Справа № 607/4122/23
Суддя: Герчаківська О. Я.
Дата ухвалення: 2023-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.04.2023 Справа №607/4122/23

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участі секретаря судового засідання Крук А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6575038 від 21 лютого 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі - ГУНП в Тернопільській області) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6575038 від 21 лютого 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21 лютого 2023 року щодо нього було винесено постанову серії ЕАС № 6575038 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 121-3, ст. 125 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), об`єднаною за ч. 2 ст. 36 КУпАП, за фактом, що мав місце по АДРЕСА_1 , винесену інспектором СРПП ВП №2 (м. Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області, старшим лейтенантом поліції Ящук Мар`яною Андріївною.

Згідно постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 6575038, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3, ст. 125 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 1 190 грн.

Докази, які б підтверджували провину позивача у справі відсутні, оскільки у графі: «до постанови додаються» не вказано посилання па матеріали, які б могли бути допустимими доказами у справі.

В присутності ОСОБА_1 та під час його перебування на місці події будь яких процесуальних дій з боку поліцейської Ящук М. А. не вчинялося, поліцейська взагалі не проводила розгляду справи, як цього вимагає закон, а лише присіла у службовий автомобіль де винесла постанову, яку згодом її напарник вручив позивачу.

Отож, вказана постанова винесена незаконно, без проведення розгляду справи. Поліцейська Ящук М. А. , не оцінивши всіх матеріалів справи, не встановивши всіх фактичних обставин справи, які могли б повпливати на прийняття законного рішення, фактично своїми протиправними діями незаконно позбавила ОСОБА_1 можливості скористатися правами, передбаченими ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

Щодо обставин інкримінованих позивачу правопорушень, то ОСОБА_1 посилається на те, що спірну постанову слід скасувати у частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП у зв`язку із тим, що зупинку керованого ним транспортного засобу «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , він здійснив самостійно для власних потреб у спеціально відведеному для паркування місці, поблизу продовольчого магазину за адресою АДРЕСА_1 , яке знаходиться обабіч дороги. Вимоги про зупинку транспортного засобу позивача, відповідно до п. 8.9, 9.9.б Постанови КМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі -ПДР України) поліцейськими не було здійснено, а тому була відсутня необхідність вмикати світлову аварійну сигналізацію згідно п. 9.9.б ПДР України.

Враховуючи, що пунктом 9.9.б ПДР України визначено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення води світлом фар, винесення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП є неправомірним.

Також позивач вважає, що постанову серії ЕАС № 6575038 від 21 лютого 2023 рокуслід скасувати у частіші притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Відповідно п 2.9.в ПДР України, визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 (двадцяти) метрів.

Предметом дослідження у даній справі є факт закриття номерного знаку стороннім предметом, що не дає змоги чітко визначити символи з відстані 20 метрів та те, що з матеріалів справи вбачається, що на номерному знаку транспортного засобу, яким керував позивач, встановлено металеву сітку. Водночас, згідно з вимогами ч. 1 ст. 121-3 КУпАП сам по собі факт закриття номерного знаку стороннім предметом не є складом правопорушення без наявності іншої обов`язкової ознаки такого закриття - неможливості чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 метрів. Номерний знак транспортного засобу ОСОБА_1 дійсно був закритий металевою сіткою, проте вона дозволяла визначити символи номерного знака, про що позивач неодноразово повідомляв працівників поліції. Спірна постанова не містить посилання на докази, які б підтверджували, що з відстані 20 метрів ці символи визначити неможливо.

За вказаних вище обставин, позивач ОСОБА_1 просить визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 6575038 від 21 лютого 2023 року.

Ухвалою судді від 06 березня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6575038 від 21 лютого 2023 року. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

17 березня 2023 року судом зареєстровано відзив на позовну заяву від ГУНП в Тернопільській області, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що 21 лютого 2023 року ОСОБА_1 керував ТЗ Octavia ДНЗ НОМЕР_1 в смт. Вишнівець вул. Шевченка, у якого на номерний знак нанесено матеріал, який перешкоджає його ідентифікації, під час зупинки не увімкнув аварійної світлої сигналізації, чим порушив п. 2.9 «в», 9.9 «б» ПДР України.

Поліцейським СПП ВП № 2 (м. Ланівці) ГУНП в Тернопільській області інспектором поліції Ящук М. А. було виявлено дане порушення правил дорожнього руху та винесено на позивача постанову серії ЕАС № 6575038 від 21 лютого 2023 року за ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 125 КУпАП та накладено на позивача штраф в розмірі 1190 грн.

До матеріалів справи долучаються відео матеріали на диску DVD-R, на відео чітко спостерігається, що після зупинки працівниками поліції позивач не увімкнув аварійної світлої сигналізації, на номерний знак нанесений матеріал, який перешкоджає роздивитися номерний знак, крім того після вказівки працівників поліції, позивач увімкнув аварійну світлову сигналізацію та з заднього номерного знаку зняв предмет, який перешкоджав його роздивитися.

Долучений відповідачем в якості доказу диск з відеозаписом обставин події був виготовлений у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення для розгляду справи, та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді у виді файлів.

Постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, зупинивши транспортний засіб, поліцейський підійшов до автомобіля, належним чином представився водію, проінформував його про порушення ним ПДР України та попросив пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення поліцейським було роз`яснено позивачеві його права, як громадянина України передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, відповідно до вимог ст. ст. 278, 279 КУпАП.

Відтак, представник ГУНП в Тернопільські області просив суд відмовити у задоволенні позову через його безпідставність; в зв`язку з зайнятістю по службі, справу слухати у відсутності представника ГУНП в Тернопільській області; про прийняте рішення повідомити у встановлений законом термін на нашу поштову адресу: 46001, м. Тернопіль, вул. Валова 11.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, 31 березня 2023 року подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розгляд справи проводити за його відсутності у зв`язку із введенням воєнного стану в державі та прийняти рішення згідно із законом. Із відзивом представника ГУНП в Тернопільській області не погоджується,

Представник відповідача ГУНП в Тернопільській області у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу без його участі у зв`язку із зайнятістю по службі.

У зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6575038 від 21 лютого 2023 рокуОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 та ч. 1 ст. 125 КУпАП за те, що він 21 лютого 2023 року о 09:44:19 в смт Вишнівець, вул. Шевченка, керував транспортним засобом «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , у якого на номерний знак нанесено матеріал, який перешкоджає його ідентифікації, під час зупинки не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п. 2.9.в, 9.9.б ПДР. Працівником поліції застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190,00 грн. Інформація про докази фіксації правопорушення у п. 7 спірної постанови відсутня.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач оскаржив постанову до суду та просить її скасувати.

Частиною 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі -КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Частиною другою ст. 279 КУпАП передбачено, що посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом спірної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог ч. 1 ст. 121-3 та ч. 1 ст. 125 КУпАП

Частиною першою ст. 121-3 КУпАП передбачено відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Згідно п. 2.9.в) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.

Стаття 125 КУпАП передбачає відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу .

За змістом п. 9.9.б) ПДР України, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

За правилами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об`єктивну сторону інкримінованого йому правопорушення.

Крім цього, у відповідності до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ.

За змістом ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У постанові від 26 квітня 2018 року по справі № 338/1/17 Верховний Суд висловив позицію про вірність висновків суду першої інстанції, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

У постанові по справі № 357/10134/17 від 23 жовтня 2019 року Верховний Суд звернув увагу на приписи ст. 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Відсутність в матеріалах справи будь-якого доказу, як-то наприклад відеозапис з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення позивачем правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

Оглядом матеріалів диску, наданого суду представником відповідача, встановлено наявність двох відеозаписів з автореєстратора службового автомобіля працівників поліції на одному з них міститься відео, яке відображає початок руху транспортного засобу позивача з місця, де він попередньо здійснив зупинку, до місця, де він повторно зупинився у власних справах, а не на вимогу працівника поліції, як про це зазначено у спірній постанові. Номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 чітко читається. Підстав вважати, що на номерний знак автомобіля нанесений матеріал, який перешкоджає роздивитися номерний знак, на що посилається представник відповідача у своєму відзиві, у суду немає, такі твердження є помилковими.

Щодо іншого відео, то на ньому транспортний засіб ОСОБА_1 перебуває у нерухомому стані з увімкненою аварійною світловою сигналізацією, а позивач у цей час здійснює демонтаж металічної сітки з номерного знаку. Водночас присутність металічної сітки жодним чином не впливає на змогу чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м (постанова Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року у справі №161/7041/17).

Відтак, будь-яких належних доказів, зокрема відеозапису нагрудної камери патрульного, яка працювала під час виявлення адміністративного правопорушення, які б свідчили про порушення позивачем ПДР України, відповідачем суду не надано, у матеріалах справи як доказ наявна лише постанова, яка є предметом оскарження.

Отож, з огляду на зміст спірної постанови та наданий представником диск з відеоматеріалами, зміст яких описано вище, судом не встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з номерним знаком, що закритий іншими предметами, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м, як і не встановлено, що мала місце законна вимога поліцейського, яка б була підставою для позивача увімкнути аварійну світлову сигналізацію. Такі висновки суду свідчать про відсутність в діях позивача складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121-3 та ч. 1 ст. 125 КУпАП

Суд звертає увагу на те, що сама по собі постанова у справі про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (постанова Верховного Суду від 14 травня 2020 року в справі № 240/12/17).

Твердження сторони відповідача про те, що під час винесення постанови позивач не скористався своїм правом заявляти клопотання, давати пояснення та подавати докази, по факту скоєння адміністративного правопорушення, що свідчить про визнання ним своєї вини та згоду з притягненням до адміністративної відповідальності, суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Так, згідно вказаної статті особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Згідно статті 63 Конституції України, особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

У відповідності до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а).

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у даній адміністративній справі не виконано обов`язку щодо доведення правомірності прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не надано до суду належних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, та, зокрема, доказів вчинення позивачем відповідних адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 121-3 та ч. 1 ст. 125 КУпАП.

Зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність вини ОСОБА_1 у вчинених адміністративних правопорушеннях, за викладених в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення обставин, враховуючи те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд дійшов висновку про відсутність у діях позивача складу адміністративних правопорушень, передбачених, передбачених ч. 1 ст. 121-3 та ч. 1 ст. 125 КУпАП.

За наведених вище обставин, суд доходить до переконання, що позов ОСОБА_1 до ГУНП в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6575038 від 21 лютого 2023 року, слід задовольнити шляхом скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, із відповідача ГУНП в Тернопільській області на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 536,80 грн.

На підставі ст.ст. 9, 121-3, 126, 245, 247, 251, 258, 268, 279, 280, 288, 289 КУпАП, та керуючись ст.ст. 5, 9, 19, 20, 70, 72-77, 122, 242, 244-246, 257, 271, 286 КАС України, ст.ст. 62, 63 Конституції України, Правилами дорожнього руху України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6575038 від 21 лютого 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 та ч. 1 ст. 125 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 190,00 грн - скасувати, а провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість вісімдесят), 80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, , адреса місцезнаходження: вул. Валова, буд. 11, м. Тернопіль, 46001.

Головуючий суддя О.Герчаківська