Справа № 620/7860/22
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/7860/22 Суддя (судді) першої інстанції: Непочатих В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Чернігівської обласної прокуратури про стягнення коштів.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Чернігівська обласна прокуратура звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. Свої вимоги апелянти мотивують тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працювала в органах прокуратури Чернігівської області.

Наказом керівника Чернігівської обласної прокуратури №517к від 22.10.2021 року ОСОБА_1 було звільнено з посади прокурора Козелецького відділу Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області та органів прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», у зв`язку із рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації (а.с. 30).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.02.2022 року по справі №620/16920/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення п`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 13.09.2021 року №167 про неуспішне проходження прокурором Козелецького відділу Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області ОСОБА_1 атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; визнано протиправним та скасовано наказ керівника Чернігівської обласної прокуратури від 22.10.2021 року №517к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Козелецького відділу Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області та органів прокуратури; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Козелецького відділу Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області з 30.10.2021 року; стягнуто з Чернігівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 30.10.2021 року по 16.02.2022 року у розмірі 28 231,5 грн.; звернуто до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Козелецького відділу Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області з 30.10.2021 року; звернуто до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Чернігівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 8 093,11 грн. (а.с. 18-24).

Копію рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.02.2022 року було отримано представником Чернігівської обласної прокуратури Косовою О.А. (а.с. 38).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2022 року по справі №620/16920/21 апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора та Чернігівської обласної прокуратури залишено без задоволення, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.02.2022 року залишено без змін (а.с. 25-28).

Згідно наказу керівника Чернігівської обласної прокуратури №291к від 05.10.2022 року наказ керівника Чернігівської обласної прокуратури від 22.10.2021 року №517к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Козелецького відділу Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області та органів прокуратури скасовано та поновлено ОСОБА_1 з 30.10.2021 року на посаді прокурора Козелецького відділу Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області та в органах прокуратури (а.с. 31).

Враховуючи те, що позивача поновлено на посаді рішенням суду від 16.02.2022 року, а фактично наказ Чернігівської обласної прокуратури про поновлення позивача було видано лише 05.10.2022 року, остання вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді, з 17.02.2022 (наступного дня після проголошення судового рішення у справі №620/16920/21) по 04.10.2022 включно (до дня, що передує прийняттю наказу про поновлення на посаді).

Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернулась з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 3 ч.1 ст. 371 КАС України встановлено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

За приписами частини другої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (абз.8 ст.235 Кодексу законів про працю України) (далі - КЗпП України).

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення, який полягає у видачі наказу про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду.

Тобто, негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Так, згідно з встановленими раніше обставинами, позивача було поновлено на посаді прокурора Козелецького відділу Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області лише 05.10.2022 року, наказом керівника Чернігівської обласної прокуратури №291к від 05.10.2022 року, а копію зазначеного вище рішення було отримано представником відповідача 16.02.2022 року.

Отже, відповідач з 16.02.2022 року був обізнаний про свій обов`язок негайно виконати рішення суду в частині поновлення позивача на посаді.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, відповідно до якої зазначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З аналізу викладеної норми слідує, що затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

При цьому, середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Так, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України необхідно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Вказана позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.01.2022 року по справі №580/5185/20.

Отже, рішення суду від 16.02.2022 року, яке підлягало негайному виконанню в частині поновлення позивача на посаді, відповідачем фактично виконано 05.10.2022 року, коли був виданий наказ керівника Чернігівської обласної прокуратури №291к від 05.10.2022 року.

З урахуванням наведеного, суд першої інстації дійшов правильного висновку про те, що невиконання відповідачем протягом тривалого часу рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.02.2022 року по справі №620/16920/21 про поновлення позивача на посаді має наслідком застосування приписів статті 236 КЗпП України про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Колегія суддів не примає до уваги доводи відповідача про відсутність в діях Чернігівської обласної прокуратури зволікання у виконанні рішення суду про поновлення позивача на роботі з посиланням на те, що протягом тривалого часу позивач не звертався до відповідача із відповідною заявою та за примусовим виконанням рішення суду, оскільки чинним законодавством визначений обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі з моменту його проголошення, а у випадку невиконання цього обов`язку добровільно, рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Верховним Судом неодноразово наголошено, зокрема, в постановах від 31.07.2019 року у справі №813/593/17, від 24.09.2019 року у справі №826/16191/17, від 03.10.2019 року у справі №804/8042/17, що положення Кодексу законів про працю України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, в цьому випадку - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Визначаючись щодо суми середнього заробітку, що належить для виплати позивачу за час затримку виконання рішення про поновлення на роботі, судом першої інстанції вірно зазначено наступне.

Відповідно до рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.02.2022 року по справі №620/16920/21 судом було встановлено, що на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заробітна плата за час вимушеного прогулу, починаючи з 30.10.2021 року по 16.02.2022 року, у розмірі 28 231,50 грн. При цьому, суд виходив з того, що згідно довідки Чернігівської обласної прокуратури від 08.11.2021 року №21-258 вих. 21 середньоденна заробітна плата позивача складала 376,42 грн.

В даному випадку вказане рішення суду має преюдиційне значення, а тому обставини, які були встановлені підлягають врахуванню під час розгляду даної справи.

Отже, виходячи з дати прийняття судового рішення (16.02.2022 року) та наказу про поновлення позивача на роботі (05.10.2022 року), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що період затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі становить 163 робочих днів.

Відтак, середній заробіток позивача за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 17.02.2022 року по 04.10.2022 року включно становить 61 356,46 грн. (376,42 грн. середньоденна заробітна плата * 163 робочих днів).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.02.2019 року по справі №826/6583/14 суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Отже, враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.

Дата складання повного тексту