Справа № 640/27403/20
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Аліменка В.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Управління державної охорони України, ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної охорони України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління державної охорони України, в якому просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 доплату одноразової грошової допомоги при звільненні за кожен повний календарний рік служби, з урахуванням всього періоду служби в сумі 153527,44 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити рішення, яким позов задовольнити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не розглянуто позовні вимоги по суті, оскільки по тексту судового рішення вбачається, що судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позову щодо компенсації за невикористані дні відпустки за час служби в органах внутрішніх справ, що не має відношення до позовних вимог.

Відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача доплати одноразової грошової допомоги при звільненні, натомість суд першої інстанції досліджував питання виплати компенсації за невикористані дні відпустки. Також апелянт зазначив, що позивачу вірно обраховано та в повному обсязі здійснено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки при проходженні строкової військової служби в Збройних Силах України (служба в Радянській армії), а також під час навчання та служби в органах внутрішніх справ позивач набув право на виплату грошової допомоги, а тому при його повторному звільненні з військової служби підлягає врахуванню період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу в Управлінні державної охорони України наказом Управління державної охорони України від 27.11.2019 №874-ос/дск ОСОБА_1 було звільнено з військової служби в запас Служби безпеки України, згідно пп.«г» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів та виключено останнього із списків особового складу, всіх видів забезпечення 27.11.2019. Вислуга років полковника ОСОБА_1 на 27.11.2019 становить: календарна - 17 років 02 місяці 01 день, пільгова 01 рік 02 місяці 17 днів, загальна 18 років 04 місяці 18 днів. Вирішено виплатити позивачу грошову допомогу при звільненні з військової служби із розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 10 років календарної служби (а.с.7-8 т.1).

13.12.2019 позивач звернувся до Управління державної охорони України із заявою, в якій просив виплатити одноразову грошову допомогу, згідно вимог абз.1 п.10 Порядку №393, виходячи з розрахунку 18 календарних років служби (а.с.16-17 т.1).

Листом від 13.01.2020 № 2/6-28 позивача повідомлено, що з огляду на положення абз.5, 7 п.10 Порядку №393 відповідач не уповноважений, здійснювати виплату допомоги за весь час навчання позивача та служби в органах внутрішніх справ.

Вважаючи відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що відповідачем було виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористані дні відпустки під час служби в Управлінні державної охорони України, в той же час, на відповідача не може бути покладено обов`язку щодо виплати позивачу невикористаних днів відпустки за період його служби в органах прокуратури.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів виходить із наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби в Управлінні державної охорони України) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Згідно з п.10 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб (в редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби в Управлінні державної охорони України), затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 17.07.1992 №393 (далі - Порядок №393), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, в тому числі, які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони і особам рядового і начальницького складу, зокрема, які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

Таким чином, у разі, коли при попередньому звільненні зі служби військовослужбовець набув право на отримання грошової допомоги, то при повторному звільненні зі служби така грошова допомога виплачується за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу.

З копії трудової книжки позивача вбачається (а.с.10-14 т.1), що в періоди:

- з 16.06.1985 по 02.07.1987 він проходив строкову службу в армії;

- з 26.11.1987 по 15.09.1992 проходив службу в органах внутрішніх справ;

- з 28.09.1992 по 31.03.1997 працював в Прокуратурі м.Києва на посадах стажиста на вакантній посаді слідчого прокуратури Печерського району, стажистом прокуратури Печерського району, помічником прокурора Печерського району;

- з 01.04.1997 по 14.12.2001 працював у Генеральній прокуратурі України на посадах прокурора, старшого прокурора;

- з 18.06.2002 по 24.03.2019 працював директором ТОВ «Міжрегіональний консалтинговий центр - МКЦ»;

- з 27.03.2017 по 27.11.2019 проходив військову службу за контрактом в Управлінні державної охорони України.

Відповідно до витягу з наказу Національної академії внутрішніх справ МВС України від 22.09.1992 №101о/с (а.с.25 т.1) лейтенанта міліції ОСОБА_1 з 15.09.1992 звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил по ст.64 п.«з» у зв`язку з переходом на роботу в інші міністерства, відомства, організації (а.с.25 т.1).

Згідно з довідкою Національної академії внутрішніх справ МВС України від 26.09.2019 №46/12-452 вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні становила 06 років, 10 місяців 08 днів, відповідно до п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 одноразова грошова допомога при звільненні не нараховувалась та не виплачувалась (а.с.27 т.1).

В силу абз.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент звільнення позивача з органів внутрішніх справ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, при звільненні з військової служби виплачується грошова допомога у розмірі 5-місячного грошового забезпечення. Військовослужбовцям виплачується грошова допомога на лікування, при народженні дитини, виплачується також грошова допомога на дітей військовослужбовців строкової служби, малозабезпеченим сім`ям військовослужбовців у порядку і розмірах, передбачених законодавством України.

Станом на момент звільнення позивача з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил редакція п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 передбачала, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з військової служби або з органів внутрішніх справ виплачується грошова допомога у розмірі 5-місячного грошового забезпечення.

При цьому, робота позивача в органах прокуратури не є військовою службою, або службою в органах внутрішніх справ, внаслідок чого неможливо стверджувати про безперервність служби позивача та відсутність факту його звільнення внаслідок переводу до органів прокуратури. Натомість, період роботи в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах лише враховується при визначенні вислуги років для цілей, передбачених Порядком №393.

Таким чином, положення законодавства, що було чинне на момент звільнення позивача з органів внутрішніх справ передбачали його право на отримання грошової допомоги при звільненні у розмірі 5-місячного грошового забезпечення, що виключає повноваження відповідача на врахування періоду попередньої служби при встановленні періоду, за який виплачується одноразова грошова допомога.

В даному випадку відповідач правомірно здійснив розрахунок одноразової грошової допомоги, виходячи з періоду календарної служби з дня останнього зарахування позивача на службу, без врахування періоду попередньої служби.

Колегія суддів відхиляє висновок Національної академії внутрішніх справ МВС України, викладений в листі від 23.10.2020 №46-10/1219 стосовно того, що при звільненні з органів внутрішніх справ з 15.09.1992 позивач не набув права на виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої Порядком №393, оскільки такий висновок прямо суперечить нормам законодавства, що були чинні станом на той момент.

Та обставина, що позивач не скористався своїм правом на отримання грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ не спростовує того факту, що він такого права набув при попередньому звільненні зі служби, що виключає повноваження відповідача на врахування періоду попередньої служби при виплаті одноразової грошової допомоги.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, виходячи з меж позовних вимог та доводів позовної заяви і апеляційних скарг, колегія суддів доходить висновку про безпідставність тверджень позивача, що при попередньому звільненні зі служби він не набув права на виплату грошової допомоги при звільненні, а тому відсутні підстави вважати, що Управління державної охорони України неправильно застосувало положення законодавства та допустило порушення прав позивача, внаслідок чого суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

В той же час, відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, які не є релевантними до спірних правовідносин, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, оскільки судом першої інстанції досліджувалось питання наявності підстав для нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, що не було предметом даного позову.

Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, призвели до неправильного вирішення справи, внаслідок чого колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційні скарги Управління державної охорони України, ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2022 року - скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови виготовлено 20 квітня 2023 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

В.О.Аліменко