Справа № 160/3900/23
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2023-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2023 року Справа № 160/3900/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Савченка А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа: Державна податкова служба України, про визнання протиправною та скасування постанови,-
01 березня 2023 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №69817747 від 31.01.2023 р., видану державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владиславом Андрійовичем.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 р. вказана позовна заява була залишена без руху та встановлено позивачу строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, а саме: заяву про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення до суду та доказів на підтвердження поважності цих причин.
На виконання ухвали суду від 06.03.2023 р., позивачем 14.03.2023 р. надано заяву про поновлення строку для звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи з урахуванням особливостей ст. 287 КАС України.
Крім того, цією ухвалою суду зобов`язано відповідача надати належним чином завірені копії виконавчого провадження ВП №69817747 від 31.01.2023 р.
14 квітня 2023 року від Державної податкової служби України надійшла заява, в якій вони просять закрити провадження у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.04.2023 р. у задоволенні заяви Державної податкової служби України про закриття провадження у справі №160/3900/23 відмовлено.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 КАС України.
Згідно з ч. 4 ст. 287 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2017 р. у справі №804/8109/16 позов Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпро Міжрегіонального ГУ ДФС України, Державної фіскальної служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, а саме:
- в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 04.03.2021 р. у справі №804/8109/16 касаційну скаргу Держаної фіскальної служби України залишено без задоволення. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.12.2017 р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2017 р. залишено без змін.
Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» звернулось до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про прийняття до примусового виконання і відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим 19.07.2021 р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом у справі №804/8109/16.
У вказаній постанові зазначено про необхідність виконання боржником рішення суду протягом 10 робочих днів.
24 жовтня 2022 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у рамках виконавчого провадження №69817747 було винесено постанову про накладення штрафу, якою за невиконання без поважних причин боржником рішення суду на Державну податкову службу України накладено штраф у розмірі 5100,00 грн.
31 січня 2023 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №69817747 на підставі п.11 ч.1 ст.39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».
Не погоджуючись з постановою про закінчення виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VІІІ примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною 1 статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частиною 3 статті 18 Закону №1404 визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Згідно із ч.6 ст.26 цього Закону за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення врегульований статтею 63 Закону №1404.
Згідно з ч. 1 ст. 63 Закону №1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону №1404).
Відповідно до ч.3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» визначено відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 75 Закону №1404 у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.
Отже, з урахуванням викладених норм права державний виконавець, як суб`єкт владних повноважень, в силу положень Основного Закону, повинен виконувати свої повноваження лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та зобов`язаний вчинити всі заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення. Прийняттю державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження мають передувати певні дії відносно боржника, послідовність яких визначена Законом №1404. Лише після здійснення всіх необхідних заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду, державний виконавець має можливість винести постанову про закінчення виконавчого провадження.
Як було зазначено вище, згідно з п.11 ч.1 ст.39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 63 цього Закону.
Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону № 1404 у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Разом з тим, відповідно до ст. 75 Закону №1404 у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника (на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) та встановлює новий строк виконання, а у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до зазначеної норми, накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності визначено наслідком повторного невиконання боржником без поважних причин рішення суду, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії. Однак звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.
Як встановлено судом, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.А. виконано певні дії, передбачені ст.ст. 18, 63, 75 Закону №1404, з примусового виконання виконавчого листа, виданого 19.07.2021 р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом у справі №804/8109/16, а саме: направлено боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження із встановленням строку протягом 10 робочих днів для виконання рішення суду, згідно з постановами державного виконавця від 24.10.2022 р. та від 28.11.2022 р. накладено штрафи на боржника, попереджено боржника про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду за ознаками злочину, передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України та направлено до Національної поліції України подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення.
Проте, суд вважає, що відповідачем не вчинено всіх дій, направлених на примусове виконання судового рішення, оскільки державний виконавець не скористався своїм правом, передбаченим п. 3, 14 ч. 3 ст. 18 Закону №1404 та з метою захисту інтересів стягувача не одержав від боржника пояснень, довідок та іншої інформації щодо того, які дії вчинив боржник для виконання рішення суду, не викликав посадових осіб боржника з приводу виконання рішення суду.
З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що державним виконавцем не було вжито всіх можливих та необхідних заходів щодо виконання судового рішення, тому не було законних підстав для закінчення виконавчого провадження №69817747 з підстав, передбачених п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.
Відтак, здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов`язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру після внесення відповідного подання, оскільки не вийде за межі наданих йому повноважень та не буде діяти не у спосіб, встановлений Законом, оскільки сам факт направлення подання до правоохоронних органів не є підставою закінчення виконавчого провадження.
Водночас слід зауважити про безпідставність доводів відповідача про те, що самі по собі вчинені державним виконавцем виконавчі дії (перевірка виконання судового рішення, винесення постанов про накладення на боржника штрафу і надіслання подання про вчинення злочину) є належними і достатніми заходами виконання судового рішення. У свою чергу, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.12.2021 р. у справі №520/6495/2020 та від 08.12.2022 у справі №457/359/21, які відповідно до ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Натомість обставини і нормативне регулювання у постанові Верховного Суду від 24.01.2022 р. у справі №921/555/17-г/14, на яку посилається відповідач, та в справі, яка розглядається, свідчать про те, що спірні правовідносини у вказаних справах не є подібними.
За сукупністю встановлених обставин, суд приходить до висновку про невідповідність оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, в контексті ч.2 ст.2 КАС України, позаяк вона винесена передчасно й за відсутності реального виконання судового рішення.
За таких обставин, суд вважає, що постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 31.01.2023 р. про закінчення виконавчого провадження №69817747 з примусового виконання виконавчого листа №804/8109/16, виданого 19.07.2021 р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом, прийнята не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тобто не відповідає критеріям, визначених ст. 2 КАС України, тому є протиправною та підлягає скасуванню.
Стосовно посилання відповідача у відзиві на позовну заяву, що позивач був обізнаний про відкриття виконавчого провадження та за ідентифікатором доступу мав можливість дізнатись про всі прийняті державним виконавцем подальші рішення та винесені постанови в рамках конкретного виконавчого провадження, в тому числі і про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 31.01.2023 р., а тому вважають, що останнім днем для оскарження є 10.02.2023 р. Крім того, відповідач зазначає, що позовну заяву про скасування постанови про закриття виконавчого провадження датовано 23.02.2023 р. за №52-16/218, а до суду направлено зазначену заяву лише 01.03.2023 р. Відтак, вважає, що позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду у строк, визначений Кодексом адміністративного судочинства України та позивачем не надано доказів поважних причин пропуску звернення до суду.
З цього приводу суд зазначає, що питання поновлення строку звернення до суду було вирішено в ухвалі від 20.03.2022 р.
У вищезазначеній ухвалі, суд встановив, що позивач надав конверт (в якому направлялась постанова про закінчення виконавчого провадження), який містить штамп пошти із датою відправлення 07.02.2023 р. Тобто, із урахуванням строків поштового перебігу між містами Київ та Кривий Ріг, позивач звернувся до суду із дотриманням строку з моменту, коли дізнався про порушення своїх прав.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем фактично не пропущено встановлений п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України строк звернення до суду з позовом про оскарження постанови, що підтверджується наданими до суду доказами.
За вказаних обставин, суд вважає, що посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду є необґрунтованим.
Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову з викладених вище підстав.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2684,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу від 22.02.2023 р. №1938, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 77, 139, 241, 245, 246, 250, 287 КАС України, суд
Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича про закінчення виконавчого провадження від 31.01.2023 р. №39817747 з примусового виконання виконавчого листа у справі №804/8109/16, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом 19.07.2021 р.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя А.В. Савченко