Справа № 620/4237/22
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №620/4237/22 Суддя (судді) першої інстанції: Непочатих В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2022 року, прийнятого в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просив суд:

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області № 85 від 16.06.2022;

зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області призначити та виплатити позивачу пенсію за віком згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 07.04.2022.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.12.2022 адміністративний позов задоволено частково:

визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 85 від 16.06.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.06.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні;

в решті позову - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, в якій просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.12.2022 та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач звертає увагу, що згідно матеріалів справи позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії від 09.06.2022, тоді як, у резолютивній частині рішення суд першої інстанції зобов`язав пенсійний орган повторно розглянути заяву позивача від 07.06.2022.

На думку відповідача 1, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки статті 11 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", згідно з якою, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше 3 років.

Виходячи з вищевикладеного, для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, позивачу необхідно надати відповідні довідки про періоди проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

Вищевикладене спростовує доводи суду першої інстанції стосовного того, що посвідчення потерпілого достатньо для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, адже чинним законодавством чітко передбачено, що при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» надається: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про періоди проживання на територіях радіоактивного забруднення, адже без відповідних довідок про періоди проживання, неможливо визначити кількість років, на які може бути зменшено пенсійний вік для призначення пенсії із застосуванням ст. 55 зазначеного Закону.

Відповідач 2 не заперечує, що для призначення пенсії позивач надав посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3); довідку, видану виконкомом Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району від 31.05.2022 № 156, про період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по 31.10.1986, з 01.01.1987 по 28.02.1987, з 06.06.1990 по 02.03.1993 та довідку від 01.06.2022 № 101 за період роботи з 27.06.1990 по 26.03.2000 у СТОВ «Сновське».

Зокрема, у довідці від 31.05.2022 № 156 зазначено, що у період з 26.04.1986 по 31.10.1986, з 01.01.1987 по 28.02.1987, з 06.06.1990 по 02.03.1993 позивач постійно проживав в с. Луб`яне, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Проте, відповідно до диплому № НОМЕР_1 , що також був наданий позивачем при призначенні пенсії, позивач навчався у технікумі з 01.09.1983 по 26.03.1987, що розташований у м. Бобровиця, яке не належить до зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідач 2 вважає, що періоди проживання, що зазначені у довідці № 156 співпадають з періодом навчання позивача у технікумі, що вказує на те, що протягом вищезазначених періодів позивач не був постійним жителем с. Луб`яне, а тим більше не проживав на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 31.07.1986, що унеможливлює застосування для позивача початкової величини зменшення пенсійного віку на 3 роки.

Відповідач 2 вважає вірним висновок суду першої інстанції, що період роботи у СТОВ «Сновське» до 29.05.2009 не може бути зарахований до періоду роботи позивача у зоні гарантованого добровільного відселення (3 зона).

Щодо висновків суду першої інстанції з приводу того, що періоди роботи позивача в СТОВ «Сновське» після 29.05.2009 мають бути зараховані до строку роботи позивача у зоні гарантованого добровільного відселення, відповідач 2 звертає увагу, що за період, починаючи з 27.03.2000 позивачем до пенсійного органу не надавалось жодних відомостей про роботу в зоні гарантованого добровільного відселення.

На думку відповідача 2, посилання суду першої інстанції на трудову книжку позивача, також є недоречним, адже до 11.12.2012 (запис про звільнення №21) всі записи про роботу позивача у СТОВ «Сновське» завірені печаткою СТОВ «Сновське» с. Медведівка, Семенівський район. Період роботи з 19.02.2013 по 01.08.2014 завірений печаткою СТОВ «Сновське» с. Заріччя, Семенівський район, що розташоване в зоні гарантованого добровільного відселення, проте даного періоду не достатньо для зменшення пенсійного віку на 6 років, як було заявлено в позовних вимогах позивачем при розгляді справи у першій інстанції.

22.03.2023 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить відмовити в задоволенні такої, та залишити рішення суду першої інстанції - без змін

Позивач вважає, що наданими доказами підтверджується, що він проживав та працював (проходив виробничу практику) в с. Луб`яне в період з 26.04.1986 по 31.10.1986 та з 01.01.1987 по 28.02.1987, в тому числі з моменту аварії по 31.07.1986. Окрім того він проживав в с. Луб`яне в період після навчання, а саме з 06.06.1990 по 02.03.1993, що підтверджується довідкою з міської ради. Таким чином, з моменту аварії на ЧАЕС по 02.03.1993 позивач проживав та працював в с. Луб`яне 3 роки 4 місяці 29 днів, в тому числі станом на 01.01.1993 більше 3-х років.

Керуючись частинами 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є особою, потерпілою від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією посвідчення (категорія 3) серії НОМЕР_2 , виданого Чернігівською обласною державною адміністрацією 26.05.2022.

01.06.2022, у віці 54 роки, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного зонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Мін`юсті 16.03.2021 за № 339/35961.

Заява позивача про призначення пенсії була розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Кіровоградській області та рішенням від 16.06.2022 № 85 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії, з підстав того, що відмова мотивова тим, що період з 26.04.1986 по 31.07.1986 та з 01.01.1987 по 28.02.1987 співпав з періодом навчання позивача з 01.09.1883 по 26.03.1987. Також зазначено, що відповідно до довідки від 01.06.2022 № 101 позивач працював у період з 28.02.1991 по 01.04.2005 в СТОВ «Сновське», яке знаходиться в с. Заріччя (відноситься до третьої зони гарантованого добровільного відселення), а згідно трудової книжки цей період завірено печаткою СТОВ «Сновське» (місце знаходження с. Медведівка, яке відноситься до четвертої зони посиленого радіоактивного контролю). Тому пенсійний орган прийшов до висновку, що документами не підтверджено право на зниження пенсійного віку.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині виходив з того, що наявне у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання останнього у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також, суд першої інстанції прийшов до висновку, що періоди роботи позивача в СТОВ «Сновське» після 29.05.2009 мають бути зараховані до строку роботи позивача у зоні гарантованого добровільного відселення.

Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що вирішення питання про призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву від 07.06.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ).

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

На виконання ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За визначенням, що міститься у п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

На виконання ч. 3 ст. 55 Закону № 796-ХІІ призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Як вказано вище, підставою для відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, було відсутність факту постійного проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення (період з 26.04.1986 по 31.10.1986, з 01.01.1987 по 28.02.1987 співпадає з періодом навчання з 01.09.19836 по 26.03.1987; в довідці від 01.06.2022 № 101 заявник працював з 28.02.1991 по 01.04.2005 в СТОВ «Сновське» яке знаходиться в с. Заріччя (відноситься до зони гарантованого добровільного відселення), а згідно трудової книжки цей період завірено печаткою СТОВ «Сновське» (місце знаходженя с. Медведівка, яке відноситься до четвертої зони посиленого радіактивного контролю).

Як свідчить копія паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 з 11.07.1990 по даний час зареєстрованим місцем проживання є село Луб`яне, Семенівської міської територіальної громади, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області.

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Семенівської міської ради Семенівського району Чернігівської області № 156 від 31.05.2022 ОСОБА_1 дійсно зареєстрований та проживає в селі Луб`яне (Червоний Пахар), Семенівської міської територіальної громади, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області з 26.04.1986 по 31.07.1986, з 01.08.1986 по 31.10.1986, з 01.01.1987 по 28.02.1987, з 06.06.1990 по 02.03.1993, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України № 17-Р від 12.01.1993 відноситься до третьої зони радіактивного забруднення - зони гарантованого добровільного відселення. З 02.03.1993 по теперішній час проживає фактично в с. Медведівка Новгород-Сіверського району, Чернігівської області, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України № 106 від 23.07.1991 до 31.12.2014 відносився до четвертої зони радіаційного забруднення - зони посиленого радіоактивного контролю.

В силу положень Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджених, розпорядженням Кабінету міністрів України від 12.01.1993 № 17-р «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 р. № 106, с. Червоний Пахар (нині - Луб`яне) Семенівського району Чернігівської області належить до зони гарантованого добровільного відселення.

Перелік документів, що подаються до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії, встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1).

На виконання п. 1 Порядку 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з пунктом 2.1 Порядку 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додається, зокрема, документ, який засвідчує особливий статус особи, а саме посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Отже, у довідці має бути зазначено період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, та така має бути видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями). При цьому, законодавець не встановив та не затвердив певного зразка довідки та вимог до неї.

Матеріалами справи підтверджується, що зазначені вимоги Порядку 22-1 позивачем дотримані, оскільки останнім надано пенсійному органу як копію посвідчення громадянина, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, так і довідку про період проживання на відповідній території, видану відповідною сільською радою, тобто органом місцевого самоврядування.

Відтак, підстав для неприйняття до уваги вказаної довідки та неврахування зазначеного періоду проживання позивача на території радіоактивного забруднення при розгляді заяви про призначення йому пенсії у відповідача не було.

Крім того, як вірно вказав суд першої інстанції, основним доказом проживання, роботи або навчання на території зони радіоактивного забруднення чи участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи або посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, яке відповідно до змісту статті 14 Закону № 796-ХІІ, є підставою для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку (стаття 55 Закону № 796-ХІІ). Різного роду довідки про період роботи (проживання) у зоні радіоактивного забруднення є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

Також, колегія суддів звертає увагу, що відповідач не надав жодних доказів щодо спірного періоду навчання позивача, які як він стверджує свідчать про навчання позивача в технікумі в спірний період в іншому населеному пункті, втім питання форми навчання не було досліджено відповідачем, хоча, як підтверджено матеріалами справи, трудова книжка позивача розпочата 05.04.1986. Крім того, записи 1 та 2 трудової книжки НОМЕР_3 сформований наступним чином: «зачислен рабочим производственной части совхоза-техникума» та «уволен в святи с окончанием учебы в совхозе-техникуме».

Крім того, на час звернення позивача до суду належність позивача до особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3 категорії ніким не оспорювалась, його посвідчення (категорія 3) Серії НОМЕР_2 від 26.05.2022, виданого замість посвідчення серії НОМЕР_4 , не скасовано, не визнано недійсним, а отже є таким, що підлягає для застосування в питанні надання пільг, встановлених Законом № 796-ХІІ. Однією із таких пільг є зменшення віку, необхідного для призначення і виплати пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону №796-ХІІ.

Загальновідомим фактом є те, що Чорнобильська катастрофа сталася 26.04.1986, а як вказано вище, згідно примітки до ст. 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Наявні в матеріалах справи документи (довідка № 156 від 31.05.2022) дають підстави для висновку, що позивач за станом на 1 січня 1993 року прожив у зоні гарантованого добровільного відселення більше 3 років, що є підставою для додаткового зменшення пенсійного віку позивачу, передбаченого положеннями статті 55 Закону №796-ХІІ, інші спірні питання, наявні в додаткових доказах до такої довідки, як вірно зауважив суд першої інстанції, відповідач дослідив неналежним чином.

Вік позивача на момент звернення до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком становив 54 роки 2 місяці 03 дні.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення відповідача є протиправним та належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути його заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судами.

Натомість, мотиви та доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновки суду першої інстанції не спростовують.

Зважаючи на те, що учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог, колегія суддів не надає оцінки даній частині спірного рішення.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом повно з`ясовано обставини справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315, 316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області н залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан