Справа № 362/4581/21
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2023-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2023 року м.Київ № 362/4581/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Васильківського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про скасування постанови та рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Васильківського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області та просить суд:

скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МКО 001150 код - 3214 від 27.08.2021, прийняту начальником Васильківської районної відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Романовою Марією Костянтинівною;

скасувати рішення від 27.08.2021 № 3 про скорочення терміну перебування на території України до 02.09.2021 громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняте начальником Васильківської районної відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Романовою Марією Костянтинівною.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31.08.2021 передано на розгляд Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.11.2021 провадження відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на території України не працевлаштовувався у жодного роботодавця, жодної юридичної особи або фізичної особи. Вважає, що спірні постанови протиправними та такими, що прийнятті безпідставно, оскільки спірного рішення позивачу вручено не було.

Відповідач позов не визнав та подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що спріну постанови було прийнято у зв`язку з тим, що позивачем займався торгівельною діяльність без відповідного дозволу на це. Крім того, позивачу було скрорчено термін перебування на території України, оскільки були відсутні підстави, установленні ч. 4, 12 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

ОСОБА_2 , є громадянином Республіки Вірменія, ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підстверджується відповідним паспортом НОМЕР_1 , виданий 30.08.2018.

27.08.2021 відповідачем було складено постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МКО 001150 код - 3214 від 27.08.2021 на позивача.

Згідно даної постанови, на позивача було накладено штраф в сумі 5 100,00 грн, підствою для накладення стягнення стало порушення позивачем ст. 42 Закону України «Про зайнятість населення», а саме за порушення правил перебування іноземців в Україні, а сааме працевлаштування без відповідного дозволу, необхідність якого передбачена законодавством України.

Після прийняття вказаної постанови, упоноваженим представником відповідача проставив в паспорті позивача відмітку про прийняття Васильківським відділом ЦМ УДМС у м. Києві та Київській області рішення від 27.08.2021 № 3, яким скорочено строк тимчасового перебування позивача на території України до 02.09.2021.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаних постанов про накладення адміністративного стягнення та рішення про скорочення строку перебування на території України, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог законодавства України, іноземці та особи без громадянства перебувають на території України виключно на підставах, визначених законом. Таке саме законодавство щодо іноземців та осіб без громадянства діє у більшості країн світу, у тому числі у всіх країнах ЄС.

Іноземці, які перебувають в Україні, на рівних правах з громадянами України зобов`язані поважати та дотримуватися законодавство України.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, шо передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773- VI від 22.09.2011 (далі Закон № 3773).

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773).

У той же час, іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону).

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України (ч. 1 ст. 3 Закону № 3773).

Підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначені ст. 4 Закону № 3773.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону № 3773 іноземці та особи без іромадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.

Згідно ст. 42 «Про зайнятість населення» роботодавці мають право на застосування праці іноземців та осіб без громадянства на території України на підставі дозволу, що видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

Стаття 23 Закону № 3773 передбачає, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Так, згідно з ч. 1 ст. 203 КУпАП за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні чинним законодавством передбачається адміністративна відповідальність.

Так, 27.08.2021 в ході проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант» співробітниками Васильківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області в м. Василькові на автобусній зупинці «Путрівська» був виявлений ОСОБА_1 , який займався торгівельною діяльністю (торгівля кавунами) без відповідного дозволу передбаченого чинним законодавством України.

Співробітниками Васильківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області була проведена фотофіксація скоєного правопорушення, докази якого містяться в матеріалах справи.

Відносно позивача були складені матеріали про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення ПР МКО № 001148 та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МКО 001150 від 27.08.2021 у вигляді штрафу розміром 5 100,00 грн.

Після несплати протягом 15 календарних днів позивачем розміру штрафу, заяву про відкриття виконавчого провадження було направлено до органів виконавчої служби.

Як вбачається з наданих матеріалів відповідачем до суду, позивач відмовився від надання пояснень і зауважень щодо змісту протоколу та відмовився від його підписання.

Крім того, 27.08.2021 Васильківським районним відділом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення № 3 про скорочення терміну перебування позивача на території України, яким було скорочено строк тимчасового перебування на території України Позивачу та зобов`язано його покинути територію України у термін до 02.09.2021 у звязку з тим, що позивача відсутні підстави установлені ч. 4 - 12 ст. 4 Закону № 3773 для його тимчасового перебування на території України.

Частина 1 ст. 24 Закону № 3773 передбачає, якщо в іноземця або особи без громадянства немає підстав для тимчасового проживання, встановлених частинами четвертою-дванадцятою ст. 4 цього Закону, або для тимчасового перебування на території України, строк їх перебування скорочується.

Стаття 4 даного Закону № 3773 передбачає підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, зокрема, ч. 4- 12 ст. 4 цього Закону встановлено:

іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування або укладення гіг-контракту або піл час перебування на законних підставах на території України у випадку, передбаченому частиною тринадцятою цієї статті, отримали дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні та посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні;

іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для участі у реалізації проектів міжнародної технічної допомоги, зареєстрованих у встановленому порядку, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні;

іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою проповідування релігійних віровчень, виконання релігійних обрядів чи іншої канонічної діяльності за запрошенням релігійних організацій та погодженням з державним органом, який здійснив реєстрацію відповідної релігійної організації, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період діяльності в Україні;

іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для участі у діяльності філій, відділень, представництв та інших структурних осередків громадських (неурядових) організацій іноземних держав, зареєстрованих у встановленому порядку, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період діяльності в Україні;

іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для роботи у представництвах іноземних суб`єктів господарювання в Україні, зареєстрованих у встановленому порядку, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні;

іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для роботи у філіях або представництвах іноземних банків, зареєстрованих у встановленому порядку, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні;

іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для провадження культурної, наукової, освітньої діяльності на підставах і в порядку, встановлених міжнародними договорами України або спеціальними програмами, а також іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою участі в міжнародних та регіональних волонтерських програмах чи участі в діяльності організацій та установ, що залучають до своєї діяльності волонтерів відповідно до Закону України "Про волонтерську діяльність", інформація про які розміщена на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері волонтерської діяльності, отримали посвідку на тимчасове проживання та здійснюють волонтерську діяльність на базі тзначених організацій та установ, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період провадження такої діяльності;

іноземці (крім громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь) та особи без громадянства, які в період дії воєнного стану прибули в Україну для надання медичної допомоги, реабілітаційної допомоги на волонтерських засадах як медичні працівники, фахівці з реабілітації та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, на період надання такої допомоги;

іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для роботи кореспондентом або представником іноземних засобів масової інформації га отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які па законних підставах перебувають па території України на період роботи в Україні;

іноземці та особи без громадянства, які є засновниками та/або учасниками, та/або бенефіціарними власниками (контролерами) юридичної особи, зареєстрованої в Україні, та прибули в Україну з метою контролю за діяльністю таких юридичних осіб і отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період дії посвідки.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України порядок та підстави його продовження передбачені Законом, Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 (далі - Порядок № 150).

Пунктом 2 Порядку № 150 провадження передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:

протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;

не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС;

на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11.09.2011.

Згідно з п. 12 Порядку № 150 провадження строк тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України скорочується у разі, коли нема установлених ч. 4 - 12 ст.4 Закону № 3773 підстав для їх тимчасового проживання або тимчасового перебування на території України.

Відповідно до п. 13 Порядку № 150 провадження рішення про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи ного заступником або керівником органу СБУ в разі відсутності підстав для тимчасового перебування, а також заяви приймаючої сторони, органу Національної поліції чи органу охорони державного кордону.

Суд приходить до висновку, що позивач порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме працював без дозвільних документів на право працевлаштування в Україні, чим порушив ст. 42 Закону України «Про зайнятість населення».

Водночас слід зауважити, що згідно з даними інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають кордон (система «Аркан») позивач прибув на території України 06.08.2021 з певною метою, в той час, як протокол про адміністративне правопорушення та постанова про накладення адміністративного стягнення були складені 27.08.2021.

Тобто позивач перебував на території України до моменту здійснення правопорушення та не здійснив жодних заходів щодо отримання дозвільних документів на працевлаштування в Україні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про правомірність прийнятих постанов про накладення адміністративного стягнення ПН МКО 001150 код - 3214 від 27.08.2021 та рішення від 27.08.2021 № 3 про скорочення терміну перебування на території України до 02.09.2021 громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з чим, у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Суддів приймає до уваги Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому зазначено, що при викладенні підстав для прийняття рішення суд повинен надати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України, Проніна проти України та Серявін та інші проти України: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain).

Крім того, у рішеннях ЄСПЛ по справі Ґарсія Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain), суд зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Як встановлено ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, довів правомірність своїх рішень.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість дій відповідача, а тому, позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.