Справа № 320/4208/21
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2023-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2023 року м.Київ № 320/4208/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління культури, національностей та релігій Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління культури, національностей та релігій Київської обласної державної адміністрації та просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ від 11.01.2021 "Про внесення змін до наказу від 19.11.2020 № 95 "Про підсумки атестації педагогічних працівників навчальних закладів сфери культути Київської області";

стягнути моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.04.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

У зв`язку з недостатнім фінансуванням суду на здійснення витрат на закупівлю поштових марок та оплати послуг відправлення поштової кореспонденції копія ухвали та копію позовної заяви суду від 15.04.2021 була направлена учасникам справи, а саме на електронну адресу представника позивача адвоката Запаскіна Максима Романовича «» та офіційну електронну адресу Управління культури, національностей та релігій Київської обласної державної адміністрації «info@сultkoda.gov.ua» та доставлена до електронних скриньок, про що свідчить звіт про успішне доставлення листа електронною поштою.

Крім того, додатково на клопотання представника відповідача, судом було повторно направлено копію позовної заяви з додатками на офіційну електронну адресу Управління культури, національностей та релігій Київської обласної державної адміністрації «info@сultkoda.gov.ua».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно внесено зміни до наказу від 19.11.2020 № 95 щодо підсумків атестації педагогічних працівників навчальних закладів сфери культути Київської області, яким визнано позивача таким, що відповідає займаній посаді і присвоєно кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії», оскільки органи місцевого самоврядування не наділені повноваженнями вносити буль - які зміни до власних ненормативних актів.

Вважає, що такі дії відповідача є протиправними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства, крім того вважає, що спірним рішенням відповідач завдав шкоди репутації позивача, поставивши під сумнів його кваліфікацію як фахівця у галузі музичного мистецтва, на його думку відповідачем було завдано моральну шкоду у зв`язку з чим він має право на відшкодування моральної шкоди.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Будь - яких заяв, клопотань до суду не направляв.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані учасниками справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно наказу № 2 від 17.01.2000 ОСОБА_1 було прийнято на роботу з 20.01.2000 до Білоцерківської музичної школи № 3 (далі - БМШ №3) на посаду викладача по класу акордеона за безстроковим трудовим договором.

29.12.2016 Білоцерківська музична школа № 3 змінила назву на Комунальний заклад Білоцерківської міської ради Білоцерківська музична школа № 3.

Згідно Положення про атестацію педагогічних працівників закладів (установ) освіти сфери культури, затвердженого наказом Міністерства культури України від 12.07.2018 № 628 (далі - Положення № 628) позивач у встановлені законом порядку успішно пройшов чергову атестацію педагогічних працівників на підтвердження чого отримав відповідні атестаційні листи, завірені особистими підписами голови атестаційної комісії ОСОБА_2 , секретарем ОСОБА_3 та печаткою з гербовим знаком Управління культури Київської обласної державної адміністрації.

Крім того наказом Управління культури Київської обласної державної адміністрації № 95 від 19.11.2020 «Про підсумки атестації педагогічних працівників навчальних закладів сфери культури Київської області» позивача визнано такими, що відповідає займаній посаді і присвоєно кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» (п. 2, № 25 у списку, а також даним наказом позивачу присвоєно педагогічне звання «старший викладач» (п. 4, № 18 у списку).

Однак 11.01.2021 відповідачем був виданий наказ № 4 «Про внесення змін до наказу №95 від 19.11.2020 «Про підсумки атестації педагогічних працівників навчальних закладів сфери культури Київської області», згідно якого було вилучено з п. 2 наказу № 95 «визнати таким, що відповідають займаним посадам, і присвоїти кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» прізвище « ОСОБА_1 - викладачу КЗ БМР БМШ № 3» з п. 4 наказу № 95 «присвоїти педагогічне звання «старший викладач».

Позивач не погоджуючись з таким рішення Управління культури, національностей та релігій Київської обласної державної адміністрації звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі.

Приписами ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.

Згідно зі ст. 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті ради наділений наступними повноваженнями: 1. Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради. 2. Виконавчий комітет ради: 1) попередньо розглядає проекти місцевих програм соціально-економічного і культурного розвитку, цільових програм з інших питань, місцевого бюджету, проекти рішень з інших питань, що вносяться на розгляд відповідної ради; 2) координує діяльність відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідної територіальної громади, заслуховує звіти про роботу їх керівників; 3) має право змінювати або скасовувати акти підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб. 3. Сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про розмежування повноважень між її виконавчим комітетом, відділами, управліннями, іншими виконавчими органами ради та сільським, селищним, міським головою в межах повноважень, наданих цим Законом виконавчим органам сільських, селищних, міських рад.

У відповідності до ч. 6 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Враховуючи вказані норми, наказ від 11.01.2021 "Про внесення змін до наказу від 19.11.2020 № 95 "Про підсумки атестації педагогічних працівників навчальних закладів сфери культути Київської області" є рішенням органу місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що згідно Положення про атестацію педагогічних працівників закладів (установ) освіти сфери культури, затвердженого наказом Міністерства культури України від 12.07.2018 № 628 позивач у встановлені законом порядку успішно пройшов чергову атестацію педагогічних працівників на підтвердження чого отримав відповідні атестаційні листи, завірені особистими підписами голови атестаційної комісії Васильонком С.В., секретарем ОСОБА_3 та печаткою з гербовим знаком Управління культури Київської обласної державної адміністрації.

Крім того наказом Управління культури Київської обласної державної адміністрації № 95 від 19.11.2020 «Про підсумки атестації педагогічних працівників навчальних закладів сфери культури Київської області» позивача визнано такими, що відповідає займаній посаді і присвоєно кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» (п. 2, № 25 у списку, а також даним наказом позивачу присвоєно педагогічне звання «старший викладач» (п. 4, № 18 у списку).

У постанові від 24.07.2019 у справі №182/2428/16-а(2-а/0182/102/2016) Верховний Суд дійшов такого висновку, що відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Аналіз наведених положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування.

Водночас, у ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення й у ст. 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 24.06.2022 у справі № 809/147/18.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 19, ст. 144 Конституції України, ст. 25, ч. 14 ст. 46, ч. 1, 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (ст. 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (ст. 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Разом з тим, суд наголошує, що відповідно до зазначеного рішення Конституційного Суду України ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Аналіз наведених положень свідчить про можливість скасування органом місцевого самоврядування власного рішення, у той же час, реалізація зазначених повноважень можлива у разі дотримання сукупності умов, зокрема:

відсутність факту виконання рішення, що скасовується;

відсутність факту виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів або ж відсутність заперечень суб`єктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин.

Натомість ключовим питанням у контексті можливості скасування органом місцевого самоврядування свого владного управлінського рішення, є визначення того, яким за своєю правовою природою є відповідний акт: нормативним чи ненормативним.

Слід зазначити, що ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Отже, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04.06.2013 у справі № 21-64а13 та 25.05.2016 у справі № 21-5459а15.

Суд звертає увагу, що рішення Управління культури Київської обласної державної адміністрації № 95 від 19.11.2020 «Про підсумки атестації педагогічних працівників навчальних закладів сфери культури Київської області» - є актом індивідуальної дії, яке було реалізоване шляхом встановлення результатів атестації працівників навчальних закладів, а тому вичерпало свою дію.

Оскаржуваним рішенням шляхом внесення змін від 11.01.2021 № 4 Управління культури Київської обласної державної адміністрації фактично скасував дію свого наказу від 19.11.2020 № 95.

Крім того, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного наказу № 4 від 11.01.2021 «Про внесення змін до наказу № 95 від 19.11.2020 «Про підсумки атестації педагогічних працівників навчальних закладів сфери культури Київської області», даний наказ приймався на підставі листа відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради від 06.01.2021 № 3, Положення № 628 та враховуючи подання викладачем КЗ БМР БМШ № 3 Мазуром В.Ю. недостовірних документів (протокол № 5 від 11.01.2021).

Проте в спірному наказі відсутнє посилання на будь-які рішення, які приймала атестаційна комісія з цього приводу.

Водночас Положенням № 628 передбачено, що атестація педагогічних працівників закладів (установ) зі статусом юридичної особи, у штаті яких працює менше десяти педагогічних працівників, може проводитися безпосередньо атестаційною комісією органу управління або у визначеному нею іншому закладі відповідного рівня (п. 2 розділу і і Положення № 628).

Атестаційна комісія органу управління (п. 15 розділу II Положення № 628):

вивчає на підставі поданих педагогічними працівниками атестаційних документів їх педагогічні та/або методичні досягнення, встановлює їх відповідність вимогам, установленим законодавством та цим Положенням, за необхідності перевіряє їх достовірність;

приймає вмотивовані рішення про відповідність (невідповідність) педагогічних працівників займаним посадам, присвоєння (підтвердження) їм тарифних розрядів, кваліфікаційних категорій «спеціаліст вищої категорії», педагогічних звань «Старший викладач», «Викладач-методист» або про відмову в такому присвоєнні (підтвердженні).

атестаційна комісія Мінкультури (п. 16 розділу ІІ Положення № 628):

розглядає апеляції на рішення атестаційних комісій нижчого рівня та приймає вмотивовані рішення щодо задоволення чи відмови у задоволенні апеляцій у двотижневий строк від дати їх надходження;

атестаційна комісія органу управління вивчає подані документи на предмет повноти пакета документів і відповідності вимогам законодавства та цього Положення, у разі необхідності перевіряє їх достовірність та виносить вмотивоване рішення про результати атестації педагогічних працівників - не пізніше 20 листопада (п. 10 розділу II Положення № 628);

у разі виникнення в атестаційної комісії сумнівів щодо достовірності атестаційних документів або інших питань до педагогічного працівника, пов`язаних з його атестаційними документами, атестаційна комісія письмово запрошує такого педагогічного працівника на засідання для надання пояснень (п. 11 розділу III Положення № 628);

рішення щодо позбавлення звання «старший викладач», передбачене абзацом п`ятим п. 15 та абзацом 5 п. 16 цього розділу, атестаційними комісіями органу управління, Мінкультури може бути прийняте тільки після розгляду апеляції педагогічного працівника на рішення атестаційної комісії закладу (установи) щодо позбавлення кваліфікаційної категорії «спеціаліст першої категорії» (відповідного тарифного розряду), якщо така апеляція була подана. В іншому разі таке рішення може бути прийняте тільки після завершення строку подання апеляцій, передбаченого пунктом 1 розділу IV цього Положення (п. 17 розділу II Положення № 628);

рішення атестаційної комісії вводиться в дію наказом керівника органу управління, Мінкультури, закладу (установи). Відповідний наказ має бути виданий не пізніше ніж через три робочі дні з дня прийняття рішення атестаційної комісіїзакладу (установи) або отримання документів, зазначених у пункті 15 цього розділу (п. 20 розділу III Положення №628).

Педагогічні працівники повинні бути ознайомлені під підпис з наказом закладу (установи) про результати атестації протягом трьох робочих днів з дня його видання. Під час ознайомлення педагогічного працівника з наказом про результати атестації йому видається атестаційний лист.

Педагогічний працівник має право особисто ознайомитися з рішенням атестаційної комісії органу управління або атестаційної комісії Мінкультури про результати його атестації та отримати свій примірник атестаційного листа у секретаря відповідної атестаційної комісії під підпис.

З наведеного випливає, що відповідач не мав повноважень приймати спірний наказ № 4, яким вносились зміни до наказу відповідача № 95 від 19.11.2020 «Про підсумки атестації педагогічних працівників навчальних закладів сфери культури Київської області» без відповідного рішення атестаційної комісії, оскільки наказами відповідача лише вводяться в дію відповідні рішення атестаційної комісій, які прийняті в порядку та в межах повноважень, передбачених Положенням № 628.

Суд зветає увагу, що в оскаржуваному наказі відсутнє посилання на відповідні рішення атестаційної комісії.

Також необхідно врахувати, що у разі прийняття такого рішення, атестаційна комісія в силу наведених вище приписів п. 11 розділу III Положення № 628 у разі виникнення сумнівів щодо достовірності атестаційних документів була зобов`язана запросити на таке засідання позивача для надання пояснень.

Проте матеріали в матеріалах справи відсутні докази того, що позивача запрошували на будь-які засідання атестаційних комісій, однак про оскаржуваний наказ він дізнався під час розгляду іншої справи.

Таким чином позивач фактично був позбавлений права на апеляційне оскарження рішення атестаційної комісії щодо відповідності займаній посаді, кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії» та педагогічного звання «старшого викладача».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо протиправності прийнятого Управлінням культури, національностей та релігій Київської обласної державної адміністрації наказу від 11.01.2021 "Про внесення змін до наказу від 19.11.2020 № 95 "Про підсумки атестації педагогічних працівників навчальних закладів сфери культути Київської області".

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн, суд зазначає таке.

Згідно із роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами і доповненнями) під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.

Беручи до уваги те, що позивачем не доведено прямого зв`язку з наявністю моральної шкоди та протиправних дій щодо прийняття спірного наказу від 11.01.2021, а також не наведено доводів, з яких він виходив при визначенні розміру цієї шкоди, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову у цій частині вимог.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами 1, 4 ст. 73 КАС України регламентовано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 4 ст. 159 КАС України виначено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем при подані даного адміністративного позову було сплачено судовий збір у розмірі 1 816,00 грн (квитанція № 85921 від 05.04.2021) та враховуючи, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача 908,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України суд -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління культури, національностей та релігій Київської обласної державної адміністрації від 11.01.2021 "Про внесення змін до наказу від 19.11.2020 № 95 "Про підсумки атестації педагогічних працівників навчальних закладів сфери культути Київської області".

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп за рахунок бюджетних асигнувань Управління культури, національностей та релігій Київської обласної державної адміністрації ().

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.