Справа № 320/4632/22
Суддя: Пономаренко Н. В.
Дата ухвалення: 2023-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 320/4632/22
Провадження № 2-а/761/321/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 року Шевченківський районний суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Пономаренко Н.В.

за участю секретаря: Бражніченко І.О.,

представника позивача: ОСОБА_6,

представника відповідача: Хоржевського Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 до Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасуванням постанови про адміністративне стягнення, визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

В провадження Шевченківського районного суду надійшла вказана позовна заява згідно з якою позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення ПН МКМ 010405 від 11.05.2022 року, яка була винесена Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області;

- визнати протиправним та скасувати рішення про примусове повернення від 11.05.2022 року №293, яке було винесене Центральним міжрегіонального управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 11.05.2022 року він з`явився до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області за адресою: 04073, м. Київ, вул. Петропавлівська,11. з метою продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання, дата строку дії якої закінчився 16.04.2022 року. Посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні (пункт 17 частини першої статті 1 Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»). Посвідка виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Підставою видачі посвідки 20.04.2021 року є возз`єднання сім`ї на підставі шлюбу з громадянкою України від 07.04.2021 року. Невчасну явку, позивач аргументував дією воєнного стану на території України, веденням активних бойових дій на території м. Києва та Київської області та технічними особливостями функціонування інформаційно-комунікаційних систем Державної міграційної служби, а саме призупиненням їх функціонування, про що Позивач дізнався з повідомлення прес-служби Державної міграційної служби від 01.03.2022 року. Дані обставини фактично унеможливили продовження строку посвідки на тимчасове проживанню в установлений законом строк, оскільки відповідно до пункту 19 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 322, у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.

Позивачем у позовної заяві зазначено, що в процесі звернення позивача до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, йому було повідомлено про порушення ним частини першої статті 204 Кодексу України про адміністративне правопорушення та відповідно до складено протокол про адміністративне правопорушення у зв`язку з порушенням правил перебування іноземців на території України, а саме проживання за документами, термін дії яких закінчився. У протоколі зазначено, що позивач скоїв правопорушення у АДРЕСА_1 , натомість не було враховано та зафіксовано пояснення позивача про те, що він з`явився з метою поновлення посвідки на тимчасове проживання, маючи на це законні підстави визначені статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме зареєстрований шлюб. Також в протоколі не зафіксовані будь-які пояснення позивача, зазначене місце проживання не є ні місцем реєстрації позивача, ні місцем його фактичного проживання. Протокол складено з явними ознаками порушення інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України затвердженої наказом МВС України 28.08.2013 № 825 процесуальних норм адміністративного законодавства, та порушує принципи адміністративного процесу, як такі.

Позивач вказує, що того ж дня, 11.05.2022 року, у нього було вилучено паспорт громадянина Азербайджану, та повідомлено про те, що 13.05.2022 року йому необхідно з`явитися для отримання постанови про накладання адміністративного стягнення, йому не були роз`яснено його права, при вилученні паспорта громадянина Азербайджану не складено акт та, відповідно, не надано копію акту позивачу.

Позовна заява обґрунтована тим, що на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, видано постанову про накладення адміністративного стягнення у зв`язку з порушенням пункту 67 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 322 та накладено адміністративне стягнення у виглядів штрафу в розмірі 5100,00 гривень. У постанові зазначено, що позивача виявлено як порушника в АДРЕСА_1 , що фактично є адресою Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області. У постанові також зазначено, що відсутні обставини, які пом`якшують відповідальність, натомість постанова про адміністративне стягнення, як акт індивідуальної дії повинен відповідати умовам індивідуалізації адміністративного стягнення, зокрема врахування обставин справи, які пом`якшують або обтяжують відповідальність. Ці обставини врегульовані в статтями 34, 35 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Факт появи позивача до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області з метою поновлення посвідки на тимчасове проживання та надання пояснень щодо неможливості подачі відповідних документів у визначені законом строки за всіма ознаками є фактом розуміння обставин, які склалися та бажанням позивача у встановленні його законного перебування на території України. Дані факти не були враховані посадовими особами Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, що ставить під сумнів принцип законності, як такий, у здійсненні посадовими особами своїх повноважень.

У позовній заяві зазначено, що разом з врученням постанови, позивачу також вручено його паспорт з печаткою про обов`язок примусового повернення з території України відповідно до рішення від 11.05.2022 року №293. Текст самого рішення оголошений не був, копія рішення не вручена.

У зв`язку із зазначеним, позивач просить позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва передано адміністративну справу за позовом громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 на розгляд Шевченківського районного суду м. Києва.

Ухвалою Шевченківського районного суду від 31.10.2022 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків

30.11.2022 року позивачем було усунуто недоліки.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.12.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі за вказаним позовом та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

09.03.2023 року до суду від представника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надійшла заява на виконання ухвали суду від 05.12.2022 по справі до якої долучено витребувані судом документи.

В судовому засідання представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до частини першої ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права.

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Позивач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та є громадянином Азербайджану (а.с. 10).

Судом встановлено, що позивач 20.04.2021 року отримав Посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , орган, що видав 8011, дата закінчення строку 16.04.2022 (а.с. 10).

07 квітня 2021 року позивач зареєстрував шлюб у Деснянському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з ОСОБА_3 , актовий запис № 279 (а.с. 11).

Відповідно до довідки № 29038 про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12).

11.05.2022 року головним спеціалістом відділу адміністративної діяльності управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Зіловою Н.С. відібрано пояснення ОСОБА_1 , який повідомив, що він ознайомлений зі змістом ст. 63 Конституції України ознайомлення зі змістом ст. 63 Конституції України (особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом). Зазначено, що положення ст. 63 Конституції України йому зрозумілі, він не потребує послуг перекладача. Про що містить підпис ОСОБА_1 . По суті заданих йому питань пояснив, що в Україну він прибув 08.02.2021 через ПП «Бориспіль» з приватною метою. На території України він неофіційно підробляє кухарем, має офіційну дружину громадянку України з якою проживає разом в орендованій квартирі за кошти, які отримує від неофіційного підробітку. Після закінчення дозволеного строку перебування, не залишив територію України, оскільки має незакінчені справи, хоча усвідомлював, що цим самим умисно порушує законодавство України. Документи для отримання посвідки не подавав, документи для отримання дозволу на імміграцію в Україну не подавав. Власного житла не має. До органів міграційної служби для отримання статусу біженця не звертався. Претензій до співробітників міграційної служби не має. Крім того, позивач ОСОБА_2 проставленням свого підпису у відповідних графах, зазначив, що не потребує перекладача, українську мову розуміє.

11.05.2022 уповноваженою особою головним спеціалістом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області Зіловою Наталією Сергіївно складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МКМ №010429, відповідно до якого 11.05.2022 о 15:15 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено громадянина Азейбаржану ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який порушив правила перебування іноземців на території України, а саме: проживання за документами, термін дії яки закінчив, місце скоєння правопорушення: АДРЕСА_1 , за щ передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 203 КУпАП (14-15).

Як вбачається із змісту вказаного протоколу, позивачу роз`яснено позивачу його права та обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП. Зі змісту протоколу також вбачається, що позивач просить розгляд справи про адміністративне правопорушення без його участі, отримав один примірник проколу, переклад протоколу не потрібен, про що свідчать його підписи у відповідних графах протоколу серії ПР МКМ №010429 (а.с. 14-15).

Того ж дня, 11.05.2022 постановою про накладення адміністративного стягнення ПН МКМ 010405 винесену заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області Петровим Дмитром Васильовичем на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100,00 грн. в дохід держави за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП (а.с.16-17).

З фабули вказаної постанови вбачається, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про порушення п. 67 Порядку, затвердженого ПКМУ №322 від 25.04.2018, та на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПР МКМ 010429 від 11.05.2022 встановлено, що 11 травня 2022 року о 15:15 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено громадянина Азербайджану ОСОБА_2 , який порушив правила перебування іноземців на території України, а саме: проживання за документами, термін дії яких закінчився. Обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність відсутні. Зазначено, що вказане є порушенням п. 67 Порядку, затвердженого ПКМУ №322 від 25.04.2018, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 203 КУпАП (а.с. 16-17).

Вказана постанова була отримана ОСОБА_4 13.05.2022 року, про що міститься відповідний підпис у графі постанови (а.с. 17).

Також, 11.05.2022 року головним спеціалістом відділу адміністративної діяльності управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області Зіловою Н.С. прийнято рішення про примусове повернення громадянина Азербайджану ОСОБА_2 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке затверджено заступником начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Дмитром Петровим, яким вирішено повернути до країни походження або третьої країни громадянина Азербайджану ОСОБА_2 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 29.05. 2022.

