Справа № 160/3792/23
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2023-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2023 року Справа № 160/3792/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії, -
27 лютого 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій позивач просить суд:
- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до п.1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058 - IV від 09.07.2003 року - протиправною;
- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком відповідно до п.1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058 - IV від 09.07.2003 року протиправною;
- призначити ОСОБА_1 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 пенсію за віком з урахуванням стажу роботи зазначеного у трудовій книжці;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 про призначення пенсії за віком від 20.09.2022р. та призначити пенсію за віком з дати виникнення права, тобто з 20.09.2022р. року, та зарахувати в загальний стаж період роботи з 06.01.1988р. по 27.11.2002р., зарахувати в загальний стаж період виплати допомоги по безробіттю з 01.01.2010р. по 25.05.2010р., з 20.01.2011р. по 01.06.2011р., з 27.09.2012р. по 27.09.2012р.; з 26.12.2012р. по 22.09 2013р.; зарахувати період участі в бойових діях ДРА з 06.01.1986 року по 10.09.1986 р. у потрійному розмірі як учаснику бойових дій та виплатити належні пенсійні виплати за весь час з моменту звернення за призначенням пенсії вперше.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач 2 заяви про визнання позову чи відзив на позовну заяву в строки, передбачені статтею 261 Кодексу адміністративного судочинства України, до суду не надав, про розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін повідомлявся належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття спрощеного провадження в адміністративній справі в електронний кабінет відповідача.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області №81 від 26.09.2022 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком з наступних підстав: страховий стаж особи становить 24 роки 5 місяців 11 днів (з необхідних 25 років), за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі з 06.01.1988 по 26.04.1993 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки відсутня інформація про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані дні у колгоспі, про що необхідно надати уточнюючу довідку. Виходячи з наведеного, пенсійний орган відмовив у призначенні пенсії за віком та зазначив про те, що після повторного звернення за призначенням пенсії з необхідними документами право на пенсійну виплату буде переглянуто.

Відповідно до форми РС-право, за розрахунком пенсійного органу стажу станом на 20.09.2022 року, відповідний стаж ОСОБА_1 склав 24 роки 5 місяців 11 днів, проте в загальний стаж не враховано період виплати допомоги по безробіттю з 01.01.2010р. по 25.05.2010р., з 20.01.2011р. по 01.06.2011р., з 27.09.2012р. по 27.09.2012р., з 26.12.2012р. по 22.09 2013р., про що не було зазначено у рішенні ГУ ПФУ у Львівській області №81 від 26.09.2022 року.

29.11.2022 року позивач вдруге звернувся до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії №4705, додавши документи до заяви: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , військовий квиток № НОМЕР_3 , дипломи про навчання Г347277 та 45968771, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи 1209-, довідку про заробітну плату №34, довідку про прийняття на роботу №№32, 33, 7091, заяву про спосіб виплати пенсії від 16.09.2022, рішення про відмову (попередні), посвідчення учасника бойових дій АБ482831, трудову книжку НОМЕР_2 .

Рішенням ГУ ПФУ в Львівській області від 05.12.2022 року №81 ОСОБА_1 повторно було відмовлено у призначенні пенсії з підстав недостатності страхового стажу (23 роки 1 місяць 1 день), при цьому за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи в колгоспі імені Калініна в 1988-1992 роках, оскільки в довідках №32 та 33 від 14.11.2022 не зазначено по-батькові особи; період роботи з 01.09.2006 по 30.11.2006 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 , оскільки інформація про зазначений період роботи відсутня в індивідуальних відомостях про застраховану особу; період одержання допомоги по безробіттю з 01.01.2010р. по 25.05.2010р., з 20.01.2011р. по 01.06.2011р., з 27.09.2012р. по 27.09.2012р.; з 26.12.2012р. по 22.09 2013р. згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 , оскільки інформація про зазначені періоди відсутня в індивідуальних відомостях про застраховану особу; не зараховано в кратному обчисленні період участі у бойових діях з 06.01.1986 по 10.1986, оскільки довідка №232 від 15.09.2022 не відповідає додатку №2 Порядку №637 від 12.08.1993.

