Справа № 120/991/23
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 квітня 2023 р. Справа № 120/991/23

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Державної установи " Вінницька установа виконання покарань (№1)" про скасування постанови про поміщення засудженого в карцер установи виконання покарань на сім діб.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірна постанова від 29.12.2022 року про поміщення в карцер є протиправною, оскільки він не допускав порушень установленого порядку відбування покарання. Позивач акцентує увагу на тому, що відповідачем не з`ясовано фактичні обставини справи, відтак протиправно застосовано до нього дисциплінарне стягнення.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, у якому зазначив, що позивач зберігав та користувався забороненими правилами відбування покарання речами, тим самим, здійснивши дисциплінарний проступок. Таким чином, вимоги позивача є необґрунтованими, на позивача правомірно накладено дисциплінарне стягнення за наслідками допущених ним порушень порядку відбування покарання.

До суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вказав на те, що у його діях відсутній склад дисциплінарного проступку, що виключає можливість застосування до нього заходів дисциплінарного впливу.

Ознайомившись з наявними матеріалами справи, суд встановив наступне.

Позивач, починаючи з 06.12.2001 року відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі в ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)".

09.12.2022 року було проведено неплановий обшуку в камерному приміщенні № 218, де утримуються засуджені до довічного позбавлення волі чоловіки, зокрема позивач.

Обшук проведений із застосуванням нагрудного відеореєстратора.

Під час огляду одягу, в який був одягнутий засуджений ОСОБА_1 , в кишені його кофти було виявлено мобільний телефон марки "Nokia" ІМЕІ НОМЕР_1 із sim-картою мобільного оператора "Vodafone", в полиці для зберігання речей було виявлено sim-карту "МТС", також під час огляду під столом для приймання їжі знайдено керамічний ніж.

У ході перевірки було відібрано письмові пояснення позивача, де ОСОБА_1 зазначив, що телефон вперше побачив під час проведення огляду, а керамічний ніж виданий під час отримання посилки адміністрацією установи. Також письмові пояснення були отримані від співкамерників позивача.

За результатами перевірки було складено висновок службового розслідування за фактом вилучення заборонених предметів від 09.12.2022 року, відповідно до якого на начальника відділення СПС було покладено обов`язок підготувати матеріали для дисциплінарної комісії установи щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

29.12.2022 року відбулося засідання дисциплінарної комісії у присутності позивача. На засіданні більшістю голосів членів дисциплінарної комісії було прийнято постанову про застосування до позивача дисциплінарного покарання у вигляді поміщення у карцер на 7 діб без виведення на роботу за допущене ним 09.12.2022 року порушення режиму тримання з урахуванням поведінки засудженого.

Вважаючи дану постанову про поміщення та подальше утримання у карцері з 29.12.2022 по 05.01.2023 (7 діб) протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Кримінально-виконавчого Кодексу України (далі - КВК України), кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Статтею 5 Кодексу визначено, що кримінально-виконавче законодавство, виконання і відбування покарань ґрунтуються на принципах невідворотності виконання і відбування покарань, законності, справедливості, гуманізму, демократизму, рівності засуджених перед законом, поваги до прав і свобод людини, взаємної відповідальності держави і засудженого, диференціації та індивідуалізації виконання покарань, раціонального застосування примусових заходів і стимулювання правослухняної поведінки, поєднання покарання з виправним впливом, участі громадськості в передбачених законом випадках у діяльності органів і установ виконання покарань.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КВК України, засуджені зобов`язані, зокрема: виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації.

Частиною 2 статті 9 КВК України встановлено, що невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Статтею 107 КВК України визначено права і обов`язки засуджених до позбавлення волі.

Частиною 3 статті 107 КВК України встановлено, що засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії.

Як свідчить аналіз норм КВК України, засудженні повинні неухильно дотримуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань та, у випадку їх порушення, нести за це дисциплінарну відповідальність.

При цьому, згідно вищенаведених положень, кожний засуджений повинен бути ознайомлений з даними правилами, а також наслідками не дотримання правил перебування в установі виконання покарань, тобто про притягнення винної особи, за умови доведеності вчення останнім проступку, до дисциплінарної відповідальності.

Наказом Міністерства юстиції від 28.08.2018 року № 2823/5 затверджено Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (далі - Правила), які регулюють порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі та є обов`язковими для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи.

Пунктом 3 розділу ІІ Правил встановлено, що засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань; ввічливо ставитися до адміністрації та персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених.

Відповідно до частини четвертої розділу II засудженим забороняється, зокрема придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, заборонені до використання в установах виконання покарань за переліком предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено (додаток 3).

Додатку 3 Правил містить перелік предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено.

Згідно з абз. 11 цього додатку засудженим забороняється використовувати та зберігати, зокрема ножі, бритви (крім електричних, механічних та безпечних з касетною головкою) та інші гострорізальні і колючі предмети. Засудженим до довічного позбавлення волі забороняється мати при собі та зберігати в камерах дзеркала, бритви для гоління (крім електричних та механічних) та інші гострорізальні і колючі предмети.

Судом встановлено, що позивач визнав право власності на керамічний ніж, знайдений під час обшуку.

Однак, суд відхиляє доводи позивача про те, що даний ніж набутий ним законним шляхом під час отримання посилки з огляду на те, що нормативно-правовим актом чітко регламентовано заборону зберігати будь-які гострорізальні і колючі предмети.

Також суд бере до уваги той факт, що відповідно до відомостей з висновку службового розслідування за фактом вилучення заборонених предметів 09.12.2022 року (а.с. 12) перед проведенням обшуку засудженим було запропоновано здати заборонені до використання та зберігання предмети та речі, проте позивач заперечив про наявність таких.

Дане свідчить про свідоме приховування керамічного ножа від працівників установи.

Окрім того, абз. 9 додатку 3 Постанови заборонено використовувати та зберігати радіоелектронні засоби, призначені для передавання чи приймання радіосигналів (радіостанції, мобільні телефони та зарядні пристрої до них, SIM-картки, скретч-картки поповнення рахунку мобільного зв`язку, пейджери тощо), друкарські машинки, розмножувальні прилади.

Відповідно до матеріалів справи під час перевірки було виявлено телефон марки "Nokia" ІМЕІ НОМЕР_1 із sim-картою мобільного оператора "Vodafone", в полиці для зберігання речей було виявлено sim-карту "МТС".

Суд не бере до уваги доводи позивача щодо неналежності йому даних речей з огляду на наступне.

Телефон було знайдено в кишені кофти позивача, яка на час перевірки була на ньому. Відтак твердження позивача щодо того, що під час обшуку телефон побачений ним вперше підлягає сумніву.

Також, у камерному приміщенні була знайдена ще одна sim-карта. Суд наголошує на тому, що дані предмети працюють у сукупності, та підтверджують факт наявності мобільного телефону.

З письмових пояснень співкамерників, зазначених у висновку службового розслідування за фактом вилучення заборонених предметів 09.12.2022 року, слідує, що жоден з них не знає про телефон та sim-карти, тобто відповідальність за зберігання даних предметів не може бути покладена на інших осіб, що перебувають у камері разом з позивачем.

Таким чином, суд вважає, що у діях позивача наявний склад дисциплінарного правопорушення. А наведені позивачем аргументи під час здійснення обшуку були спрямовані на ухилення від дисциплінарної відповідальності.

Статтею 131-1 КВК України, визначено поняття дисциплінарного проступку. Дисциплінарним проступком особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою. Персонал установи виконання покарань зобов`язаний довести наявність у діях чи бездіяльності особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, усіх ознак дисциплінарного проступку. Відсутність таких ознак виключає застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КВК України, за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення: попередження; догана; сувора догана; грошовий штраф до двох мінімальних розмірів заробітної плати; скасування поліпшених умов тримання; поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб, а засуджених жінок - до десяти діб; поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб; переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.

Згідно статті 135 КВК, питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань. Дисциплінарна комісія установи виконання покарань діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини членів дисциплінарної комісії. До складу дисциплінарної комісії входять начальник установи виконання покарань, його заступники та начальники служб установи, які за своїми функціональними обов`язками безпосередньо спілкуються з особами, які відбувають покарання у виді позбавлення волі. Очолює дисциплінарну комісію начальник установи виконання покарань або особа, яка виконує його обов`язки. Особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має бути повідомлена про місце і час засідання дисциплінарної комісії не пізніше ніж за одну добу до його проведення. За заявою засудженого цей термін може бути продовжено, але не більш як на дві доби.

Так, відповідно до витягу з протоколу № 241 засідання дисциплінарної комісії установи, враховуючи причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінку засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, виконуючи вимоги ст. ст. 131-1, 131-2, 132-135, прийнято рішення про доцільність застосування до засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 дисциплінарного покарання у вигляді поміщення у карцер на 7 діб.

Також суд акцентує увагу, що відповідно до даних цього ж витягу позивач надав письмове пояснення у якому визнав свою вину.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, згідно частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи те, що склад дисциплінарного проступку знайшов своє відображення під час розгляду даної справи, суд вважає дії адміністрації Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" щодо накладення дисциплінарного стягнення правомірною та такою, що вчинена на підставі, у спосіб та в межах наданих відповідачу повноважень.

Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. код НОМЕР_2 ) до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" (вул. Брацлавська, 2, м. Вінниця, ) про скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович