Справа № 160/18563/22
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Савченка А.В.
при секретарі судового засідання Ожередовій О.Д.
представника позивача Хазяїнова В.В.
представника відповідача Никитенка Є.В.
розглянувши у судовому засіданні у м.Дніпрі адміністративну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
22 листопада 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла вищезазначена позовна заява, в якій заявлені вимоги:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2022 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
17 січня 2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому останній висловив аналогічну позицію заявлену в позовній заяві.
В підготовче судове засідання 02.03.2023 р. всі викликані сторони з`явились.
03 березня 2023 року від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшли додаткові пояснення, в яких вони зазначили, що органом місцевого самоврядування не надавалась інформація про розірвання Договорів оренди землі від 27.03.2007 р. №б/н та від 17.11.2008 р. №б/н, укладених між ОСОБА_1 та Синельниківської міською радою. Разом з тим, з метою здійснення повноважень, Синельниківською міською радою листом від 28.01.2022 р. №01-15-444/0/2-22, від 31.05.2022 р. №01-17-1713/0/2-22 повідомлено контролюючий орган, що Договори оренди землі від 27.03.2007 р. та від 17.11.2008 р. є чинними, що підтверджується переліком орендарів з якими укладено договори оренди землі на поточний рік станом на 01.01.2022 р. Отже, позивач, як орендар земельних ділянок за діючими та зареєстрованими у встановленому законом порядку Договорами оренди землі є платником орендної плати за земельні ділянки.
В судове засідання 30.03.2023 р. всі викликані сторони з`явились.
У судових засіданнях представник позивача підтримав позов та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повністю задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено такі обставини.
За даними інформаційної системи ДПС України, фізична особа ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС (Синельніківська ДПІ) як платник орендної плати з фізичних осіб (код бюджетної класифікації 18010900) та є орендарем наступних земельних ділянок:
Відповідно до розрахунку орендної плати за 2022 р. ОСОБА_1 :
Податкові повідомлення-рішення надіслано ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку «Укрпошта» рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 та які було повернуто на адресу контролюючого органу з позначкою «за закінченням терміну зберігання».
Вважаючи, що у відповідача не було підстав для прийняття оскаржуваних податкових-рішень та відсутності податкового боргу, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, обов`язки, компетенцію контролюючих органів, під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).
У розумінні пп.14.1.73, 14.1.136, 14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України землекористувачі юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди; орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII орендна плата); плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до пп.269.1.1, 269.1.2 п.269.1 ст.269 Податкового кодексу України платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.
Згідно з пп.270.1.1 п.270.1 ст.270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
З огляду на п.287.1 ст.287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Відповідно до пп.287.6, 287.7 ст.287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
У разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).
Пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Згідно з п.п.288.2, 288.3 ст.288 Податкового кодексу України платником орендної плати є орендар земельної ділянки.
Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.
Відповідно до п. е ч.1 ст.141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.
Частинами 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Відповідно до абз. 8 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.
Таким чином, припинення договору оренди з підстав набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, встановлено законом та не залежить від волі сторін, оскільки перехід права користування земельною ділянкою, на якій розміщені придбані будівлі, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, прямо передбачено Земельним кодексом України.
Суд зауважує, що у розумінні положень пп.14.1.73, 14.1.136 п.14.1 ст.14, пп.269.1.1, 269.1.2 п.269.1 ст.269, пп.270.1.1 п.270.1 ст.270, п.287.7 ст.287 Податкового кодексу України платником орендної плати є землекористувач, при цьому обов`язок зі сплати орендної плати виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права користування земельною ділянкою і триває до часу припинення (переходу) такого права.
Якщо фізичною чи юридичною особою набуто право власності на будівлю або його частину, які розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Отже, плата за землю здійснюється особою, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування), а тому з часу набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю чи споруду.
Платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування), відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 08.06.2016 р. у справі №21-804а16, від 12.09.2017 р. у справі №21-3078а16, а також Верховним Судом у постановах від 19.06.2018 р. у справі №819/1365/17), від 18.04.2019 р. у справі №807/292/18, від 02.07.2019 р. у справі №819/1365/17), від 23.06.2020 р. у справі №817/492/17, від 28.12.2021 р. у справі №803/846/17 та від 19.01.2023 р. у справі №803/806/17.
Отже, суд враховує, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
При цьому, суд наголошує, що у разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу прямої норми закону, не залежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі.
