Справа № 208/425/22
Суддя: Івченко Т. П.
Дата ухвалення: 2022-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 208/425/22
№ провадження 2-а/208/54/22
РІШЕННЯ

Іменем України

27 вересня 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд місто Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого, судді - Івченко Т.П.

за участю: секретаря судового засідання Оніщук Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янському адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ГУ НП у Дніпропетровській області, структурного підрозділу СРПП ВП № 1 Кам`янського РУП «про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення»,-

встановив:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

24 січня 2022 року до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ГУП НП у Дніпропетровській області, в особі структурного підрозділу СРПП ВП № 1 Кам`янського РУП «про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення», в якій просить суд: постанову серії БАБ № 147044 від 02 січня 2022 року про притягнення його, ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 та ч.4 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 гривень, визнати незаконною та скасувати, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення та зупинити викоання оскаржуваної постанови.

В обґрунтування позову зазначає, що 02.01.2022 року інспектором поліції була винесена Постанова серії БАБ № 147044 від 02.01.2022 р. та до мене засновано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 20 400 грн., за начебто вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122, ч. 4 ст. 126 КУПАП, жодного адміністративного правопорушення, ані передбаченого ч. 2 ст. 122 КУПАП, ані ч. 4 ст. 126 КУПАП позивач не вчиняв, вважає вказану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки обставини, які викладені в постанові по справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не відповідають дійсності.

Щодо начебто вчиненого адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 126 КУПАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, підставою для притягнення стало те, що в реєстрі судових рішень знаходилась Постанова Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 05.11.2021 року у справі № 208/7083/21 про притягнення позивач до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення у вигляді керуванні транспортним засобом особою, тимчасово обмеженою в праві керування транспортними засобами, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 126 КУпАП. Справа № 208/7083/21 розглядалася суддею Савранським Т.А., матеріали справи про адміністративне правопорушення позивачем заперечувалися через відсутність складу правопорушення, 24.11.2021 року, на той момент жодного рішення ще не було, до канцелярії суду було подане клопотання про закриття адміністративного провадження через відсутність складу правопорушення, а також зазначалося, що сплинув строк для притягнення до відповідальності, будучи 26 грудня 2021 року в суді, позивачу повідомили, що рішення по справі ще не прийнто. Як вбачається з Єдиного реєстру судових рішень, постанова була надіслана судом до реєстру 28.12.2021 року, а оприлюднена 30.12.2021 р., таким чином Постанова від 05.11.2021 р. була оприлюднена лише 30.12.2021 року, то позивач вважає, що постанова вступила в законну силу 09.01.2022 року та на момент прийняття оскаржуваної постанови серії БАБ № 147044 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 126 КУПАП, 02.01.2022 року, Постанова від 05.11.2021 р. не вступила в законну силу.

Про існування Постанова від 05.11.2021 р. позивач дізнався від інспектора поліції лише під час складання 02.01.2022 року Постанови серії БАБ № 147044.

Постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 05.11.2021 року у справі № 208/7083/21 було оскаржено і 06 березня 2022 року було скасовано Постановою Дніпровського апеляційного суду, таким чином, позивач вважає, що адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 126 КУПАП не вчиняв, в його діях відсутній склад адмінправопорушення.

Щодо начебто вчиненого адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУПАП, через порушення п.п. 11.2, 11.5 ПДР, рух у крайній лівій смузі, при вільній правій, позивач зазначає, що 02.01.2022 року він, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Шевролет Авео, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався у лівій смузі по пр. Перемоги в м. Кам`янське навпроти кінотеатру «МИР», здійснюючи об`їзд маршрутних таксі, які заїжджали та виїжджали у правій смузі на транспортну зупинку. Тому в його діях не було порушення правил, навпаки він рухався суворо виконуючи правила, зліва від нього залишалося місце для проїзду іншого автомобілю, в цей час автомобіль Мазда д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 здійснив випередження автомобіля позивача, різко здійснив рух перед його автомобілем у праву сторону, позивач став його об`їжджати зліва, і він став різко здійснювати поворот ліворуч, і спричинив ДТП. На ім`я ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення від 02.01.2022 року та схему місця ДТП, дані докази підтверджують викладені позивачем факти, матеріали справи, не мають доказів, що позивач рухався у лівій смузі при вільній правій, навпаки місце розташування ДТП навпроти зупинки маршрутних таксі та схема ДТП, доводять протилежне, а тому позивач не вчиняв адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУПАП, і в його діях відсутній склад адмінправопорушення.

Позивач просить постанову серії БАБ № 147044 від 02 січня 2022 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 та ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400 грн. просить визнати незаконною та скасувати, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити та зупинити виконання оскаржуваної постанови.

2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

24 січня 2022 року до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ГУП НП у Дніпропетровській області, в особі структурного підрозділу СРПП ВП № 1 Кам`янського РУП «про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення» (а.с.1-4).

24 січня 2022 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, адміністративну справу передано до провадження судді Івченко Т.П. (а.с.17).

31 січня 2022 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Івченко Т.П. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху (а.с.18-19).

08 липня 2022 року на виконання Ухвали від 31 січня 2022 року через канцелярію суду позивачем подано заяву про усунення недоліків (а.с.21,22,23-26).

15 липня 2022 року ухвалою судді Івченко Т.П. відкрито провадження в адміністративній справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін (а.с.27-28).

24 липня 2022 року через канцелярію суду позивачем подано заяву про розгляд справи без його участі на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі та просив долучити до матеріалів справи належним чином завірені копії Постанови Дніпровського апеляційного суду від 16.03.2022 року (а.с.35, 38-40).

Відповідно до ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями ч. 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотання однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до вимог ст. 162 КАС України, відповідачу було встановлено строк в шість днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву.

19 серпня 2022 року через канцелярію суду від представника відповідача Кам`янське районне управління поліції Головне управління Національної поліції України в Дніпропетровській області Кучугурного І. надійшов лист, в якому зазначено, що інспектор СРПП ВП № 1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Іванов В.М. попереджений про необхідність з`явитись в судове засідання до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська на розгляд справи за позовом ОСОБА_1 (а.с.41).

Відповідач не скористався своїм правом та не надав Відзив на позовну заяву, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду з боку відповідача не надходило.

Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 163 КАС України, протягом 1 дня з дня отримання відзиву відповідача на позов.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Судом встановлено, що 02 січня 2022 року було розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 147044, якою на ОСОБА_1 , за адміністративне порушення, передбачене ч.4 ст. 126 КУпАП та ч.2 ст.122 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень 00 копійок (а.с.6).

Підставою для винесення оскаржуваної Постанови серії БАБ № 147044, стало те, що 02.01.2022 р. о 13 год. 20 хв., керуючи автомобілем марки «Шевролет Авто», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по пр. Перемоги в м. Кам`янське порушив правило розташування транспортних засобів на дорозі, а саме без потреби рухався в крайній лівій смузі при вільній правій, дорога має дві смуги для руху в одному напрямку, чим порушив п. 11.2, п.11.5 ПДР України, а також керував автомобілем будучи позбавленим права керування транспортним засобом, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 та ч.4 ст 126 КУпАП, в зв`язку з чим ОСОБА_1 визнано винним та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень 00 копійок (а.с.6).

Постановою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 05.11.2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, та накладено відносно нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три місяця. Справу було розглянуто у відсутності правопорушника (а.с.7).

Постановою судді Дніпровського апеляційного суду від 16.03.2022 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 05.11.2021 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.126 КУпАП та провадження по справі закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Того ж дня постанова апеляційного суду набрала законної сили (38-40).

Відповідно до схеми ДТП від 02.01.2022 року та протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 018090 від 02.01.2022 року вбачається, що водій ОСОБА_3 порушив п.10.1 ПДР України, що спричинило ДТП з участю транспортного засобу позивача, в яких відсутні докази, що позивач рухався у лівій смузі при вільній правій (а.с.14,15).

Також висновку прийшов суддя Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська у Постанові від 31.01.2022 року по справі 209/67/22, якою ОСОБА_3 визнано винним за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляд штрафу, в постанові зазначено, що автомобіль марки Шеврове їхав в своїй смузі в попутному напрямку з автомобілем правопорушника (а.с.43-44).

Спір між позивачем та відповідачами виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 147044 від 02.01.2022 року протиправною, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 та ч.4 ст 126 КУпАП.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Позивач не погоджуючись з обставинами, викладеними в постанові серії БАБ № 147044 від 02.01.2022 року, посилаючись на не порушення ним правил дорожнього руху та відсутність складу адміністративного правопорушення, скористувався своїм правом і звернувся до суду з захистом свого порушеного права.

4. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору та застосовані норми права.

Наведене свідчить про публічно-правовий спір з приводу рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За умовами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктами 1.3 та 1.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (із змінами і доповненнями) (далі - ПДР) встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 1.1. ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч. 1ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Положення ч.4 ст.126 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг у справах про адміністративні правопорушення» від 24 червня 1988 року № 6, розглядаючи скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного.

Підставами для визнання будь-якого акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11.10.2016р. у справі № 816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Як вбачається з положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, встановлена приписами вищезазначеної статті презумпція вини суб`єкта владних повноважень зобов`язує останнього у разі не згоди з повідомленими позивачем у заяві обставинами спростувати їх.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення, з врахуванням встановлених обставин.

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі № 760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі № 536/583/17).

Відповідно до роз`яснень, викладених Верховним Судом у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Як зазначено у Постанові Верховного Суду від 13.02.2020 в справі №524/9716/16-а, постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності повинна містити інформацію про будь-яку фіксацію правопорушення.

Згідно з статтею 31 Закону України «Про дорожній рух» № 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху

Однак при накладенні на позивача адміністративного стягнення доказів про фіксацію таких порушень в режимі фотозйомки відповідачем суду не представлено, як не зазначено про їх фіксацію і в оскаржуваній постанові.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, вищезазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд звертає увагу, що Відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення Позивачем Правил дорожнього руху.

Така правова позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 15.03.2019 у справі № 686/11314/17.

Будь-які докази, які б спростовували вищенаведені висновки суду, Відповідачем надано не було та не зазначено джерел їх здобуття.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на її користь.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду, а саме в рішенні ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» (Allenet de Ribemont v. France) від 10.02.1995 року, зазначено, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено поза розумним сумнівом факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, що виключає підстави для його притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП, ст. 280 КУпАП закріплено обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Крім того правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019р. у справі за №724/716/16-а, Верховний Суд виклав правовий висновок, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Згідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Згідно ч. 3 ст. 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Відповідно до ст.ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Вказаний перелік судових рішень, які може приймати суд першої інстанції у цій категорії справ, є вичерпний та не передбачає права суду першої інстанції визнати неправомірними дії суб`єкта владних повноважень, в тому числі і визнавати складену постанову незаконною.

Оскільки судом встановлено, що Постановою судді Дніпровського апеляційного суду від 16.03.2022 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 05.11.2021 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.126 КУпАП та провадження по справі закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, а схемою ДТП від 02.01.2022 року та протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 018090 від 02.01.2022 року складеного відносно водія ОСОБА_3 , який порушив п.10.1 ПДР України, що підтверджується Постановою від 31.01.2022 року по справі 209/67/22 Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська, суд приходить до висновку, що в діях позивача ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 2 ст. 122 та ч. 4 ст.126 КУпАП, та вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні.

При таких обставинах та відсутності у справі жодного доказу, котрий би відповідав критеріям його належності й допустимості, як і ненадання відповідачем матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно позивача для його безпосереднього дослідження у судовому засіданні, слід дійти висновку, що у діях позивача відсутній склад зазначених адміністративних правопорушень, і, як наслідок, про необхідність скасування оскаржуваної постанови із подальшим закриттям провадження у справі на виконання вимог пункту 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, що є обов`язком суду.

З урахуванням викладеного позовні вимоги позивача щодо скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованими та доведеними, і підлягають в цій частині задоволенню.

5. Розподіл судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Суд, урахувавши положення ст. 139 КАС України щодо правил розподілу судових витрат, вирішивши питання, регламентовані п.п. 1-4 ч.9 цієї ж статті, як то, чи пов`язані судові витрати з розглядом справи, чи є їх розмір обґрунтованим та пропорційним до предмет спору, поведінку сторін під час розгляду справи, зокрема, наявність безпідставних тверджень з їх боку, при розподілі судових витрат, які у цьому випадку складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із залученням експерта, виходив із наступного.

Суд дійшов до висновку, що у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем судового збору за пред`явлення адміністративної позовної заяви до суду із вимогою немайнового характеру у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок і підтверджуються квитанцією № 0.0..1 від 08.07.2022 року, підлягають стягненню на користь позивача з Департаменту патрульної поліції в особі Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області .

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 7, 122ч.1, 251, 268, 283-284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ НП у Дніпропетровській області, структурного підрозділу СРПП ВП № 1 Кам`янського РУП «про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення» задовольнити частково.

Постанову серії БАБ № 147044 від 02 січня 2022 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень 00 копійок за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 122 та ч. 4 ст. 126 КУпАП скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , за ч.2 ст. 122 та ч. 4 ст.126 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції в особі Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Повний текст рішення був складений у строк передбачений ч. 3 ст. 243 КАС України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ГУ НП у Дніпропетровській області, , юридична адреса: 49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, 2-а;

Відповідач: структурний підрозділ СРПП ВП № 1 Кам`янського РУП, юридична адреса: 51939, місто Кам`янське Дніпропетровської області, вулиця Харківська, будинок № 59.

Повний текст судового рішення складений 03 жовтня 2022 року.

Суддя Івченко Т. П.