Справа № 120/6453/22
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2023-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 січня 2023 року Справа № 120/6453/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.
розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням та утриманням у вищому військовому навчальному закладі
15 серпня 2022 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд:
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, повязаних з навчанням та утриманням у вищому військовому навчальному закладі, направлено для розгляду за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Ухвалою від 03 листопада 2022 року суд відкрив провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
На адресу відповідача була направлена ухвала про відкриття провадження у справі та на адресу суду повернувся конверт з відміткою «За закінченням терміну зберігання».
Таким чином, відповідач є належно повідомлений про розгляд справи у порядку спрощеного провадження.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно із ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.
Військова частина НОМЕР_1 є одним із структурним підрозділів Державної спеціалізованої служби транспорту Міністерства оборони України, що фінансується за рахунок державного бюджету.
25.08.2020 року між Державною спеціалізованою службою транспорту в особі начальника кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціалізованої служби транспорту Дніпровського національного університету залізничного транспорту ім академіка В. Лазаряна полковником ОСОБА_2 та молодшим сержантом ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Державній спеціалізованій службі транспорту курсантом вищого військового навчального закладу військового навчального підрозділу закладу вищої освіти на період навчання.
25.08.2020 року начальником кафедри (по стройовій частині) № 184 сержанта ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу кафедри на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта за спеціальністю: галузеве машинобудування.
24.12.2020 сержант ОСОБА_1 звернувся з рапортом до начальника кафедри, де зазначив про небажання продовжувати подальшу службу та навчання.
Наказом ректора Дніпровського національного університету залізничного транспорту ім. академіка ОСОБА_3 від 30.10.2020 року № 794 ст, курсанта першого курсу кафедри ОСОБА_1 відраховано з університету (через небажання продовжувати навчання).
05.01.2021 року відповідно до наказу № 02 начальника кафедри (по стройовій частині) сержанта ОСОБА_1 виключено 06.01.2021 року зі списків особового складу кафедри знято з усіх видів забезпечення та направлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 для зарахування на військовий облік.
06.01.2021 року контракт про проходження військової служби (навчання) у Державній спеціалізованій службі транспорту курсантом вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти достроково розірвано відповідно до пп. «ж» п.2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з розрахунками сум грошового забезпечення ознайомлений та претензій не має.
Рапортом від 06.01.2021 року ОСОБА_1 засвідчив, що скарг та претензій до командування та особового складу кафедри не має.
Матеріали справи не містять доказів відшкодування ОСОБА_1 Державній спеціальній службі транспорту (в тому числі і в особі ВЧ НОМЕР_1 ) витрат, пов`язаних з його утриманням на кафедрі військової підготовки спеціалістів Держспецтрансслужби.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» видами військової служби є: військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).
У статті 1 Закону України «Про Державну спеціальну службу транспорту» від 05.02.2004 №1449-IV (далі Закон №1449-IV) визначено, що Державна спеціальна служба транспорту є спеціалізованим військовим формуванням, що входить до системи Міністерства оборони України, призначеним для забезпечення стійкого функціонування транспорту в мирний час та в особливий період. Безпосереднє керівництво Державною спеціальною службою транспорту здійснює Міністерство оборони України.
За приписами ст. 17 Закону №1449-IV фінансування Державної спеціальної служби транспорту здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України в межах обсягів бюджетних призначень, визначених головному розпоряднику - Міністерству оборони України і передбачених окремим рядком у Державному бюджеті України.
Згідно із вимогами ст. 12 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-XII участь в обороні держави разом із Збройними силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, а також відповідні правоохоронні органи.
Військова частина НОМЕР_1 є одним із структурних підрозділів Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України, що фінансується за рахунок державного бюджету.
Згідно із Положенням про кафедру військової підготовки Державної спеціальної служби транспорту Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка Лазаряна (далі кафедра), затвердженого ректором вказаного університету та погодженого головою адміністрації Державної спеціальної служби транспорту України 07.02.2007, кафедра є структурним підрозділом Державної спеціальної служби транспорту, але не є юридичною особою, і знаходиться на забезпеченні ВЧ НОМЕР_1 .
На підставі вищенаведеного суд робить висновок, що військова частина НОМЕР_1 є належним позивачем у справі.
Порядок проходження громадянами України (далі громадяни) військової служби у Державній спеціальній службі транспорту та особливості проходження військової служби у воєнний час визначений Положенням про проходження громадянами України військової служби у Державній спеціальній службі транспорту, затвердженим Указом Президента України від 3 лютого 2009 року №60/2009 (далі Положення №60/2009).
Пунктом 18 Положення № 60/2009 встановлено, що контракт про проходження військової служби з громадянами України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, укладається на строки, передбачені частинами другою і третьою статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до пункту 36 Положення № 60/2009 контракт про навчання припиняється (розривається) через недисциплінованість курсанта, невиконання навчального плану, небажання продовжувати навчання, а також у разі відмови курсанта, який уклав контракт про навчання, від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти з підстав, передбачених підпунктами «д» і «з» пункту 1 або підпунктами «д» і «ж» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Пунктом 3 частини 1 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається: день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.
Згідно із частиною 10 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 та підпунктів «д», «е», «є», «ж», «з» пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 затверджено Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах (далі Порядок №964), який визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі вищі навчальні заклади) відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и», «і» частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі (далі витрати).
Пунктами 3 та 4 Порядку №964 визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної відпустки та у зворотному напрямку оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.
Згідно із пунктом 6 Порядку № 964 витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю: курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання.
На виконання вказаного пункту 3 Порядку № 964 виданий спільний наказ Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534, що затвердив Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, яким врегульовано механізм відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, у тому числі у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання).
Відповідно до пункту 7 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.
Як встановлено судом, абзацом 8 пункту 1 вказаного контракту передбачено, що курсант ОСОБА_1 , взяв на себе обов`язок відшкодувати Державній спеціальній службі транспорту витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти, в якому проходить службу (навчання), у разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи у разі відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення закладу вищої освіти у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до пункту 2.3 Порядку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ.
Судом було встановлено, що підставою для розірвання контракту з кафедрою військової підготовки спеціалістів Держспецтрасслужби стало небажання відповідача проходити навчання та військову службу, яке оформлено рапортом від 05.01.2021, що як наслідок, призвело до розірвання контракту з відповідачем.
За таких обставин, суд вважає, що у відповідача наявний обов`язок відшкодувати позивачу витрати пов`язані з його утриманням на кафедрі військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту ДНУЗТ.
При цьому суд зазначає, що у даному випадку відповідач перебував на посаді публічної служби, від моменту його прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, а отже у даному випадку питання відшкодування відповідачем витрат на навчання, пов`язане із питаннями реалізації правового статусу особи.
Відтак й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби належить до питання проходження публічної служби такою особою.
Також, суд зазначає, що відповідач був ознайомлений під підпис з розрахунком витрат, пов`язаних з його отриманням у вищому військовому закладі, що підтверджується: довідкою про суми нарахованого грошового забезпечення військовослужбовцю, довідкою-розрахунком витрат на речове забезпечення за період навчання, розрахунком витрат коштів на медичне забезпечення солдат, довідкою-розрахунком витрат на харчування солдата ОСОБА_1 .
За положеннями частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно із частинами 1 та 3 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, суд робить висновок про задоволення в повному обсязі позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати, сплачені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою з відповідача не стягуються.
Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням та утриманням у вищому військовому навчальному закладі задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 24.04.2023 року.

Суддя С.В. Ніколайчук