Таким чином, ОСОБА_1 не є власником чи користувачем нежитлової будівлі, отже не є власником чи користувачем вказаних земельних ділянок на якій розташоване нерухоме майно.
При вирішені спору, суд керується правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.05.2020 р. у справі №804/5484/16, де Верховний Суд вказує на те, що платником плати за землю є власник нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці.
Таким чином, з моменту набуття права власності ТОВ «Волана» з 16.06.2021 р. на комплекс будівель та споруд, розташований на орендованій позивачем земельній ділянці, таке право оренди припинилося, що зумовлює відсутність у позивача обов`язку зі сплати орендної плати.
Стосовно посилання позивача щодо неналежного направлення відповідачем податкових-повідомлень рішень, суд зазначає таке.
Цей Порядок визначає форму та порядок надіслання (вручення) контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків.
Так, розділом ІІІ визначено, що структурний підрозділ контролюючого органу, який склав податкове повідомлення-рішення відповідно до Кодексу, роздруковує його у двох примірниках (податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» - в одному примірнику) та після погодження з підрозділами правової роботи передає на підпис керівнику (виконуючому його обов`язки, його заступнику або уповноваженій особі) контролюючого органу. Після підписання податкове повідомлення-рішення (крім податкового повідомлення-рішення за формою «Ф») не пізніше наступного робочого дня надсилається (вручається) платнику податків.
Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 Кодексу.
З системного аналізу норм Податкового кодексу та зазначеного Порядку, суд доходить висновку про те, що податкові повідомлення-рішення вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Абзац перший пункту 45.1 ст.45 Податкового кодексу України містить вимогу про те, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.
Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі (абз.2 п.45.1 ст.45 ПК).
Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси (абз.3 п.45.1 ст.45 ПК).
Строки сплати податкового зобов`язання встановлені статтею 57 ПК України, відповідно до пункту 57.3 якої передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України).
Відповідно до п.70.7 ст.70 Податкового кодексу України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
В спірних правовідносинах податковим органом виконано обов`язок щодо направлення позивачу оригіналів податкових повідомлень-рішень.
Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, податкові повідомлення рішення були надіслані позивачу на адресу: АДРЕСА_5 , яка не є зареєстрованою адресою місця проживання позивача, і, тому, не є його податковою адресою. Позивач протягом достатньо довгого часу має місце проживання за адресою: АДРЕСА_6 .
Разом з цим, суд зазначає, що позивач не повідомляв відповідача про зміну його податкової адреси і доводи його про те, що він проживав за іншою адресою та не отримував податкові повідомлення рішення, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.
Стосовно ненадання копії податкових-повідомлень рішень, суд зазначає таке.
Однак, суд не може погодитися з цим, з огляду на таке.
Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації врегульовані Законом України «Про інформацію».
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації».
Відповідно до ч. 2 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.
Вказаній нормі кореспондують положення ст. 5 Закону України «Про інформацію», відповідно до якої кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
За змістом Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків; визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків. Крім того, Податковим кодексом України також визначено порядок сплати сум податкових та/або грошових зобов`язань платника податків та оскарження рішень контролюючих органів.
З системного аналізу вказаних норм вбачається, що податкове повідомлення-рішення належить до публічної інформації, оскільки може бути створене в процесі виконання суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 19, ч.ч. 1, 4 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідно до п. 8 додатку 15 (пункт 191) до Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 р. N 1242, строк виконання запиту на публічну інформацію від фізичної, юридичної особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень, та надання відповіді на запит на інформацію становить не більше п`яти робочих днів від дня надходження запиту.
В порушення вказаних норм відповідач не надав податкових повідомлень-рішень на запит позивача, чим допустив протиправну бездіяльність.
Посилання відповідача, що це не передбачено нормами Податкового кодексу України повторної видачі платникам податкових повідомлень-рішень, не необґрунтованими, оскільки вказане не спростовує обов`язку відповідача у наданні їх на запит представника позивача у відповідності до приписів Закону № 2939-VI.
Таким чином, відповідач, відмовляючи в наданні податкових повідомлень-рішень на запит представника позивача, не дотримався вимог Закону України «Про інформацію», Закону України «Про доступ до публічної інформації», а тому такі дії не можуть відповідати приписам ч. 3 ст. 2 КАС України.
Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 29.01.2020 р. у справі №818/1221/17.
Відтак, суд робить висновок, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1615,20 грн., згідно з платіжним дорученням від 10.11.2022 р. №ПН1219, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 262 КАС України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 21.04.2023 р.

Суддя А.В. Савченко