26.12.2022 року ОСОБА_1 втретє звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою за вх.№4983 про призначення пенсії за віком та відповідними документами на призначення пенсії за віком згідно ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , військовий квиток № НОМЕР_3 , дипломи про навчання Г347277 та 45968771, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи 1209-, довідка про заробітну плату №34, довідку про прийняття на роботу №№32, 33, 7091, довідки про визнання заявника ветераном війни №№330, 331, документи про стаж (довідка) №232, заява про спосіб вплати пенсії від 16.09.2022, рішення про відмову (попередні), посвідчення учасника бойових дій АБ482831, трудову книжку НОМЕР_2 .

30.12.2022 року ГУ ПФУ у Дніпропетровській області було прийняте рішення №81 від 30.12.2022 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю достатнього страхового стажу (17 років 00 місяців 7 днів), на підставі того, що до страхового стажу не зараховано: період одержання допомоги по безробіттю з 01.01.2010 по 25.05.2010; період роботи в колгоспі імені Калініна з 06.0.1988 по 1992 роки згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки в довідках №32 від 14.11.2022 та №33 від 14.11.2022 не зазначено по батькові позивача; з 27.04.93 по 27.11.2002 рік, оскільки трудова книжка завірена не чіткою печаткою.

Не погодившись з бездіяльністю, діями та прийнятими рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у зарахуванні відповідних періодів роботи до страхового стажу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі по тексту Закон № 1788), Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058 (далі по тексту Закон № 1058), Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях №162 від 20.06.1974 (далі по тексту Інструкція №62), Постановою Кабінетом Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» (далі по тексту Постанова № 301), Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі по тексту Інструкція № 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням ч.1 ст. 9 Закону № 1058 передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Стаття 4 Закону № 1058 зазначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частинами 1-3 статті 24 Закону № 1058 передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно ч. 4 ст. 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема у Законі України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття загальний трудовий стаж є ширшим ніж поняття страховий стаж, оскільки до першого включаються періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Статтею 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 12.08.1993 року № 637 (далі по тексту Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 1.1. Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з п. 1.4 зазначеної Інструкції особи, які вперше шукають роботу і не мають трудової книжки, повинні пред`явити паспорт, диплом або інший документ про освіту чи професійну підготовку. Військовослужбовці, звільнені із Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Прикордонних військ України, Цивільної оборони України, Управління охорони вищих посадових осіб України та інших військових формувань, створених відповідно до законодавства України (далі Збройні Сили України та інші війська) та військовослужбовці, звільнені із Збройних Сил колишнього Союзу РСР і Збройних сил держав учасниць СНД, пред`являють військовий квиток. Звільнені з місця відбування кримінального покарання зобов`язані пред`явити довідку про звільнення.

Приписами п. 1.5 Інструкції № 58 визначено, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. N 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Так, пунктами 2, 3, 4 Постанови № 301 «Про трудові книжки працівників» визначено, що при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Без трудової книжки приймаються на роботу тільки ті особи, які працевлаштовуються вперше.

Трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відповідно до п. 2.1 Інструкції № 58, трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Згідно з п. 2.2 зазначеної Інструкції, заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Пунктом 2.3 Інструкції № 58 передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників).

Відповідно до п. 2.12 Інструкції № 58 2.14. У графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".

Приписами п. 2.15 Інструкції визначено, що якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Згідно з п. 2.26 Інструкції № 58 Записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до п. 3.1. Інструкції № 58, у тому разі, коли у трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка. Вкладиш без трудової книжки недійсний.

Приписами пунктів 3.2, 3.3 Інструкції визначено, що про кожний виданий вкладиш на першій сторінці (титульний аркуш) трудової книжки зверху ставиться штамп розміром 10х25 мм з написом "Виданий вкладиш" і тут же зазначаються серія і номер вкладиша. При кожній наступній його видачі має ставитися другий штамп і зазначатися серія і номер вкладиша.