Як вбачається зі змісту даного рішення, 11.05.2022 виявлено громадянина Азербайджану ОСОБА_2 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , який порушив Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме: проживання на території України за документами термін дії яких закінчився. У ході опитування громадянин Азербайджану ОСОБА_2 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , пояснив, що в Україну він прибув 08.02.2021 через ПП «Бориспіль» з питаною метою. На територію України він неофіційно підробляє кухарем, має офіційну дружину гр.. України з якою проживає разом в орендованій квартирі за кошти, які отримує від неофіційного підробітку. Після закінчення дозволеного строку перебування, не залишив територію України, оскільки має незакінчені справи, хоча усвідомлював, що цим самим умисно порушує законодавство України. Документи для отримання посвідки не подавав, документи для отримання дозволу на імміграцію в Україну не подавав. Власного житла не має. До органів міграційної служби для отримання статусу біженця не звертався. Також зазначено, що за порушення правил перебування іноземних громадяни на території України працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно громадянина Азербайджану ОСОБА_2 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП (ПР МКМ 010429 від 11.05.2022). Встановлено обставини, а саме: нелегальне становище громадянина Азербайджану ОСОБА_2 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідчать про те, що ним порушені вимоги п. 67 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №322, ст. 4, ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

До вказаного рішення додано розписку від 11.05.2022 у якій зазначено, що громадянина Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено, що за порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інтересів національної безпеки України чи охорони громадського порядку, прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні прийнято рішення про його примусове повернення. Він зобов`язується не пізніше 29.05.2022 залишити територію України. З вимогами ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення в примусовому порядку у разі ухилення від виїзду за межі України у визначений строк ознайомлений. Про право на оскарження в судовому порядку ознайомлений. Копію рішення отримав. Перекладач не потрібен.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протокол складено з явними ознаками порушення інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України затвердженої наказом МВС України 28.08.2013 № 825 процесуальних норм адміністративного законодавства, та порушує принципи адміністративного процесу, як такі. Крім того вказано, що невчасна явка обумовлена дією воєнного стану на території України, веденням активних бойових дій на території м. Києва та Київської області та технічними особливостями функціонування інформаційно-комунікаційних систем Державної міграційної служби, а саме призупиненням їх функціонування, про що позивач дізнався з повідомлення прес-служби Державної міграційної служби від 01.03.2022 року, дані обставини фактично унеможливили продовження строку посвідки на тимчасове проживанню в установлений законом строк.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Представник відповідача не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк.

Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 серпня 2013 року № 825 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1654/24186, передбачає, що: особами, до яких застосовуються адміністративні стягнення за статтями 200, 201, частиною першою статті 203, статтями 204, 205, 206 КУпАП, є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, яким виповнилося 16 років, посадові особи установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності, до компетенції яких належить прийняття громадян, іноземців та осіб без громадянства на роботу та навчання, а також особи, які запросили в Україну іноземців або осіб без громадянства в приватних справах і надали їм житлову площу та порушили при цьому порядок їх перебування (п. 1.3 інструкції).

Згідно із пунктом 2.1 вищевказаної інструкції, уповноваженими посадовими особами, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення та протоколи про затримання є працівники апарату ДМС України, головних управлінь (управлінь) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь (відділів, секторів) міграційної служби у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, які є державними службовцями (далі - уповноважені посадові особи).

Уповноважені посадові особи складають протокол при виявлення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 200, 201, частиною першою статті 203, статтями 204, 205, 206 КУпАП, згідно із формою, наведеною в додатку 1 до цієї Інструкції.

Відповідно до п. 67 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання затвердженого ПКМУ №322 від 25.04.2018 після закінчення строку дії посвідки іноземець та особа без громадянства зобов`язані в семиденний строк зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України. При цьому посвідка здається до територіального органу/територіального підрозділу ДМС.

Згідно із частиною першою статті 203 КУпАП адміністративна відповідальність за вказаною нормою закону настає за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

За змістом статей 9, 33 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до положень статей 245, 248 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав). Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України. У продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони. Продовження строку перебування на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

В Конституції України та Законі України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вказано, що здійснення іноземцями своїх прав і свобод не повинно завдавати шкоди національним інтересам України, правам, свободам і законним інтересам її громадян та інших осіб, які проживають в Україні.

Іноземці зобов`язані поважати та додержуватися Конституції і законів України, шанувати традиції та звичаї народу України.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні.

Згідно пункту 14 частини 1 статті 1 Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно частини 3 статті 3 вказаного Закону зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 23 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій (ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Отже, іноземець або особа без громадянства підлягає примусовому поверненню в країну походження за рішенням уповноваженого на це органу виключно за умови наявності у їх діях ознак порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або якщо вони суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Як уже було встановлено судом, позивач ОСОБА_2 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживання в Україні за документами термін дії яких закінчився, за що останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

За змістом положень Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, рішення органів ДМС, органів охорони державного кордону та органів СБУ про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Після оголошення іноземцю рішення про примусове повернення посадові особи з`ясовують у іноземця намір оскаржити згадане рішення. У разі висловлення іноземцем наміру оскаржити це рішення негайно повідомляється центр надання правової допомоги, якщо іноземець самостійно не уклав угоду з адвокатом. Рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, за винятком випадків, коли місцезнаходження іноземця не встановлено, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (додаток 3).

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі - Інструкція).

Пункт 1.6 Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Відповідно до пункту 19 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 322, у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії.

Посилання позивача на те, що не мав змоги вчасно звернутися до органів ДМС, оскільки було введено дію воєнного стану на території України, веденням активних бойових дій на території м. Києва та Київської області та технічними особливостями функціонування інформаційно-комунікаційних систем Державної міграційної служби, а саме призупиненням їх функціонування, про що Позивач дізнався з повідомлення прес-служби Державної міграційної служби від 01.03.2022 року, дані обставини фактично унеможливили продовження строку посвідки на тимчасове проживанню в установлений законом строк, судом оцінуються критично, з огляду на наступне.

Так, в письмових поясненнях позивач вказав, що після закінчення дозволеного строку перебування не виїхав з території України, оскільки мав незакінчені справи, хоча усвідомлював, що цим самим умисно порушує законодавчо України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стану з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжено з 05 год 30 хв 26 березня 2022 року строком на 30 діб на підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, змінено статтю 1 Указу № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Відповідно до Указу Президента України № 64, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Так, в період воєнного стану в Україні тимчасово обмежено гарантоване статтею 33 Конституції України право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування.

Як вбачається із офіційного сайту ДМС України (https://dmsu.gov.ua/ ) у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, наказом ДМС від 24 лютого 2022 року № 43 «Про зупинення роботи органів ДМС, підприємств та установ, що входять до сфери управління ДМС», оголошено простій працівників ДМС та її територіальних підрозділів підприємств, установ, які входять до сфери управління ДМС. Наказом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області від 24 лютого 2022 року № 2 «Про оголошення простою для працівників ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області» оголошено простій для працівників ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області. Відповідно до наказу ДМС від 01 березня 2022 року «Про роботу органів ДМС» закінчено з 02 березня 2022 року простій працівників ДМС та запроваджено з 03 березня 2022 року на період воєнного стану виконання роботи в дистанційному режимі. Наказом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 02 березня 2022 року № 3 «Про роботу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області» закінчено з 02 березня 2022 року простій працівників ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, з 03 березня 2022 року відновлено надання адміністративних послуг та запропоновано на період воєнного стану виконання роботи в дистанційному режимі.

З повідомлення з Урядового порталу від 19 травня 2022 року, вбачається, що з 15 березня 2022 року органи та підрозділи ДМС, які знаходяться в безпечних районах, де не ведуться активні бойові дії, відновлюють роботу з прийому та надання адміністративних послуг. Серед переліку відділів вказано і ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області.

Таким чином, із з 15 березня 2022 року відновлено надання адміністративних послуг у ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, а тому позивач ОСОБА_2 , знаючи про закінчення строку дії посвідки мав змогу звернутися до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області у відповідно до вимог п. 19 Порядку для її обміну за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії (16.04.2022).

Також позивачем не надано суду доказів подачі письмових звернень до відповідача до закінчення строку дії посвідки (16.04.2022) для обміну її у разі закінчення строку її дії, дозволу на міграцію та визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Отже, позивачем порушено покладений на нього чинним законодавством України обов`язок дотримуватись вимог національного законодавства України.

Згідно з частиною 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ № 010429 від 11.05.2022 вбачається, що позивачу було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, зокрема, і право користуватися юридичною допомогою адвоката.

Однак, ні протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ № 010429 від 11.05.2022, ні письмові пояснення позивача від 11.05.2022, ні рішення про примусове повернення громадянина Азербайджану ОСОБА_2 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 не містять даних про необхідність забезпечення позивачу права на професійну правничу допомогу.

Щодо перебування позивача в зареєстрованому шлюбі суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і наявність сім`ї не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України.

При цьому даний факт не спростовує встановлені порушення в діях позивача. Аналогічна правова позиція знаходить своє відображення в постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі 343/2242/16, від 10.10.2019 у справі № 2340/2910/18, від 12.08.2020 у справі №755/14023/17, справі № 522/14416/18.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, інші доводи позивача не впливають на вищевказані висновки суду щодо встановлення судом відсутності порушень відповідачем вимог чинного законодавства при складанні оскаржуваних постанови та рішення.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, підстави для розподілу судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись ст. 129 Конституції України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23 квітня 2012 року № 353/271/150, ст.ст. 2, 5, 6, 30, 72-77, 139, 241, 246, 255, 288, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

в и р і ш и в :

в задоволенні адміністративного позову громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасуванням постанови про адміністративне стягнення, визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

З урахуванням ч.4 ст.286 КАС України, рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду на протязі десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21.04.2023.

Суддя: