Справа № 120/3250/22
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3250/22 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Комар П.А.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

19 квітня 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо контролю за виконанням Додаткових заходів індивідуального характеру в частині виконання рішень Ленінського районного суду від 27.11.2006 і Замостянського районного суду від 01.03.2004 в невиконаних її частинах;

- зобов`язати Міністерство юстиції України, з урахуванням РЄСПЛ від 17.07.2017, ініціювати судову процедуру з відновлення і повторного розгляду справи по рішенню Ленінського районного суду від 27.11.2006;

- зобов`язати Міністерство юстиції України, з урахуванням раніше виплаченої ним частини заборгованості ДАК "Укрресурси" на загальну суму 1900147,03 грн. при виконанні трьох рішень РЄСПЛ, сплатити ОСОБА_1 залишок боргу в розмірі 2981555,14 грн., що встановлений Арбітражним керуючим ДАК "Укрресурси" та визнаний постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 у справі №46/436-б;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом подання звіту до суду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 07.06.2022 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2022, було відмовлено у задоволенні заяви позивача про визнання строку звернення до суду не пропущеним та задоволено клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України.

В подальшому, постановою Верховного Суду від 29.12.2022 ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 07.06.2022 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2022 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій у даній справі, суд касаційної інстанції відзначив про відсутність в матеріалах адміністративної справи процесуальних рішень щодо надання можливості позивачу скористатися правом подати заяву, в якій вказати інші причини поважності пропуску строку звернення до суду.

На виконання вказаного, ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 18 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії залишено без руху та запропоновано позивачу у 5-ти денний строк з дня отримання копії ухвали надати заяву з обґрунтуванням наявності причин поважності пропуску строку звернення до суду з даним позовом, при цьому, вказавши інші причини поважності пропуску такого строку, ніж у заяві від 01.06.2022, що міститься в матеріалах справи (т.1 а.с. 146-147).

В подальшому, ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В обґрунтуванні вимог апеляційної скарги скаржником відзначено, що Верховним Судом дана справа була повернута до суду першої інстанції саме для продовження розгляду по суті, а не для вирішення питання про поновлення строку звернення до суду, що свідчить про відсутність підстав для розгляду даного питання.

Окрім того, позивачем відзначено, що згідно ст.ст. 118 та 122 КАС України неможливо встановити день і дату коли в тій чи іншій мірі були б відновлені його права та, відповідно, момент, з якого є можливим відлік шестимісячного строку звернення до суду.

Також апелянт вказав, що залишок невиплаченого боргу остаточно визначений постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 у справі №46/436-б, а тому, звернувшись до суду 07.04.2022 року, він діяв в межах шестимісячного строку.

Відповідач, скориставшись правом подання апеляційної скарги, заперечив проти доводів позивача та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що у поданій заяві позивачем не наведено поважних підстав, які б унеможливили його звернення до суду в межах встановленого законом строку.

Так, на переконання суду першої інстанції, обставини, на які посилається позивач, не свідчать про існування будь-яких об`єктивних перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції, судова колегія виходить з наступного.

Частиною першою статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені-встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

За змістом частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).

Питання застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України, у соціальних спорах було предметом розгляду Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі №240/12017/19 (постанова від 31.03.2021), де Суд висловив наступну правову позицію щодо строків звернення до суду:

"… для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів".

При цьому, Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 9901/325/19 (провадження № 11-677заі19) вказала, що незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Таким чином, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі, і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, колегія суддів наголошує, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу.

Вирішуючи питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду, необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

В той же час, як зазначив Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 №340/1019/19 поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова ).

Таким чином, реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Предметом спору у цій справі є правовідносини, пов`язані із виданням ДАК "Укрресурси" наказу від 06.09.2017 року № 06/09/17-1Б про звільнення ОСОБА_1 та зміни дати звільнення і вчинення про це записів у його трудовій книжці, яка отримана позивачем 19.09.2017 року.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується самим позивачем, про факт видання ДАК "Укрресурси" наказу від 06.09.2017 року № 06/09/17-1Б ОСОБА_1 дізнався, коли отримав трудову книжку з відповідними записами у ній, а саме 19.07.2017 року.

Тобто, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що саме з цієї дати і слід відліковувати період, протягом якого позивач мав можливість оскаржувати відповідні дії/бездіяльність відповідача протягом визначеного процесуальним законом строку.

Обгрунтованість викладеного, також доводиться постановою Верховного Суду від 26.01.2022 року у справі №120/923/20-а, якою встановлено, що обставини видання ДАК "Укрресурси" наказу від 06.09.2027 року стали відомі позивачу ще у 2017 році.

Щодо посилань апелянта на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 у справі №46/436-б, то судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума боргу, яка зазначена в даній постанові, за своєю правовою природою є кредиторськими вимогами ОСОБА_1 до ДАК "Укрресурси", а отже її виплата не може бути здійснена в іншому порядку, ніж це передбачено Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Порушення такої процедури відшкодування боргу призведе до порушення прав та законних інтересів інших кредиторів ДАК "Укрресурси", а відтак, дана постанова суду не може виступати підставою для звернення до суду із даним адміністративним позовом, оскільки зміст даного позову стосується саме наказу від 06.09.2017 року про звільнення ОСОБА_1 та вчинення записів у його трудову книжку, яку позивач отримав 19.09.2017 року.

Окрім того, суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта на позицію Верховного Суду, висловлену в межах даної справи у постанові від 29.12.2022 року, оскільки касаційним судом оцінка факту дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом не надавалась. В даному випадку, судом було надано оцінку лише діям суду першої інстанції щодо дотримання норм процесуального права при вирішенні питання щодо залишення без розгляду позовної заяви позивача.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський Суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Враховуючи те, що поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду з позовом позивачем не зазначено та в ході судового розгляду справи таких не встановлено, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність застосування судом до спірних правовідносин положень статті 123 КАС України та залишення позову без розгляду.

При цьому, судова колегія зауважує про відсутність підстав для надання оцінки іншим доводам апеляційної скарги, оскільки останні є передчасними і можуть бути предметом судового розгляду виключно під час розгляду справи по суті спірних правовідносин.

В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставин.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Матохнюк Д.Б. Гонтарук В. М.