Одеській області просило в задоволенні позову відмовити. Відповідач зазначив, що позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою від 26.12.2022 щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058. За принципом екстериторіальності зазначену заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області. Вказав, що відповідно ст. 26 Закону № 1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу в 2022 році не менше 29 років. Розглянувши подані позивачем документи, Головним управлінням було встановлено, що загальний страховий стаж позивача становить 21 рік 07 місяців 12 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.
При цьому, до страхового стажу позивача не було зараховано період навчання з 01.09.1984 по 27.06.1986 згідно з дипломом серії НОМЕР_1 від 27.06.1986, оскільки прізвище, зазначене у дипломі, не відповідає паспортним даним; періоди роботи з 07.11.2011 по 04.05.2012, з 07.12.2012 по 13.09.2013, з 25.07.2014 по 27.03.2015 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 , оскільки позивачем не були надані документи, які підтверджують сплату страхових внесків до Пенсійного фонду; період з 10.03.1996 по 20.10.1998, оскільки в даті заповнення трудової книжки серії НОМЕР_3 містяться виправлення, які не засвідчені належним чином.
Також зауважив, у спірні періоди позивач працював на території іноземної держави, а саме - російської федерації. Як законодавством України так і законодавством російської федерації передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до Пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність. Враховуючи те, що в спірні періоди позивач працював на території іноземної держави, за відсутності у Головного управління даних щодо сплати страхових внесків у ці періоди, у Головного управління були відсутні будь-які законні підстави для зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом з матеріалів справи встановлено, що 26.12.2022 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком за вх.№6310, додавши документи до заяви: військовий квиток НОМЕР_4 , диплом про навчання ЗГ-1№694985, НОМЕР_5 , довідки про прийняття на роботу №№С-3319-В/25-02; С-3316-В/25-02, 378149, 150, 36, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру НОМЕР_6 , квиток №№ НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , паспорт серії НОМЕР_11 , посвідчення учасника бойових дій НОМЕР_12 , свідоцтво про народження НОМЕР_13 , трудову книжку НОМЕР_14 .
Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області №15 від 30.12.22 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком з наступних підстав: страховий стаж особи становить 21 рік 7 місяців 12 днів (з необхідних 29 років), за доданими документами до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1984 по 27.06.1986, згідно диплома НОМЕР_1 від 27.06.1986, оскільки прізвище зазначене в дипломі не відповідає паспортним даним заявника; періоди роботи з 07.11.2011 по 04.05.2012 року, 07.12.2012 по 13.09.2013 та 25.07.2014 по 27.03.2015 згідно трудової книжки НОМЕР_14 від 15.09.1980, оскільки згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005, п.п. 2 п.2.1 розділу II особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надаються документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за період роботи після 01.01.2004 додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення про сплату страхових внесків; період роботи з 10.03.1996 по 20.10.1998, згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 10.02.1996, оскільки в даті заповнення книжки наявне необумовлене виправлення яке не завірене належним чином.

Позивач не погодився із прийнятим рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним рішення та скасувати його, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянути повторно заяву про призначення пенсії та зарахувати відповідні періоди до страхового стажу.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі по тексту Закон № 1788), Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058 (далі по тексту Закон № 1058), Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях №162 від 20.06.1974 (далі по тексту Інструкція №162), Постановою Кабінетом Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» (далі по тексту Постанова № 301), Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі по тексту Інструкція № 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням ч.1 ст. 9 Закону № 1058 передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Стаття 4 Закону № 1058 зазначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частинами 1-3 статті 24 Закону № 1058 передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема у Законі України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття загальний трудовий стаж є ширшим ніж поняття страховий стаж, оскільки до першого включаються періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Статтею 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 12.08.1993 року № 637 (далі по тексту Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 1.1. Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з п. 1.4 зазначеної Інструкції, особи, які вперше шукають роботу і не мають трудової книжки, повинні пред`явити паспорт, диплом або інший документ про освіту чи професійну підготовку. Військовослужбовці, звільнені із Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Прикордонних військ України, Цивільної оборони України, Управління охорони вищих посадових осіб України та інших військових формувань, створених відповідно до законодавства України (далі Збройні Сили України та інші війська) та військовослужбовці, звільнені із Збройних Сил колишнього Союзу РСР і Збройних сил держав учасниць СНД, пред`являють військовий квиток. Звільнені з місця відбування кримінального покарання зобов`язані пред`явити довідку про звільнення.

Приписами п. 1.5 Інструкції № 58 визначено, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Так, пунктами 2, 3, 4 Постанови № 301 «Про трудові книжки працівників» визначено, що при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Без трудової книжки приймаються на роботу тільки ті особи, які працевлаштовуються вперше.

Трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відповідно до п. 2.1 Інструкції № 58, трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Згідно з п. 2.2 зазначеної Інструкції, заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Пунктом 2.3 Інструкції № 58 передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників).

Відповідно до п. 2.12 Інструкції № 58 2.14. У графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".

Приписами п. 2.15 Інструкції визначено, що якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Згідно з п. 2.26 Інструкції № 58, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до п. 3.1. Інструкції № 58, у тому разі, коли у трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка. Вкладиш без трудової книжки недійсний.

Приписами пунктів 3.2, 3.3 Інструкції визначено, що про кожний виданий вкладиш на першій сторінці (титульний аркуш) трудової книжки зверху ставиться штамп розміром 10х25 мм з написом "Виданий вкладиш" і тут же зазначаються серія і номер вкладиша. При кожній наступній його видачі має ставитися другий штамп і зазначатися серія і номер вкладиша.

У разі необхідності доповнення трудової книжки вкладишем видається вкладиш нового зразка незалежно від того, яку трудову книжку має працівник (нового чи раніш установленого 1938 року і 1974 року зразків).

Суд зауважує, що на час первісного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412.)

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції, прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи), заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи), питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» (надалі Постанова №656) та даною Інструкцією.

Пунктом 1 Постанови №656 встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 Постанови №656 визначено, що всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 Постанови №656, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Судом встановлено, що у трудовій книжці позивача (наданій разом з заявою про призначення пенсії від 26.12.2022 року) серії НОМЕР_14 , дата первинного заповнення 15.09.1980 року, містяться наступні записи:

- 01.09.1977-13.08.1980 навчання в СПТУ №1 м. Ворошиловграда (диплом В№500153);

- 15.09.1980 04.11.1980 тракторист 3 кл. на отд.№2 у ковгоспі «Ясеновський»;

- 10.11.1980-26.11.1982 служба в Радянській армії (військовий квиток НОМЕР_15 );

- 16.02.1983 прийнятий учнем прохідника 4 розряду с повним робочим днем під землею;

- 01.04.1983 направлений на курси прохідників підземних в Ровенківське УКК;

- 13.05.1983 переведений учнем прохідника підземного з повним робочим днем під землею;

- 11.10.1983 переведений різноробочим поверховим 1 розряду в будівельний цех;

- 27.08.1984 звільнений за власним бажанням у зв`язку з зарахуванням в навчальний заклад;

- 24.08.1984 29.06.1986 навчання в Харківському обліково-економічному технікумі імені Ф.Г. Ананченка на денній формі навчання;

- 27.08.1986 прийнятий економістом бухгалтерії Криворізького виробничого авто тресту;

- 01.01.1988 13.06.1989 переведений бухгалеторм-ревізором (перейменовано на Криворізьке виробниче автоуправління Головбуд транспорту Мінбудівництва УССР на базі Криворізького виробничого автоуправління створено Криворізьке виробниче автооб`єднання «Криворізьбудтранс»;

- 12.12.1989 22.03.1990 каменщик 2 розряду в СУ «Промбуд 2» тресту «Криворізьбуд»;

- 30.01.1991 03.02.1992 слюсар-ремонтник в кооперативі «Стандарт»;

- 03.02.1992 14.05.1992 різьбяр в ТОВ «КП «Бригантина»;

- 14.09.1992 28.09.1992 водій в кооперативі «Славутич»;

- 12.10.1992 інженер по автотранспорту НВО «Будмаш»;

- 07.12.1992 09.11.1993 формувальник-заливник 3 розряду в ливарному цеху НВО «Будмаш»;

- 12.11.1993 диспетчер АТ «Славутич»;

- 06.09.1994 31.01.1996 диспетчер управління виробничо-технічної комплектації АТ «Славутич»;

- 21.05.2007 29.08.2008 каменщик в ТОВ «РЕМТЕКС»;

- 07.11.2011 04.05.2012 арматурник в ВАТ ПБО «Монтажспецстрой(м. Москва, РФ);

- 07.12.2012 13.09.2013 (записи №№34-35 на стор.42-43 трудової книжки серії НОМЕР_2 ) бетонник в ТОВ «СпецстройАльянс» (м. Москва, РФ);

- 25.07.2014 27.03.2015 (записи №№34-35 на стор.24-25 трудової книжки серії НОМЕР_2 ) арматурник в ТОВ «ГК Регіон Строй» (м. Калуга, РФ).

Крім того, до заяви про призначення пенсії від 26.12.2022 було також долучено трудову книжку серії НОМЕР_16 , дата заповнення 10.02.1996 року, що містить виключно записи:

- 10.02.1996 20.10.1999 каменщик у ПП РК «Богодар».

Водночас, як вбачається з оскаржуваного рішення №15 від 30.12.2022 року, відповідач-2 не зарахував до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1984 по 27.06.1986 згідно диплома НОМЕР_1 від 27.06.1986 у зв`язку з розбіжностями у написанні прізвища позивача.

Однак, суд вважає такі висновки відповідача-2 протиправними, оскільки з наявної в матеріалах трудової книжки серії НОМЕР_14 вбачається наявність записів під порядковими №№10, 11, якими підтверджується навчання позивача у період з 24.08.1984 по 29.06.1986 в Харківському обліково-економічному технікумі імені Ф.Г. Ананченка на денній формі навчання, що також підтверджується дипломом НОМЕР_1 від 27.06.1986. При цьому суд приймає до уваги, що у свідоцтві про народження позивача серії НОМЕР_13 від 16.02.1962 року прізвище ОСОБА_1 вказано на російській мові, так само перша сторінка трудової книжки серії НОМЕР_14 заповнена на російській мові, таким чином, прізвище позивача на українській мові було зазначено у дипломі НОМЕР_1 від 27.06.1986 на підставі свідоцтва про народження позивача, оскільки паспортним документом у 1986 році ОСОБА_1 ще не був документований.

Також в оскаржуваному рішенні №15 від 30.12.2022 року відповідач-2 вказав про неможливість зарахування періодів роботи 07.11.2011-04.05.2012, 07.12.2012-13.09.2013, 25.07.2014-27.03.2015, оскільки дані періоди не підтверджені належними документами.

Суд зазначає, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону (ч.1 ст.24 Закону №1058).

Частиною другою вказаної ж норми передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог зазначеного Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності вказаним Законом.

Згідно зі статтею 20 Закону України №1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до вказаного Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені зазначеним Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Отже, зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії, поставлено у залежність від сплати страхових внесків застрахованих осіб.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 40 Закону України №1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Згідно з пунктом 2.7 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (тут і надалі у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин; далі Порядок №22-1), до заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2-4 пункту 2.1, пунктом 2.6 розділу ІІ.

Так, підпунктами 2-4 пункту 2.1 розділу ІІ Порядок №22-1 передбачено такі документи:

- документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

- для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення).

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

- документи про місце проживання (реєстрації) особи.

У пункті 2.10 розділу ІІ Порядку №22-1 передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

Судом встановлено, що при зверненні за призначенням пенсії позивач не надав жодних довідок про заробіток у періоди роботи за межами території України для обчислення пенсії за періоди 07.11.2011-04.05.2012, 07.12.2012-13.09.2013, 25.07.2014-27.03.2015, а тому у відповідача-2 відсутні первинні документи, з яких би пенсійний орган міг встановити суми заробітної плати позивача та наявність страховий відрахувань з такої.

При цьому суд враховує, що згідно Постанови КМУ від 29.11.2022 року №1328 держава Україна вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Відповідно ж до «п.4 ст. 7 федерального закона от 24.07.2009 №212-ФЗ «О страховых взносах в Пенсионный фонд российской федерации», не признаются объектом обложения для плательщиков страховых взносов, указанных в пункте 1 части 1 статьи 5 настоящего федерального закона, выплаты и иные вознаграждения, начисленные в пользу физических лиц, являющихся иностранными гражданами и лицами без гражданства, по трудовым договорам, заключенным с российской организацией для работы в ее обособленном подразделении, расположенном за пределами территории российской федерации, выплаты и иные вознаграждения, начисленные в пользу физических лиц, являющихся иностранными гражданами и лицами без гражданства, в связи с осуществлением ими деятельности за пределами территории российской федерации в рамках заключенных договоров гражданско-правового характера, предметом которых является выполнение работ, оказание услуг.».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії від 26.12.2022 року не надав жодних документів, що підтверджують сплату страхових внесків позивачем на території російської федерації.

Враховуючи те, що страхові внески страхувальниками за позивача у спірні періоди не сплачувалися з підстав встановлених законодавством російської федерації, суд приходить до висновку про правомірність висновків відповідача-2 про відсутність підстав для зарахування спірних періодів роботи трудової діяльності до страхового стажу позивача, оскільки за законодавчим визначенням такий стаж не є страховим. Суд зауважує, що позивач, приймаючи умови праці, встановлені російською федерацією, розумів те, що страхові внески за нього підприємствами не сплачуються.

Таким чином, суд погоджується з висновками відповідача-2 в частині неврахування періодів роботи позивача 07.11.2011-04.05.2012, 07.12.2012-13.09.2013, 25.07.2014-27.03.2015 до загального страхового стажу ОСОБА_1 .

Відповідно до висновків оскаржуваного рішення №15 від 30.12.2022 року, відповідач-2 також вказав про неможливість зарахування періоду роботи з 10.03.1996 по 20.10.1998 року згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 10.02.1996, оскільки в даті заповнення книжки наявне необумовлене виправлення, яке не засвідчене належним чином.

Суд зауважує, що з загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Судом з матеріалів справи встановлено, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_3 від 10.02.1996 року містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, а саме, відомості про підприємство, дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи; ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

У свою чергу, згідно з вимогами статті 101 Закону № 1788-XII, органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З аналізу наведених норм, судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, певні недоліки в записах не можуть бути підставою для виключення періоду роботи ОСОБА_1 з 10.02.1996 по 20.10.1999 на ПП «РК Богодар» зі страхового стажу позивача.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії позивачу.

Таким чином, посилання відповідача-2 при наданні відмови позивачу в частині незарахування періоду трудової діяльності, зазначеному у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 10.02.1996 до страхового стажу позивача, є безпідставними.

Судом також встановлено, що відповідно до форми РС-право від 26.12.2022 року, що міститься в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 , останньому не зараховано до страхового стажу період військової служби з 01.10.2021 по 04.02.2022.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, разом з заявою про призначення пенсії від 26.12.2022 року, ОСОБА_1 було надано військовий квиток серії НОМЕР_17 , згідно з яким позивач був прийнятий на військову службу за контрактом та 04.02.2022 року позивач на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_18 від 02.02.2022 №9-с був звільнений в запас.

У пункті 6 Порядку № 637 встановлено, що для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються, довідки військових комісаріатів, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, ДПтС, ДСНС, довідки архівних і військово-лікувальних установ.

З огляду на зазначене, відповідач-2 протиправно не зарахував до загального страхового стажу періоду проходження військової служби з 01.10.2021 по 04.02.2022 року та такий період підлягає зарахуванню.

З матеріалів справи судом також було встановлено, що позивачу відповідно до відомостей форми РС-право від 26.12.2022 року також не зараховано в трикратному розмірі періоди прийняття участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності і суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції Донецької та Луганської областей.

Відповідно до документів, що додавались позивачем разом з заявою про призначення пенсії від 26.12.2022 року, а саме: довідок в/ч НОМЕР_18 №150 від 14.01.2022 та №149 від 14.01.2022 року, ОСОБА_1 в періоди з 27.07.2016 по 19.11.2016, з 03.12.2016 по 17.01.2017, з 18.02.2017 по 30.05.2017, з 20.01.2018 по 05.04.2018 та з 10.05.2018 по 17.08.2018 перебував безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції та в період здійснення вищезазначених заходів.

Також, відповідно до посвідчення НОМЕР_12 від 10.03.2017 ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені для ветеранів війни учасників бойових дій.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 ст. 2 вказаного Закону визначені види військової служби, до яких належить, зокрема військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до абз. 2 п.1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року № 1932-XII, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-XII, особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконання стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII передбачено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Відповідно до пункту 2.3 розділу 2 наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року «Про затвердження Положення про організацію роботи з обчислення вислуги років», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 року за №1294/26071, передбачено, що час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три.

Разом з тим, суд звертає увагу, що можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на щомісячне пенсійне забезпечення, а зі спеціальним статусом, якого ці особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу, що узгоджується з положеннями ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», якою передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі, до якої відповідно до пункту 4 цієї статті віднесено також військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, до якої відповідно до п.1 ст.2 Закону також віднесено і військову службу.

Як встановлено судом, відповідачем в оскаржуваному рішенні не містяться жодні посилання щодо підстав незарахування періоду участі позивача в антитерористичній операції, отже відповідач діяв без застосування правил, визначених п. 2.3 розділу 2 наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014р. «Про затвердження Положення про організацію роботи з обчислення вислуги років».

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції в періоди з 27.07.2016 р. по 19.11.2016 р., з 03.12.2016 р. по 17.01.2017 р., з 18.02.2017 р. по 30.05.2017р., з 20.01.2018 р. по 05.04.2018 р. та з 10.05.2018 р. по 17.08.2018 р., при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах період перебування його в зоні АТО повинно бути зараховано із застосуванням положень п. 2.3 розділу 2 наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014р. «Про затвердження Положення про організацію роботи з обчислення вислуги років».

Щодо вимоги позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.12.2022 про призначення пенсії за віком у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.

Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 4.3 Порядку, створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до п. 4.10 Порядку, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

В даному випадку органом призначення визначено за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача від 26.12.2022 здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку. Проте, з огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав позивача, суд вважає наявними підстави покласти обов`язок у призначенні, нарахуванні та виплаті позивачу пенсії саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, як визначений суб`єкт призначення.

Відтак, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволенню не підлягають.

Пунктом 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV визначено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Положеннями частини першої статті 44 Закону №1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду України та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (частина п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).

Подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком №22-1, пунктом 2.1 якого визначено перелік документів, що подають разом із заявою про призначення пенсії.

Так, відповідно до підпункту 5 пункту 2.1 Порядку 22-1, до заяви про призначення пенсії додаються документи, що посвідчують спеціальний статус особи, зокрема, посвідчення учасника бойових дій, довідка про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або довідка про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, або довідка згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, а для осіб, яким встановлено статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 19, 20 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», також документи, на підставі яких встановлено статус учасника бойових дій, визначені Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (у разі призначення пенсії учасникам бойових дій згідно з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV).

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що документами, що посвідчують спеціальний статус особи для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій є: 1) посвідчення учасника бойових дій; або 2) довідка про період (періоди) участі у бойових діях або в антитерористичній операції в районах її проведення.

У даній справі судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій та дійсно приймав участь у бойових діях в зоні АТО, а, звертаючись до суду, позивач вважав, що порушено його право на дострокову пенсію за віком.

При цьому, оскільки ОСОБА_1 , звертаючись до територіального пенсійного органу 26.12.2022 року за призначенням дострокової пенсії подав весь необхідний пакет документів, у тому числі й документ, який посвідчує спеціальний статус особи для призначення такої пенсії (посвідчення учасника бойових дій), суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача-2 в частині неврахування положень п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV та необхідності застосування даних положень законодавства при призначенні пенсії ОСОБА_1 згідно з поданою останнім заявою від 26.12.2022 року.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах «Beyelerv. Italy» № 33202/96, «Oneryildizv. Turkey» № 48939/99, «Moskalv. Poland» № 10373/05).

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням наведеного вище, виходячи із аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», витрати за результатами розгляду справи не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії №15 від 30.12.2022 р., винесене Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.12.2022 року про призначення пенсії за віком відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду у даній справі, та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди з 01.09.1984 р. по 27.06.1986 р., з 10.02.1996 р. по 20.10.1999 р., та з 01.10.2021 р. по 04.02.2022 р., а також періоди з 27.07.2016 р. по 19.11.2016 р., з 03.12.2016 р. по 17.01.2017 р., з 18.02.2017 р. по 30.05.2017р., з 20.01.2018 р. по 05.04.2018 р. та з 10.05.2018 р. по 17.08.2018 р. на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.

В задоволенні решти позовних вимог- відмовити.

Розподіл судових витрат у справі не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник