Справа № 343/684/23
Суддя: Андрусів І. М.
Дата ухвалення: 2023-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 343/684/23
Провадження №: 2-а/0343/31/23
РІШЕННЯ

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2023 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано - Франкiвської областi в складi:

головючого суддi - Андрусіва І.М.,

з участю: секретаря судового засідання - Максимович В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано - Франківської області адміністративну справу № 343/684/23 за позовом ОСОБА_1 до Управління з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), серії КА № 2014,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представниці відповідача - Управління з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради - Ткачук Т.В.,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позицій сторін:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить:

- визнати поважними причини пропуску строку на оскарження постанови № 2014 від 12.10.2022 та поновити строк на звернення до суду;

- визнати протиправною та скасувати постанову № 2014 від 12.10.2022, винесену посадовою особою - головним спеціалістом - інспектором з паркування відділу муніципальної інспекції управління з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради - Науменком С.С., щодо нього, про накладення адміністративного стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису);

- провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Позовні вимоги мотивує тим, що він був власником автомобіля марки «OPEL ASKONA», чорного кольору, 1986 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . 03.11.2020 він уклав договір комісії №010354 із ТОВ «Руджеро» та доручив комітенту продати даний автомобіль. Того ж дня комітент автомобіль продав ОСОБА_2 . Останній був зобов`язаний зняти автомобіль з реєстрації та зареєструвати його на себе, однак цього зроблено не було.

Від знайомих осіб йому стало відомо, що даний автомобіль було перепродано ще один або декілька разів. Хто в даний час керує цим автомобілем йому невідомо. З оскаржуваною постановою про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу він не згідний, оскільки в порушення ст. 277-2 КУпАП він не отримував жодних повідомлень про час та місце розгляду справи відносно нього. Тобто, посадова особа яка приймала рішення в даній справі не дала йому можливості реалізувати право на захист. Якщо це було б зроблено, він довів би, що в той час не керував транспортним засобом, він йому не належить і лише з вини ОСОБА_2 відбулось таке непорозуміння.

Вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови інспектором було допущено неповноту та неправильність при розгляді справи про адміністративне правопорушення, порушено його права.

Таким чином вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

Від представника відповідача Управління з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради - Дембича І. надійшов відзив на позов (а.с. 39-41), в якому останній просить відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Обґрунтовує свою позицію тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до даних ТСЦ 2642 РСЦ ГСЦ МВС в Івано - Франківській області власником автомобіля марки «OPEL ASKONA», чорного кольору, 1986 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_1 , а тому твердження позивача, що він не являється власником даного автомобіля не відповідають фактичним обставинам справи. Те, що покупець ОСОБА_2 який придбав у нього автомобіль не зареєстрував його на себе, жодним чином не звільняє його від обов`язку сплати штрафу. Договір, на який посилається позивач, було укладено ще 03.11.2020, однак до цього часу позивачем не було вжито жодних заходів щодо зобов`язання покупця закінчити процедуру реєстрації автомобіля. Він не звертався з даного приводу у сервісний центр щодо можливих шляхів вирішення цієї ситуації.

Що стосується вчинення самого порушення ПДР України, то, згідно з ч. 3 ст. 219 КУпАП, від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати

справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою і третьою статті 122, частинами першою і другою статті 152-1 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з

паркування.

Згідно зі ст. 279-1 КУпАП, якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену в ч. 1 ст. 14-2 цього Кодексу.

За запитом посадових осіб відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

12 жовтня 2022 року головний спеціалістом - інспектором з паркування відділу муніципальної інспекції управління з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради Науменком С.С. було виявлено автомобіль марки «Opel Ascona», номерний знак НОМЕР_1 та винесено постанову серії КА №2014 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. Цивільно - правові відносини які склались між позивачем та ОСОБА_2 не можуть братись до уваги інспектором з паркування, оскільки це виходить за межі його посадових обов`язків.

Таким чином, оскаржувана постанова складена інспектором правомірно та у встановленому законом порядку. Доказами того, що подія мала місце є фотофіксація, ОСОБА_1 на даний час є власником транспортного засобу, тому підстав для скасування постанови та закриття провадження у справі відсутні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представниця відповідача - Управління з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради - Ткачук Т.В. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, оскільки оскаржувана постанова складена у відповідності до вимог закону. Інспектор з паркування діяв відповідно до вимог КУпАП. Позивачем ОСОБА_1 не доведено те, що ним було перереєстровано транспортний засіб належним чином.

ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

ухвалою суду від 24.03.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання даної ухвали на усунення недоліків такої.

31 березня 2023 року від позивача поступила заява про поновлення строку на звернення до суду з підтверджуючими документами.

05 квітня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначеної її до розгляду.

17 квітня 2023 року від представниці відповідача - Управління з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради - Ткачук Т.В на електронну пошту суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

Позивач ОСОБА_1 через канцелярію суду 17.04.2023 подав заяву про розгляд справи без його участі.

20 квітня 2023 року на електронну пошту суду від Управління з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради надійшов відзив на позов.

Ухвалою суду від 24.04.2023 замінено неналежного відповідача - Калуську міську раду в особі відділу муніципальної інспекції в складі Управління з питань надзвичайних ситуацій на належного - Управління з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

як вбачається із копії постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) серії КА №2014 від 12.10.2022, ОСОБА_1 на транспортному засобі марки «Opel Ascona», номерний знак НОМЕР_1 , 12.10.2022 о 10.15 год у м. Калуш, на вул. Дзвонарська, 10, допустив порушення п.п. 15.10 и ПДР України - зупинення ближче 10 метрів від виїздів із прилеглих територій, в результаті чого скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. Даною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 680 грн.

Позивач ОСОБА_1 заперечує проти правомірності винесення даної постанови у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, оскільки йому на час винесення оскаржуваної постанови не належав транспортний засіб марки «Opel Ascona», н.з. НОМЕР_1 , на підтвердження чого надає: договір комісії № 010354 від 03.11.2020, згідно з яким ТОВ «РУДЖЕРО» зобов`язався за комісійну плату здійснити продаж вищевказаного транспотного засобу ОСОБА_1 ; договір купівлі - продажу транспортного засобу від 03.11.2020, згідно з яким ТОВ «РУДЖЕРО» продало, а ОСОБА_2 купив транспортний засіб «Opel Askona», 1986 року випуску, колір чорний, № кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_1 .

На підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови представником відповідача було надано: запити про надання інформації у ТСЦ та супровідні листи Територіального центру МВС з відповідями, з яких вбачається, що власником транспортного засобу марки «Opel Askona», 1986 року випуску, колір чорний, № кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 ; а також три фотокопії з фіксацією вказаного транспортного засобу під час вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином між сторонами виник спір відносно правомірності винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача та наявності/відсутності підстав для її скасування.

ІV. Оцінка суду:

заслухавши пояснення сторін , вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить такого висновку.

Як передбачено ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Згідно із ст. 9, 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 ставиться у вину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме порушення п. 15.10. и ПДР України - зупинення ближче 10 метрів від виїзду із прилеглої території.

Частиною 3 стаття 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлена відповідальність, зокрема, за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

В той же час, ч. 1 ст. 122 КУпАП встановлює відповідальність, зокрема, за порушення правил зупинки, стоянки.

Основною відмінністю даних складів адміністративних правопорушень є наслідки визначені ч. 3 ст. 122 КУпАП, які полягають у створенні перешкоди дорожньому руху або загрозі безпеці руху.

Суд звертає увагу, що ст. 122 КУпАП за своїм змістом є бланкетною нормою, а тому, для повного визначення ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює дану норму більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння.

Суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Так, ОСОБА_1 поставлено у вину порушення вимог п. 15.10. и ПДР України. Пунктом 15.10. Правил дорожнього руху України передбачено місця, де стоянка заборонена. Однак, ОСОБА_1 ставиться у вину порушення правил зупинки.

Більше того, п. 15.10. ПДР України не містить підпункту и), який зазначений інспектором в оскаржуваній постанові.

Обов`язковою умовою настання відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, є, зокрема, порушення правил зупинки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. Проте інспектором не зазначено у постанові про створення таких перешкод чи загрози, як і не наведено доказів з даного приводу.

Вказане свідчить про неконкретність висунутого звинувачення, що порушує право позивача на належний захист.

І хоча у відзиві представник відповідача посилається на ч. 1 ст. 122 КУпАП, однак суд не бере це до уваги тому, що суд не вправі самостійно вносити доповнення, зміни у постанову про адміністративне правопорушення, оскільки це є недопустимим. Такі дії будуть свідчити про необ`єктивність, упередженість суду при розгляді справи, порушення права на захист, рівності сторін процесу.

Суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Окрім цього, суд звертає особливу увагу, що належним доказом даного адміністративного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій.

Проте, доказів того, що такий замір інспектором проводився суду не надано.

Стосовно доводів позивача ОСОБА_1 в частині того, що він на час поставленого йому у вину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП не був власником автомобіля і заперечень з цього приводу представника відповідача, суд зазначає таке.

Згідно з вимогами ст. 279-1 КУпАП, у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

У матеріалах справи наявні відповіді з ТСЦ МВС 2642 та долучені до них результати аналітичного пошуку, в яких вбачається, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки «Opel Askona», 1986 року випуску, колір - чорний, номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_1 .

Проте позивач ОСОБА_1 вказує, що на даний час він не є власником вказаного транспортного засобу, оскільки такий продав.

Відповідно до ст. 33, 280 КУпАП, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинна з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Основним законом України є Конституція, що закріплено в її преамбулі.

Згідно із положеннями ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Таким чином, Конституція України як правовий акт з найвищою юридичною силою, закріплюючи принцип верховенства права, послідовно проводить принцип верховенства закону у системі нормативно-правових актів.

Визначення терміну «верховенства права» викладено в абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004: «Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України».

Як вбачається із доповіді Венеціанської комісії «Про верховенство права» складовими верховенства права є обов`язковість зрозумілості, ясності та передбачуваності положень закону та обов`язковість реалізації владних повноважень відповідно до закону, справедливо та розумно.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (пункт 4.1. рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2004 від 02.11.2004.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість.

Конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: права і свободи людини і громадянина, закріплені в Конституції України, не є вичерпними; конституційні права і свободи не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (стаття 22); громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (частина перша статті 24); юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

Адміністративна відповідальність є одним з видів юридичної відповідальності. Під час притягнення особи до будь-якого виду юридичної відповідальності держава має забезпечити дотримання конституційних прав особи і гарантій їх ефективної, а не декларативної реалізації.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з приписами ч. 1-4 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України. Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями, та відповідальність за них (п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України).

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005). Принцип правової визначеності означає, що «обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки» (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року N 17-рп/2010).

Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Притягнення до адміністративної відповідальності як різновиду юридичної відповідальності пов`язується з наявністю в діях конкретної особи відповідного складу адміністративного правопорушення.

Невід`ємним елементом складу адміністративного правопорушення є, зокрема, суб`єкт адміністративного правопорушення.

Зі змісту ст. 9 КУпАП (яка має характер основоположної, бо визначає власне саме поняття адміністративного правопорушення) випливає, що адміністративна відповідальність настає за винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності.

Натомість, виходячи з положень ч. 1 ст. 14-2 КУпАП, єдиною підставою притягнення до адміністративної відповідальності є сам факт реєстрації транспортного засобу за певною особою. При цьому, законом не вимагається доведення такого обов`язкового елементу юридичної конструкції складу адміністративного правопорушення, як суб`єкт, тобто особа, яка вчинила відповідне правопорушення.

Таким чином, у даній справі реалізація положень ч. 1 ст. 14-2 КУпАП вступає в правову колізію з іншими положеннями закону про відповідальність за адміністративні правопорушення, зокрема, зі ст. 9 КУпАП.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах від 06.03.2018 у справі № 234/8701/17 та від 22.11.2018 у справі № 265/3453/17 зазначив, що при вирішенні колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

У даному випадку змінюються підходи щодо розуміння підстави адміністративної відповідальності, а також щодо юридичної конструкції складу адміністративного правопорушення.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зі змісту ст. 62 Конституції України випливає, що на особу не може бути покладено обов`язок виправдовуватися і доводити свою невинуватість, оскільки це суперечить конституційним правам та конвенційним зобов`язанням України.

Відповідно до п. 5 Рішення Конституційного Суду України № 1-рп/19 від 26.02.2019, презумпція невинуватості є важливою гарантією дотримання прав особи та обов`язковою складовою справедливого судового розгляду. Конституційний Суд України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Згідно з п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Відповідно до практики ЄСПЛ принцип презумпції невинуватості вимагає, зокрема, щоб при виконанні своїх обов`язків судді не починали розгляду справи з упередженням щодо вчинення підсудним правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується; тягар доведення лежить на стороні обвинувачення, і будь-який сумнів тлумачиться на користь обвинуваченого; сторона обвинувачення має повідомити підсудного про висунуте проти нього обвинувачення (для того, щоб він міг підготувати і представити свій захист відповідно) та надати суду докази, достатні для його засудження (пункт 77 рішення у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1988, пункт 97 рішення у справі «Яношевич проти Швеції» від 23.07.2002).

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справи "Надточій проти України" від 15.05.2008, «Шмауцер проти Австрії» від 23.10.1995, «Маліге проти Франції» від 23.09.1998). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 17, 21 у рішенні "Надточій проти України").

З огляду на зазначене, а також приписи ч. 1 ст. 19, ч. 1, 2 ст. 62 та ч. 3 ст. 63 Конституції України, суб`єктом, який зобов`язаний збирати докази своєї невинуватості, не може бути особа, яка притягається до будь-якої відповідальності. Особа може надавати такі докази лише за власним бажанням або не надавати їх взагалі.

Разом з цим, відповідно до ч. 5 ст. 279-1 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Звідси випливає, що для накладення адміністративного стягнення за такі правопорушення достатньо фіксації останнього, а вина особи, на яку накладається адміністративне стягнення, не встановлюється.

У даній справі представником відповідача на підтвердження виконання вимог примітки до ст. 14-2 КУпАП надані відповідні фотознімки, на яких зображений автомобіль марки «Opel Ascona», номерний знак НОМЕР_1 , яким 12.10.2022 було здійснено зупинку у м. Калуш по вул. Дзвонарська, 10, та інформацію, надану ТСЦ МВС, згідно з якою вищевказаний автомобіль зареєстровано за позивачем, внаслідок чого на останнього і було накладено адміністративне стягнення.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, позивач 03.11.2020 на підставі договору комісії № 010354 від 03.11.2020 та договору купівлі-продажу транспотного засобу 0100354 від 03.11.2020, при посередництві комісіонера ТОВ «РУДЖЕО» продав автомобіль марки «Opel Askona», 1986 року випуску, колір - чорний, № кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_1 .

Зі змісту даного договору купівлі - продажу вбачається, що покупець набуває право власності та транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного договору купівлі-продажу (п. 2.2 договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

В силу приписів ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частина 1 статті 334 Цивільного кодексу України визначає, що право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із вимогами п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. № 1371), власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають вимогам, установленим МВС, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Проте, станом на момент вчинення правопорушення - 12.10.2022 транспортний засіб марки «Opel Askonа», номерний знак НОМЕР_1 , не був перереєстрований власником згідно з п. 7 Порядку, і значиться зареєстрованим за позивачем.

Отже, в даній справі ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, лише за сам факт реєстрації за ним транспортного засобу, без доведення такого обов`язкового елементу юридичної конструкції складу адміністративного правопорушення, як суб`єкт, тобто особи, яка вчинила відповідне правопорушення, що призвело до порушення передбачених ст. 61, 62 Конституції України, принципів індивідуалізації юридичної відповідальності та презумпції невинуватості.

Оскільки позивач продав свій автомобіль 03.11.2020, а відповідно транспортний засіб з цього моменту вибув з його фактичного володіння, користування та розпорядження, то він не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, вчиненого 12.10.2022.

Доводи позивача ОСОБА_1 в частині того, що інспектором при винесенні оскаржуваної постанови було порушено вимоги ст. 277-2 КУпАП, а саме не було його повідомлено про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення не заслуговують на увагу, оскільки даною нормою визначено правила повідомлення про розгляд справи судом. А інспектор при винесенні даної постанови керувався ч. 5 ст. 279-1 КУпАП, відповідно до якої, постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, обов`язку повідомляти позивача ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи в інспектора не було.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративні правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема при встановленні відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень, зокрема, скасовує постанову і закриває справу.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Враховуючи те, що суд встановив, що наявність складу адміністративного правопорушення, поставленого у вину ОСОБА_1 , не доведена належними та допустимими доказами, а сама постанова винесена з порушенням встановленої законом процедури, суд визнає протиправною та скасовує оскаржувану постанову і вважає за необхідне провадження у справі закрити за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Питання поновлення строку на звернення до суду з даним позовом було вирішено в ухвалі суду від 05.04.2023, якою визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом та поновлено строк звернення до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247, 293, 294 КУпАП, ст. 241, 243, 246, 250-251, 255, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до Управління з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), серії КА № 2014 задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), серії КА № 2014 від 12.10.2022, винесену головним спеціалістом - інспектором з паркування відділу муніципальної інспекції управління з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: Управління з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради, місцезнаходження: м. Калуш, вул. Степана Бандери, 28 Калуського району Івано - Франківської області, .

Суддя: І.М.Андрусів