У разі необхідності доповнення трудової книжки вкладишем видається вкладиш нового зразка незалежно від того, яку трудову книжку має працівник (нового чи раніш установленого 1938 року і 1974 року зразків).

Суд зауважує, що на час первісного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412.)

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції, прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно з пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» (надалі Постанова №656) та даною Інструкцією.

Пунктом 1 Постанови №656 встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 Постанови №656 визначено, що всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 Постанови №656, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Судом встановлено, що у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_5 , дата первинного заповнення 06 січня 1988 року, записи про трудову діяльність оформлені належним чином (мають номера наказів, дати їх винесення, підписи та посади осіб, які вносили вказані записи, печатки підприємств), в тому числі на першій сторінці трудової книжки міститься відтиск печатки. Відповідно до відомостей трудової книжки серії НОМЕР_5 , позивач працював на наступних посадах:

- 06.01.1988 по 27.11.2002 року член колгоспу, з 27.02.1993 року посада «механізатор» в колгоспі імені Калініна Високопільського району Херсонської області (в подальшому колгосп «Україна» Високопільського району Херсонської області, після реорганізації АТ «Нива» Високопільського району Херсонської області. Період роботи з 1988 по 1993 та виплата ОСОБА_1 заробітної плати також підтверджується архівними довідками №32, №33 від 14.11.2022 року, виданими секретарем Високопільської селищної ради Бериславського району Херсонської області;

- 05.12.2002 по 30.11.2003 виплати по безробіттю Високопільським районним центром зайнятості;

- 21.05.2004 по 08.09.2004 помічник комбайнера у АФХ «Ольвія»;

- 05.06.2006 по 30.12.2006 помічник комбайнера в СТОВ «Нива» Високопільського району Херсонської області;

- 18.01.2007 по 15.05.2007 - виплати по безробіттю Високопільським районним центром зайнятості (довідкою від 23.12.2022 року №7091, виданою Криворізьким міськрайонним центром зайнятості підтверджуються виплати по безробіттю з 18.01.2007 по 10.05.2007);

- 15.05.2007 07.12.2007 тракторист-машиніст в СТОВ «Нива» Високопільського району Херсонської області;

- 21.12.2007 24.08.2008 - виплати по безробіттю Високопільським районним центром зайнятості (довідкою від 23.12.2022 року №7091, виданою Криворізьким міськрайонним центром зайнятості підтверджуються виплати по безробіттю з 21.12.2007 по 26.03.2008, матеріальної допомоги у період професійного навчання з 27.03.2008 по 02.04.2008, допомоги по безробіттю з 03.04.2008 по 18.08.2008);

- 02.07.2009 17.11.2009 комбайнер в СТОВ «Нива» Високопільського району Херсонської області ;

- 29.12.2009 25.05.2010 - виплати по безробіттю Високопільським районним центром зайнятості (довідкою від 23.12.2022 року №7091, виданою Криворізьким міськрайонним центром зайнятості підтверджуються виплати по безробіттю з 29.12.2009 по 02.02.2010 року, матеріальна допомога у період професійного навчання з 03.02.2010 по 05.02.2010, допомоги по безробіттю з 06.02.2010 по 24.05.2010);

- 25.05.2010 17.12.2010 - механізатор-комбайнер в СТОВ «Нива» Високопільського району Херсонської області;

- 20.01.2011 01.06.2011 - виплати по безробіттю Високопільським районним центром зайнятості (довідкою від 23.12.2022 року №7091, виданою Криворізьким міськрайонним центром зайнятості підтверджується виплати по безробіттю з 20.01.2011 по 31.05.2011);

- 01.06.2011 28.02.2012 тракторист-машиніст в СТОВ «Нива» Високопільського району Херсонської області;

- 26.12.2012 22.09.2013 виплати по безробіттю Високопільським районним центром зайнятості (довідкою від 23.12.2022 року №7091, виданою Криворізьким міськрайонним центром зайнятості підтверджується виплати по безробіттю з 26.12.2012 по 21.09.2012).

З матеріалів справи судом також було встановлено, а саме: довідками №330 та №331 від 26.12.2022, виданими начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується, що ОСОБА_1 проходив службу в Збройних Силах у період з 10.1985 по 11.1987 року, в тому числі приймав участь у бойових діях в період з 06.01.1986 по 10.09.1986 (підстава: тимчасове посвідчення № НОМЕР_3 , видане 27.03.2008 року ІНФОРМАЦІЯ_2 ), та період служби з 06.01.1986 по 10.09.1986 у ДРА підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах один місяць за три місяці.

Також, відповідно до посвідчення НОМЕР_6 від 14.01.2003 ОСОБА_1 , має право на пільги, встановлені для ветеранів війни учасників бойових дій.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 ст. 2 вказаного Закону визначені види військової служби, до яких належить, зокрема військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до абз. 2 п.1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року № 1932 - XII, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543 - XII, особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконання стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII передбачено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

З урахуванням наведеного вище, суд зазначає, що оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач безпосередньо приймав участь приймав участь у бойових діях в період з 06.01.1986 по 10.09.1986, даний період повинен бути зарахований із застосуванням положень п. 2.3 розділу 2 наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014р. «Про затвердження Положення про організацію роботи з обчислення вислуги років».

Таким чином, записи у трудовій книжці позивача, а також додатково надані довідки до пенсійної справи підтверджують факт роботи позивача на відповідних роботах, а також отримання ОСОБА_1 виплат по безробіттю, проходження військової служби, в тому числі період участі у бойових діях, у зв`язку з чим загальний страховий стаж позивача складає більше 25 років.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що посилання відповідача на неможливість включення до стажу спірних періодів праці та безробіття позивача є безпідставними, оскільки наявний трудовий стаж позивача підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14.04.2018 у справі №164/1993/14-а, від 19.06.2018 у справі №592/5846/17, від 25.09.2018 у справі №242/65/17.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З аналізу наведених норм, судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, певні недоліки в записах не можуть бути підставою для виключення періодів роботи зі страхового стажу позивача.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки або інших бухгалтерських документів. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці або бухгалтерських документах.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки або бухгалтерських документах.

В даному випадку, суд звертає увагу, що вказані записи в трудовій книжці зроблено чітко, зрозуміло та без будь-яких виправлень та неточностей, відсутні ознаки підчисток та підробок, присутній відбиток печатки колгоспу при посвідченні відомостей про кількість відпрацьованих трудоднів.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії позивачу.

Таким чином, посилання відповідачів при наданні відмов позивачу в частині незарахування періодів трудової діяльності, наведених у трудовій книжці, до страхового стажу позивача, є безпідставними.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу ОСОБА_1 буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Крім того, суд наголошує, що згідно п.1.1 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, яким затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Пунктом 4.1 Порядку №22-1 визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (п.4.7 Порядку 22-1).

З урахуванням п.4.2. Порядку, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Аналіз викладених правових норм свідчить про право пенсійного органу вимагати у відповідний строк, в тому числі у фізичних осіб, подання необхідних документів, передбачених законодавством.

Необхідно також зауважити, що така підстава для неврахування періодів страхового стажу, як відсутність відповідних даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу, є неправомірною з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 3 ст. 24 Закону №1058, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальних страховий внесок. Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у ст. 11 Закону №1058, сплачуються роботодавцем.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено ч. 1 ст. 20 Закону №1058, яким передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальником на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього закону нараховуються страхові внески. Відповідно до ч. 12 ст. 20 Закону №1058, страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Таким чином, обов`язок по сплаті страхових внесків, як і відповідальність за їх несплату або несвоєчасну сплату покладено на страхувальника, тому ОСОБА_1 не повинен відповідати за неналежне виконання роботодавцем своїх зобов`язань.

Враховуючи наведене, відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, приймаючи спірні рішення, використали повноваження не з метою, з якою ці повноваження надано; не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); без дотриманням принципу рівності перед законом, дискримінаційно; без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, відтак, спірні рішення підлягають скасуванню.

Позивач у позовній заяві просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо відмови в призначенні йому пенсії за віком.

Суд зазначає, що під бездіяльністю розуміється пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи чи інтереси фізичних або юридичних осіб, в тому числі не прийняття рішення у випадках, коли таке рішення повинно бути прийнято відповідно до вимог закону. Сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

В свою чергу дії - це юридичні факти, які пов`язані з волею суб`єктів правовідносини; це поведінка людей; зовнішнє вираження волі людини. Відмінна риса даного виду юридичних фактів полягають у тому, що норми права пов`язують з ними юридичні наслідки саме в силу вольового характеру юридичних дій.

Юридично значущі дії - це вчинки особи, акти державних органів, інших суб`єктів, що відбуваються за волевиявленням суб`єкта правовідносин.

Як вже було зазначено, відповідними листами відповідачами позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що саме діями відповідачів, а не бездіяльністю порушуються права позивача, оскільки відповідачами (їх діями) відмовлено у призначенні пенсії за віком, шляхом формування листів.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача-1 призначити пенсію з урахуванням відповідних періодів, неврахованих пенсійними органами, суд зазначає наступне.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади, як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.

У спірному випадку, реалізуючи свої владні повноваження, пенсійний орган, обираючи одне із альтернативних рішень, прийшов до висновку про те, що правильним рішенням є рішення про відмову в призначенні позивачці пенсії.

Тобто, відповідачем було реалізовано свої дискреційні повноваження шляхом прийняття оскаржуваного рішення.

Адміністративний суд під час розгляду справи та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, у разі скасування нормативно-правового акту або індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (ч.3 ст.245 КАС України).

У спірному випадку встановлено, що єдиною підставою для відмови позивачу у призначені пенсії була позиція органу ПФУ про недостатність страхового стажу.

Оскільки позиція органу ПФУ щодо недостатності страхового стажу судом визнана неправомірною, а інших підстав для відмови у призначенні пенсії відповідачами висловлено не було, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права є зобов`язання призначити пенсію, оскільки це буде свідчити про дотримання судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений і вказаний спосіб захисту порушеного права не можливо визнати втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки ним такі повноваження були самостійно реалізовані шляхом прийняття оскарженого рішення, яке були предметом судового контролю у межах цієї справи.

При цьому, суд враховує і те, що позивач три рази звертався до органів ПФУ із заявою про призначення пенсії, але отримував відмови з посиланням на недостатність страхового стажу, який в кожному разі визначався органами ПФУ по різному.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача 1 призначити позивачу пенсію з дати першого звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 20.09.2022 року.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах "Beyelerv. Italy" № 33202/96, "Oneryildizv. Turkey" № 48939/99, "Moskalv. Poland" № 10373/05).

Відповідно до вимог частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами 1-2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, не доведено правомірність та обґрунтованість прийнятих ними оскаржуваних рішень.

Натомість, позивачем доведено та надано достатньо належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю, на користь позивача слід стягнути сплачений ним при поданні позовної заяви до суду судовий збір у сумі 1073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до п.1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058 - IV від 09.07.2003 року.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до п.1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058 - IV від 09.07.2003 року.

Скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 81 від 26.09.2022 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 81 від 05.12.2022 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області № 81 від 30.12.2022 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , пенсію за віком з дати виникнення права, тобто, з 20.09.2022р., з урахуванням стажу роботи, зазначеного у трудовій книжці, та зарахувати в загальний стаж період роботи з 06.01.1988р. по 27.11.2002р., зарахувати в загальний стаж період виплати допомоги по безробіттю з 01.01.2010р. по 25.05.2010р., з 20.01.2011р. по 01.06.2011р., з 27.09.2012р. по 27.09.2012р.; з 26.12.2012р. по 22.09 2013р.; зарахувати період участі в бойових діях у ДРА з 06.01.1986 року по 10.09.1986 р. у потрійному розмірі як учаснику бойових дій та виплатити належні пенсійні виплати за весь час з моменту звернення за призначенням пенсії вперше.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 понесені позивачем судові витрати в сумі 536,80 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 понесені позивачем судові витрати в сумі 536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник