Справа № 0940/2341/18
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 0940/2341/18 пров. № А/857/1520/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Юник А.А.

за участю представників:

позивача Клим М.І.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційні скарги Управління Держпраці в Івано-Франківській області та Державної служби України з питань праці на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року (головуючий суддя Скільський І.І., м.Івано-Франківськ) у справі № 0940/2341/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної служби України з питань праці, Управління Держпраці в Івано-Франківській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Національне агентство України з питань державної служби, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення №60-кт від 17.09.2018, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

18.12.2018 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Державної служби України з питань праці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Національне агентство України з питань державної служби, в якому просив: визнати протиправним і скасувати наказ Державної служби України з питань праці №60-кт від 17.09.2018 «Про звільнення ОСОБА_2 »; поновити ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області; стягнути з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.09.2018 до дня поновлення на роботі та всі інші передбачені законом виплати; допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області.

Позов обгрунтовує тим, що позивач із травня 2015 до 18.09.2018 працювала на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області. Наказом голови Державної служби України з питань праці Р. Чернеги від 17.09.2018 №60-кт «Про звільнення ОСОБА_2 » ОСОБА_2 з 18.09.2018 звільнено з роботи відповідно до частини другої статті 86 Закону України «Державну службу» за угодою сторін. Вище вказаний наказ позивач вважає протиправним і таким, що підлягає скасуванню зважаючи на те, що згідно вимог частини 2 статті 86 Закону України «Про державну службу» підставою для припинення державної служби мала бути угода сторін. Наявність угоди встановлюється на підставі заяви працівника, в якій викладено умови й строки звільнення та відповідної резолюції і в подальшому наказу роботодавця. Втім, в заяві, що стала підставою для видання наказу нею не вказано дати складання цієї заяви та строку звільнення за угодою сторін із займаної посади. Відсутність дати написання заяви та не передбачення строків звільнення, як основної складової взаємної домовленості із суб`єктом призначення про звільнення за угодою сторін, вказує на відсутність досягнення домовленості сторін на проведення звільнення. Зазначає, що вона не виявляла бажання звільнитися з роботи, не подавала заяви про звільнення, не надавала згоди на її звільнення та жодним іншим чином у вересні 2018 не досягала згоди з посадовими особами Держпраці про припинення нею державної служби. Звертає увагу на те, що головою Держпраці на заяві про звільнення за угодою сторін накладено резолюцію, без зазначення її дати і з надписом « ОСОБА_4 для відповідної роботи», що на переконання позивача вказує що суб`єктом призначення не було прийнято рішення про згоду на звільнення, а надано доручення підлеглому працівнику опрацювати заяву. Крім того, позивач вказує на те, що оскаржуваний наказ про її звільнення з державної служби виданий головою Держпраці під час її перебування на лікарняному. Також покликається на те, що за її зверненням Національне агентство України з питань державної служби, провело перевірку в Держпраці, в ході якої НАДС встановлено порушення вимог чинного законодавства при її звільненні з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області. НАДС направлено голові Держпраці довідку про результати перевірки в якій йдеться про скасування рішень, які суперечать законодавству в частині реалізації позивачем права на державну службу та про усунення порушень прав державного службовця шляхом скасування наказу про її звільнення.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним і скасовано наказ Державної служби України з питань праці №60-кт від 17.09.2018 про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області. Поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 18.09.2018.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Управління Держпраці в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначило, що 18.09.2018 ОСОБА_2 надано для ознайомлення наказ Держпраці від 17.09.2018 №59-кт «Про застосування дисциплінарного стягнення», наказ Держпраці від 17.09.2018 №60-кт «Про звільнення ОСОБА_2 » та наказ Управління Держпраці від 18.09.2018 №201-к «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці від 17.09.2018 №60-кт «Про звільнення ОСОБА_2 ». Із вказаними наказами позивач ознайомилась особисто, про що нею проставлено підпис, а також зазначено дату та час такого ознайомлення (18.09.2018 о 16 год.50 хв., та 18.09.2018 о 16 год.55 хв., відповідно). При цьому, апелянт вказує, що позивач не інформувала керівництво Управління Держпраці про її перебування на листку непрацездатності 17-18.09.2018. Після оголошення наказу про звільнення, позивачу запропоновано отримати трудову книжку, проте позивач відмовилась від отримання трудової книжки про, що складено відповідний акт. Апелянт також ставить під сумнів правомірність видання листка непрацездатності серії АДЛ№529724, на який посилається ОСОБА_2 , як на доказ перебування у тимчасовій непрацездатності, оскільки зазначений листок тимчасової непрацездатності видано лікуючим лікарем Болехівської центральної міської лікарні. Відстань автомобільними шляхами від м.Івано-Франківська до м. Болехів складає 78 км. Тривалість руху для подолання цієї відстані громадським транспортом складає близько 3 год., в одну сторону. Отже для видачі листка непрацездатності серії АДЛ №529724, позивачу необхідно було відлучатися з робочого місця більше як на три години. Водночас, відповідач стверджує, що ОСОБА_2 протягом 17-18.09.2018 перебувала на своєму робочому місці, де повною мірою виконувала свої посадові обов`язки та вказівки безпосереднього керівника, начальника Управління Держпраці І.Я. Росипайла. Водночас зазначає, що заява на звільнення написана позивачем власноруч, що свідчить про її особисте волевиявлення про звільнення із займаної посади, а тому вважає, що наказ від 17.09.2018 №60-кт видано правомірно, а підстави для його скасування відсутні. Щодо заяви ОСОБА_2 , про відкликання заяви на звільнення надісланої до Держпраці, апелянт зазначив, що за загальним правилом, анулювання досягнутої домовленості щодо звільнення за угодою сторін може мати місце лише при взаємній згоді про це роботодавця або уповноваженого ним органу і працівника. В даному випадку реалізація норми закону про анулювання такої домовленості не могла бути застосована, оскільки ОСОБА_2 заяви про відкликання заяви на звільнення за угодою сторін, поданої 04.09.2018 не подавала. Натомість позивач подала заяву про відкликання заяви на звільнення, яку ніби-то написано нею у 2015 році. Щодо перевірки Держпраці Національним агентством України з питань державної служби зазначено, що визначальним на думку Управління Держпраці є той момент, що при наданні оцінки правомірності звільнення ОСОБА_2 з посади, робочою групою Національного агентства у довідці за результатами проведеної перевірки не вказано інформації про направлення об`єкту перевірки та його посадовим особам (керівнику Держпраці) вимоги про скасування рішень державного органу з питань державної служби, які суперечать законодавству в частині реалізації громадянами права на державну службу, про усунення порушень прав державних службовців або про скасування результатів конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби. Щодо третьої особи на стороні відповідачів, на чиї права та обов`язки може вплинути прийняте рішення, представником відповідача зазначено, що наказом Держпраці №4-кт від 31.01.2019 ОСОБА_3 призначено на посаду заступника начальника Управління Держпраці з 01.02.2019, як переможця конкурсу на зайняття посади державної служби. Наказом Управління Держпраці №36-к від 01.02.2019 «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці №4кт від 31.01.2019 «Про призначення ОСОБА_5 » оголошено наказ Держпраці про призначення ОСОБА_3 на посаду заступника начальника Управління Держпраці з 01.02.2019. У зв`язку із поновленням на посаді ОСОБА_2 , наказом Держпраці №107-кт від 21.10.2019 ОСОБА_3 звільнено з посади заступника начальника Управління Держпраці з 22.10.2019, за переведенням на посаду заступника начальника відділу нагляду в АПК та СКС Управління Держпраці, у зв`язку з поновленням на посаді державної служби особи, яка раніше її займала. На виконання даного наказу, 22.10.2019 Управлінням Держпраці видано наказ « 218-к «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці №107-кт від 21.10.2019 «Про звільнення ОСОБА_5 ». Наказом Управління від 22.10.2019 №219-к «Про призначення ОСОБА_3 » ОСОБА_3 призначено на посаду заступника начальника відділу нагляду в АПК та СКС в порядку переведення. Наказом Управління Держпраці №103-к від 16.07.2020 ОСОБА_3 з 31.07.2020 переведено на посаду начальника відділу нагляду в АПК та СКС Управління Держпраці. На переконання апелянта визнання протиправним та скасування наказу Держпраці про звільнення ОСОБА_2 №60-кт від 17.09.2018 призведе до порушення трудових прав іншої особи, а саме ОСОБА_3 . Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Крім того, апеляційну скаргу було подано і Державною служби України з питань праці, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що позивачем особисто подано на ім`я голови Державної служби України з питань праці заяву про звільнення за угодою сторін, без поставлення дати написання заяви та зазначення в тексті заяви дати звільнення за угодою сторін. Зазначено, що на прохання працівників вказати в тексті заяви дату звільнення позивач відмовилась, про що складено акт відмови. В той самий день між головою Держпраці та позивачем досягнута згода про звільнення 18.09.2018, про що свідчить власноруч проставлена на заяві позивача резолюція голови Держпраці з відміткою « ОСОБА_4 до відповідної роботи». На виконання вимог ст.18 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» звільнення позивача погоджено із Міністерством соціальної політики України. Вказано, що з 18.09.2018 позивача звільнено з посади, 18.09.2018 позивач ознайомилась із наказом про звільнення, про що свідчить її особистий підпис. Стверджує, що відсутність на заяві про звільнення дати звільнення не є безумовною підставою для висновку про недосягнення сторонами угоди на припинення трудового договору, оскільки такої умови не містить диспозиція ч.2 ст.86 Закону України №889-V-111, п.1 ст.36 КЗпП України, на відміну від розірвання трудового договору за ініціативою працівника. Звертає увагу на те, що позивач власноруч підписала заяву про звільнення, а тому саме від неї залежало зазначення чи не зазначення дати звільнення, жодних зауважень щодо незаконності видачі наказу про звільнення від позивача не надходило. Також зазначено, що позивач відмовилась отримувати трудову книжку, про що складено акт відмови. Щодо перебування позивача під час звільнення на лікарняному зазначено, що позивач 17.09.2018 та 18.09.2018 перебувала на робочому місці та виконувала свої посадові обов`язки, що зазначено в табелі обліку використання робочого часу, наказ про звільнення прийнятий законно та в межах наданих Держпраці повноважень.

28.02.2023 позивачем до суду подано відзив на апеляційні скарги. Доводи відзиву зводяться до того, що відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.04.2022, єдиною підставою для скасування рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 та направлення справи №0940/2341/18 на новий розгляд стало допущення судом порушення норм процесуального права в частині не залучення до участі в справі ОСОБА_3 , як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Жодних інших порушень норм процесуального права, як і недотримання норм матеріального права, під час розгляду справи №0940/2341/18, судами першої та апеляційної інстанції допущено не було. На переконання позивача, залучення в якості третьої особи ОСОБА_3 , жодним чином не може спростувати факт допущення відповідачами порушень законодавства про працю в частині звільнення її з займаної посади. Щодо тверджень апелянтів, що нею особисто подано на ім`я Голови Держпраці заяву про звільнення за згодою сторін без проставлення дати написання заяви і без зазначення в тексті заяви про звільнення дати звільнення за угодою сторін та складання акту щодо її відмови поставити на заяві дату звільнення, ОСОБА_2 зазначає, що вона у вересні місяці 2018 зазначену заяву не писала, у спосіб встановлений законодавством не подавала, і будь-якого бажання звільнитися не мала та не має. Така заява була написана нею при призначенні на посаду заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області у травні 2015 року в примусовому порядку, під тиском начальника служби персоналу ОСОБА_6 , який фактично, поставив написання цієї заяви як обов`язкової умови при її працевлаштуванні. Крім того, звертає увагу на те, що заява надійшла не через канцелярію Державної служби України з питань праці, а була зареєстрована безпосередньо відділом управління персоналу у Журналі реєстрації заяв про звільнення керівництва територіальних органів Держпраці, директорів державних підприємств та установ, що належить до сфери управління Держпраці. При цьому, згідно з даними зведеної номенклатури справ Держпраці на 2018 рік, такий журнал в Держпраці відсутній. В державних установах, такі документи як заяви про звільнення, приймаються виключно через канцелярію, шляхом реєстрації, зазначені порушення встановлені робочою групою Національного агентства України з питань державної служби за результатами позапланової перевірки у Державній службі України з питань праці за результатами розгляду її скарги. Резолюція проставлена на заяві про звільнення за угодою сторін, не містить дати та вказівки на конкретну дію, а містить напис: « ОСОБА_4 до відповідної роботи», що само по собі може бути розцінено як завгодно. Зазначає, що твердження апелянтів про те, що «п.1 ст.36 КзПП України, та нормами статті 86 Закону України не визначено форму домовленості (угоди сторін) про звільнення за цією підставою», є хибними, оскільки саме відповідно до ч.3 цієї ж статті, суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю. З даного приводу покликається на судову практику Верховного Суду у зазначеній категорії справ. Просить відмовити в задоволенні апеляційних скарг.

Представник відповідачів в судовому засіданні підтримує вимоги апеляційних скарг.

Представник позивача заперечує доводи апеляційних скарг. Вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

В травні 2015 року ОСОБА_2 призначена на посаду заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області.

03.09.2018 ОСОБА_2 надано окреме доручення №106/11-18 прибути до апарату Державної служби України з питань праці о 10 год. 00 хв. 04.09.2018, для надання пояснень з питань викладених у вимозі Голови дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Державної служби України з питань праці О.Дем`яненка.

Наказом Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 03.09.2018 №450-відр., на виконання окремого доручення голови Державної служби України з питань праці Р.Чернеги від 03.09.2018 №106/11-18 ОСОБА_2 відряджено до м. Києва з 03.09.2018 по 05.09.2018.

14.09.2018 ОСОБА_2 , надано окреме доручення №205/11-18 прибути до апарату Державної служби України з питань праці о 10 год. 00 хв. 18.09.2018 для ознайомлення з результатами дисциплінарного провадження.

Наказом Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 17.09.2018 №483-відр., на виконання зазначеного окремого доручення голови Державної служби України з питань праці Р.Чернеги від 14.09.2018 ОСОБА_2 відряджено до м. Києва з 17.09.2018 по 19.09.2018.

17.09.2018 позивачем подано службову записку про відсутність законних підстав для направлення її у відрядження до апарату Державної служби України з питань праці.

17.09.2018 головою Державної служби України з питань праці ОСОБА_7 надано ОСОБА_2 окреме доручення №208/11-18 прибути до апарату Державної служби України з питань праці о 10 год. 00 хв. 18.09.2018 для ознайомлення з результатами дисциплінарної справи.

Наказом Державної служби України з питань праці №60-кт від 17.09.2018 ОСОБА_2 звільнено з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області 18.09.2018 відповідно до ч.2 ст.86 Закону України «Про державну службу», за угодою сторін.

Підставою звільнення вказано заяву ОСОБА_2 , лист погодження Міністерства соціальної політики України від 13.09.2018 №17670/0/2-18/30.

Відповідно до заяви ОСОБА_8 на ім`я голови Державної служби України з питань праці ОСОБА_7 , позивач просить звільнити її з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області за згодою сторін.

Вказана заява не містить дати звільнення та не містить зазначення позивачем з якого числа позивач просить її звільнити.

На заяві головою Державної служби України з питань праці ОСОБА_7 накладено резолюцію « ОСОБА_4 для відповідної роботи».

Наказом Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 18.09.2018 №201-к «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці №60-кт від 17.09.2018 «Про звільнення ОСОБА_2 » оголошено наказ Державної служби України з питань праці №60-кт від 17.09.2018 «Про звільнення ОСОБА_2 ».

Згідно листків непрацездатності позивач перебувала на лікуванні у період з 17.09.2018 по 11.10.2018 - №529724, з 12.10.2018 по 19.10.2018 - №529830, з 22.10.2018 по 09.11.2018- №529885, з 12.11.2018 - по 30.11.2018 -№486401, з 03.12.2018 по 12.12.2018 - №418033.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 у справі №0940/2341/18, яка залишена без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано наказ Державної служби України з питань праці №60-кт від 17.09.2018 про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області. Поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області, з 18.09.2018. Стягнуто з Управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 199 750,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області та в частині стягнення з Управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за один місяць в розмірі 25850,00 грн. Вирішено питання судових витрат.

На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 у справі №0940/2341/18, Державною службою України з питань праці 21.10.2019 видано наказ №109-кт «Про виконання рішення суду», яким скасовано наказ Державної служби України з питань праці від 17.09.2018 №60-кт «Про звільнення ОСОБА_2 », поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 18.09.2018.

На виконання наказу Державної служби України з питань праці від 21.10.2019 №109-кт «Про виконання рішення суду», 22.10.2019 Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області видано наказ №220-к «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці №109-кт від 21.10.2019 «Про виконання рішення суду».

Наказом Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 22.10.2019 №221-к «Про скасування наказу Управління Держпраці в Івано-Франківській області №201-к від 18.09.2019 «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці №60-кт від 17.09.2018 «Про звільнення ОСОБА_2 », скасовано наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області №201-к від 18.09.2019 «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці №60-кт від 17.09.2018 «Про звільнення ОСОБА_2 ».

На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 у справі №0940/2341/18, наказу Державної служби України з питань праці від 21.10.2019 №109-кт «Про виконання рішення суду», 22.10.2019 Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області видано наказ №222-к «Про допуск до роботи ОСОБА_2 », згідно якого ОСОБА_2 допущено до роботи на посаді заступника начальника Управління з 23.10.2019.

На виконання виконавчого листа Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 №0940/2341/18, УДКСУ у м. Івано-Франківську 07.06.2019 проведено повне примусове списання коштів в сумі 25850,00 грн., (середнього заробітку за один місяць), з рахунку Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_2 , що підтверджується меморіальним ордером №16 від 06.06.2019 та повідомленням про безспірне списання коштів з рахунків боржника.

Також, на виконання виконавчого листа Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.11.2019 №0940/2341/18, УДКСУ у м. Івано-Франківську 27.11.2019 проведено повне примусове списання коштів в сумі 199750,00 грн., (середній заробіток за час вимушеного прогулу), з рахунку Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_2 , що підтверджується меморіальним ордером №224742193 від 26.11.2019 та повідомленням про безспірне списання коштів з рахунків боржника.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.04.2022 касаційну скаргу Державної служби України з питань праці та Управління Держпраці в Івано-Франківській області задоволено частково, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 у справі №0940/2341/18 скасовано. Справу №0940/2341/18 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Підставою для скасування рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 та направлення справи №0940/2341/18 на новий розгляд стало допущення судом порушення норм процесуального права в частині не залучення до участі в справі ОСОБА_3 , як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

На виконання вимог постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.04.2022, судом першої інстанції залучено до участі у справі №0940/2341/18 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - ОСОБА_3 .

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не довели ті обставини, на яких ґрунтуються їхні заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про державну службу» правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 83 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону).

Згідно статті 86 Закону України «Про державну службу» державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення. Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом. Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.

Відповідно до частини 3 статті 5 вказаного Закону дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Загальні підстави припинення трудового договору визначені приписами статті 36 Кодексу законів про працю України, пунктом 1 частини 1 якої підставою припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін.

В пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Тобто, основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення угоди сторін та строк, з якого договір припиняється. Крім того, частина 3 статті 83 Закону України «Про державну службу», яка регламентує припинення державної служби за ініціативою державного службовця або за угодою сторін, визначає, що суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві. Таким чином, недосягнення сторонами згоди щодо припинення трудового договору та відсутність узгодженої дати звільнення, позбавляє роботодавця права на звільнення працівника за угодою сторін.

