Справа № 720/1777/18
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2023-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 720/1777/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Брезіна Тетяна Миколаївна

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

24 квітня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом Заступника військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, третя особа - Національна академія Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького до ОСОБА_1 про відшкодування витрат пов`язаних з навчанням у вищому навчальному закладі,

В С Т А Н О В И В :

Заступник військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 298608,94 грн витрат, пов`язаних з його утриманням як курсанта у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.12.2022 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.12.2022 скасувати, позовну заяву залишити без розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем пропущено строк звернення до суду із вказаним позовом. Вважаючи, що позивач добровільно мав відшкодувати витрати, пов`язані із його утриманням, у сумі 298608,94 грн, до 21.11.2017, із даним позовом позивач мав право звернутись не пізніше 22.12.2017, однак звернувся лише 11.10.2018.

Позивач та третя особа не подали відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2023, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до витягу з наказу Ректора Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького від 09.08.2014 року відповідача було зараховано на перший курс з напрямом підготовки «правознавство» до Національної академії Державної прикордонної служби України, поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду курсанта.

Згідно витягу із наказу №742-ос від 13.11.2017 відповідача було звільнено в запас Збройних сил України за пунктом «е» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в редакції чинній на момент звільнення, а саме через службову невідповідність.

Матеріали справи містять контракт про проходження відповідачем військової служби (навчання) у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького від 09.08.2014 року. Відповідно до п.п.12 п.1 вказаного контракту передбачено, що у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу на посадах офіцерського складу відшкодування відповідачем Адміністрації Державної прикордонної служби України витрат пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі відповідно до порядку і умов, установлених Кабінетом Міністрів України.

Також матеріали справи містять довідки-розрахунки понесених витрат на утримання відповідача за період навчання з 09.08.2014 року по 14.11.2017 року у Національній академії Державної прикордонної служби України ім.Б.Хмельницького, за рахунок коштів Державного бюджету України, а саме: витрати на продовольче забезпечення в сумі 45923,55 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком №4764 від 13.11.2017 року; витрати на забезпечення речовим майном в сумі 9700,31 грн, що підтверджується довідками-розрахунками №105 від 13.11.2017 року та №106 від 13.11.2017 року; витрати на медичне забезпечення - 857,82 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком від 14.11.2017 року; витрати на забезпечення енергоносіями та комунальними послугами - 23348,65 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком №610 від 13.11.2017 року.

Відповідно до загального розрахунку витрат №30 від 13.11.2017 року пов`язаних з утриманням відповідача на його утримання було витрачено 298608,94 гривень. У вказаній довідці визначено, що загальна сума відшкодування складає 298608,94 грн, про що було повідомлено відповідача під підпис 14.11.2017.

Оскільки вказані витрати добровільно не відшкодовані відповідачем, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів суду правомірність заявлених вимог, в той час як відповідачем не надано суду доказів відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання у вищому навчальному закладі.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Щодо дотримання позивачем строку звернення до суду із вказаним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

На момент виникнення спірних правовідносин, дана категорія справ підлягала розгляду у порядку цивільного судочинства, а відтак позивач правомірно керувався нормами цивільного судочинства під час звернення до Новоселицького районного суду Чернівецької області.

Відповідно до ст. 256 та ст. 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, звертаючись до Новоселицького районного суду Чернівецької області у жовтні 2018 року позивач мав правомірні сподівання того, що даний позов пред`явлено у визначені ЦК України строки. Крім того, 29.10.2018 ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області по зазначеній справі було відкрито провадження по справі в рамках цивільного судочинства, а судом першої інстанції було перевірено строки на звернення до суду та застосовано правила підсудності, які діяли на той час.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.08.2022 дану справу прийнято до свого провадження. Ухвалою суду від 29.09.2022 позивачу поновлено строк на звернення до адміністративного суду, визначений ст.99 КАС України. В ухвалі про поновлення строку на звернення до адміністративного суду констатовано, що подання позову з недодержанням правил предметної чи суб`єктної юрисдикції не перериває перебігу строку звернення з позовом до суду, але, разом з тим, з урахуванням конкретних обставин справи, може бути поважною причиною для поновлення такого строку для звернення до суду за захистом порушеного права особи. Зазначено, що існують об`єктивні причини, а саме зміна юрисдикції спору для поновлення строку на звернення до адміністративного суду з позовом.

Крім того, варто зауважити, що зміна судової практики щодо підсудності даної категорії справ відбулась на підставі постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №804/285/16, яка оприлюднена в ЄДРСР - 03.01.2019, тобто після звернення позивача до Новоселицького районного суду Чернівецької області та відкриття провадження по справі. Таким чином, неправильним є покладення виключно на позивача відповідальності за помилку у визначенні підвідомчості відповідної справи і позбавлення його права на захист у спірних правовідносинах у порядку адміністративного судочинства.

Дані обставини вказують на безпідставність доводів апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із вказаним позовом без поважних причин.

По суті заявлених позовних вимог, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з ст.25 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (Закон №2232-XII) підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів.

Зарахування громадян України до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів проводиться на добровільних засадах відповідно до особистих заяв після успішного складення вступних іспитів та відповідних випробувань.

З громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону.

Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону №2232-XII курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Згідно із п.3 та п.4 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року №964 (Порядок №964) відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом із Мінфіном, МВС, Управлінням державної охорони, СБУ та Службою зовнішньої розвідки.

Розрахунок фактичних витрат здійснюється закладом вищої освіти згідно з нормами утримання курсантів.

Відповідно до п. 2.1 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затверджений наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534 (далі - Порядок розрахунку витрат), відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, а саме витрат, окрім іншого, на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, медичне забезпечення та оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Згідно із п.2.1.1 Порядку розрахунку витрат, витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

Відповідно до п. 2.1.2 Порядку розрахунку витрат витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування, які провадяться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником продовольчої служби.

За змістом п. 2.1.4 Порядку розрахунку витрат витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.

Відповідно до п. 2.1.6 Порядку розрахунку витрат до спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.

Згідно наявних у матеріалах справи доказів у зв`язку із навчанням позивача за період з 09.08.2014 по 14.11.2017 у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького, за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідачем понесено витрати на утримання позивача у сумі 298608,94 грн.

Пунктами 7-8 Порядку №964 передбачено, що у разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сума здійснюється у судовому порядку, а сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ та Служби зовнішньої розвідки.

Оскільки відповідачем не відшкодовано витрати, пов`язані з його утриманням під час навчання у вищому навчальному закладі, наявні підстави для стягнення вказаних витрат у судовому порядку.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.