Аналогічні висновки висловив Верховний Суд в постановах від 03.04.2019 у справі №803/497/18, від 06.02.2019 у справі №816/1389/16, від 21.11.2018 у справі №820/243/16.

Колегія суддів зазначає, що позивачем власноруч написано заяву про звільнення її з посади за згодою сторін. Як слідує із заяви про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області за згодою сторін, вона не містить ні дати її написання, ні волевиявлення (пропозиції) позивача на визначення строку, з якого трудовий договір пропонується розірвати. Резолюція відповідача, що знаходиться на вказаній заяві, також не містить ні пропозиції, ні погодження строку, з якого трудовий договір може бути розірвано. За таких обставин, апеляційний суд приходить висновку про не досягнення сторонами згоди щодо припинення трудового договору та відсутність узгодженої дати звільнення, що, в свою чергу, позбавляє відповідача права на звільнення ОСОБА_2 17.09.2018 відповідно до ч.2 ст.86 Закону України «Про державну службу», за угодою сторін. При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що подання позивачем заяви від 03.09.2018, яка відправлена позивачем відповідачу 04.09.2018 та надійшла на адресу Державної служби України з питань праці 14.09.2018, про відкликання заяви про звільнення, хоч і не має юридичних наслідків, однак свідчить про відсутність свідомого волевиявлення позивача щодо звільнення за угодою сторін. Також, про відсутність волевиявлення позивача щодо звільнення за угодою сторін, на переконання суду, свідчить складений відповідачем акт про відмову в проставленні дати у вказаній заяві.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Національним агентством України з питань державної служби (НАДС), за скаргою ОСОБА_2 , призначено та проведено в період з 01 по 31.10.2018 позапланову виїзну перевірку у Державній службі України з питань праці стосовно дотримання вимог Закону України «Про державну службу» та інших нормативно-правових актів з питань державної служби. За результатами позапланової виїзної перевірки робочою групою НАДС складено Довідку №45/18 від 20.11.2018. Згідно досліджених робочою групою НАДС документів наданих Державною службою України з питань праці, робоча група НАДС, зокрема в частині «звільнення ОСОБА_2 із займаної посади» прийшла до висновків, що суб`єктом призначення не було прийнято рішення про звільнення за угодою сторін, а надано доручення начальнику служби управління персоналу опрацювати зазначену заяву (пункт 8 висновків Довідки №45/18). Між ОСОБА_2 та Головою Держпраці, як суб`єктом призначення, не досягнуто домовленості, за умов відсутності у заяві про звільнення строку звільнення за угодою сторін, що порушує законодавство про державну службу в частині звільнення ОСОБА_2 за угодою сторін (пункт 9 висновків Довідки №45/18). При цьому, робочою групою НАДС надано пропозиції Державній службі України з питань праці, розглянути питання щодо скасування наказу Державної служби України з питань праці від 17.09.2018 №60-кт «Про звільнення ОСОБА_2 ».

Отже, колегія суддів вважає, що сторонами не було досягнуто згоди щодо припинення трудового договору, не узгоджено дату звільнення що, в свою чергу, позбавляє відповідача права на звільнення ОСОБА_2 17.09.2018 відповідно до ч.2 ст.86 Закону України «Про державну службу», за угодою сторін.

Крім того, приписами статті 235 КЗпП України обумовлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

При цьому, відповідно до підп. «з» п.1, п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, основою для визначення середнього заробітку є середньоденна (годинна) заробітна плата.

Відповідно до п.2 цього Порядку середня заробітна плата за час вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, продовжується у цьому пункті, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Оглядаючи матеріали справи, колегія судді зазначає наступне.

Як встановлено судом, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 у даній справі №0940/2341/18, Державною службою України з питань праці 21.10.2019 видано наказ №109-кт «Про виконання рішення суду», яким скасовано наказ Державної служби України з питань праці від 17.09.2018 №60-кт «Про звільнення ОСОБА_2 », поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 18.09.2018. На виконання наказу Державної служби України з питань праці від 21.10.2019 №109-кт «Про виконання рішення суду», 22.10.2019 Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області видано наказ №220-к «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці №109-кт від 21.10.2019 «Про виконання рішення суду». Наказом Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 22.10.2019 №221-к «Про скасування наказу Управління Держпраці в Івано-Франківській області №201-к від 18.09.2019 «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці №60-кт від 17.09.2018 «Про звільнення ОСОБА_2 », скасовано наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області №201-к від 18.09.2019 «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці №60-кт від 17.09.2018 «Про звільнення ОСОБА_2 ». На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 у справі №0940/2341/18, наказу Державної служби України з питань праці від 21.10.2019 №109-кт «Про виконання рішення суду», 22.10.2019 Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області видано наказ №222-к «Про допуск до роботи ОСОБА_2 », згідно якого ОСОБА_2 допущено до роботи на посаді заступника начальника Управління з 23.10.2019. На виконання виконавчого листа Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 №0940/2341/18, УДКСУ у м. Івано-Франківську 07.06.2019 проведено повне примусове списання коштів в сумі 25850,00 грн., (середнього заробітку за один місяць), з рахунку Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_2 , що підтверджується меморіальним ордером №16 від 06.06.2019 та повідомленням про безспірне списання коштів з рахунків боржника. Також на виконання виконавчого листа Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.11.2019 №0940/2341/18, УДКСУ у м. Івано-Франківську 27.11.2019 проведено повне примусове списання коштів в сумі 199750,00 грн., (середній заробіток за час вимушеного прогулу), з рахунку Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_2 , що підтверджується меморіальним ордером №224742193 від 26.11.2019 та повідомленням про безспірне списання коштів з рахунків боржника.

Наведене підтверджує виконання відповідачами рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 у справі №0940/2341/18, шляхом видання відповідачами зазначених вище наказів і виплати на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за один місяць в сумі 25850,00 грн., та середнього заробітку за час вимушеного прогулу та в сумі 199750,00 грн., а отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для повторного вирішення питання щодо стягнення з Управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за один місяць та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі виплачені позивачу 07.06.2019 та 27.11.2019 відповідно, шляхом примусового їх списання з рахунків Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_2 .

Стосовно тверджень апелянтів про те, що скасування судом оскаржуваного наказу Державної служби України з питань праці №60-кт від 17.09.2018 та поновлення ОСОБА_2 на посаді призведе до порушення трудових прав ОСОБА_3 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 7 Закону України «Про державну службу» державний службовець має право на оскарження в установленому законом порядку рішень про накладення дисциплінарного стягнення, звільнення з посади державної служби, а також висновку, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання його службової діяльності.

Згідно з частиною 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Законом України «Про державну службу» визначено підстави для припинення державної служби у зв`язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 88 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби у зв`язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін, є поновлення на посаді державної служби особи, яка раніше її займала.

Вищенаведене свідчить, що у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядав трудовий спір, і в такому випадку, звільнення особи, яка займає посаду звільненого працівника (службовця) відбувається з підстав визначених пунктом 1 частини 1 статті 88 Закону України «Про державну службу» та зумовлено обставинами, які склалися незалежно від волі сторін у зв`язку з поновленням на посаді державної служби особи, яка раніше її займала.

Апеляційний суд зазначає, що скасування судом оскаржуваного наказу Державної служби України з питань праці №60-кт від 17.09.2018 та поновлення ОСОБА_2 на посаді яку вона займала до звільнення, не є прямим та свідомим порушенням трудових прав ОСОБА_3 , а зумовлено обставинами, що виникли незалежно від волі сторін у відповідності до вимог Закону України «Про державну службу». В даному випадку звільнення 22.10.2019 ОСОБА_3 з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області, у зв`язку з поновлення ОСОБА_2 на посаді яку вона займала до звільнення, здійснено відповідно до вимог п.1ч.1 ст.88 Закону України «Про державну службу» та на відновлення порушених трудових прав ОСОБА_2 .

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційних скарг їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись 241, 243, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційні скарги Управління Держпраці в Івано-Франківській області та Державної служби України з питань праці залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року у справі № 0940/2341/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 20 квітня 2023 року.