Справа № 520/3592/23
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків
20 квітня 2023 року Справа № 520/3592/23
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Супрун Ю.О. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до НОМЕР_2 прикордонного загіну (військова частина НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
Адвокат Сідак Павло Петрович, діючи в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до НОМЕР_2 прикордонного загину (військова частина НОМЕР_3 ), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ) щодо відмови у звільненні з військової служби ОСОБА_1 через сімейні обставини;

- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ) звільнити ОСОБА_1 з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину віком до 18 років (підпункт Г пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю прийнятого рішення викладене в листі НОМЕР_2 прикордонного загону від 19.01.2023 №12/1036-23 щодо відмови у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби в запас. Як стверджує позивач, що на момент написання рапорту про звільнення його зі служби останній має на вихованні неповнолітню дитину віком до 18 років, оскільки визначено місце проживання за рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04.11.2022 року по справі №554/11424/22 разом із батьком - ОСОБА_1 , а відтак існують обставини, передбачені п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову служби" норми якої поширюються на позивача. Просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2023 відкрито спрощене провадження у вказаний адміністративній справі. У вказаній ухвалі зазначено, що відповідно до положень п.10 ч.6 ст.12, ч.1 ст.257 КАС України, справа належить до справ незначної складності, у зв`язку з чим підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.2,3,4,5 ст.262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Представником відповідача 28.03.2023 надано до суду відзив на адміністративний позов, яким заперечує щодо заявлених позовних вимог. Крім іншого зазначає, що відповідно до норм закону на який посилається позивач, звільнення військовослужбовців з військової служби можливе зокрема через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не виявили бажання продовжувати військову службу) та військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років. Однак, на думку відповідача, позивачем не було надано підтверджуючих документів, які доводять що він дійсно сам виховує дитину віком до 18 років.

03.04.2023 до канцелярії Харківського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якому викладено правову позицію позивача стосовно порушених відповідачем у відзиві на позову питань.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Вiдповiдно до витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 13.03.2022 №79-ос «Про особовий склад» старшого солдата ОСОБА_1 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 зараховано на військову службу за призовом під час мобiлiзацiї, на особливий період, до списку особового складу загону, на всі види забезпечення та призначено на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії - кулеметника 1 вiддiлення інспекторiв прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого Реагування.

Згідно витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 17.03.2022 №91-ос «Про особовий склад» старшого солдата ОСОБА_1 , на виконання наказу АДПСУ від 16.03.2022 № 21/дск, призначено, звільнивши з раніше займаної посади на посаду інспектора прикордонної служби вищої категорії - начальника кулеметної групи з прикордонної застави 2 відділення інспекторів прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування.

Починаючи з 08.08.2019 позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 »), від спільного шлюбу з якою має неповнолітню доньку ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Згідно ч.4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04.11.2022 року по справі №554/11424/22 (провадження № 2/554/4966/2022), яке набрало законної сили 05.12.2022 року, шлюб між позивачем та ОСОБА_2 було розірвано.

Визначено місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , який самостійно здійснює догляд та виховання малолітньої дитини.

Згідно листа Центру розміщення біженців з України від 12.01.2023 вбачається, що ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), має статус особи, яка перебуває під тимчасовим захистом в Ірландії та проживає в Центрі розміщення на півострові Дінгл. Вказано, що ОСОБА_6 перебуває під опікою літнього родича, який зараз хворіє. Також зазначено, що зрозумінням відносяться, що ОСОБА_7 , батько ОСОБА_6 , є її основним опікуном. Також, повідомлено, що ОСОБА_6 має перебувати під опікою батька, інакше вона буде передана під опіку Ірландської служби захисту дітей.».

Окреслене беззаперечно підтверджує факт самоусунення матері від догляду та виховання малолітньої дитини.

В подальшому з метою належного догляду за неповнолітньою дитиною, позивач написав рапорт до начальника третьої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону підполковнику ОСОБА_8 , про звільнення його з військовій частині в запас на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", у зв`язку з тим, що неповнолітня донька ОСОБА_4 залишилась на утриманні, вихованні та постійному нагляді батька.

Листом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 19.01.2023 №12/103623-Вих позивачу відмовлено у задоволенні вказаного рапорту з підстав того, що останнім не було доведено факту самостійного виховання дитини до 18 років.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся в суд з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ, Законом України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року № 548-XIV.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до статті 65 Конституції України Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово було продовжено, наразі дію воєнного стану продовжено строком до 20.05.2023 року.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За приписами пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_5 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" розрізняють наступні види військової служби:

строкова військова служба;

військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

військова служба за контрактом осіб рядового складу;

військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);

військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації.

При цьому, позивач у позовній заяві зазначає, та матеріалами справи підтверджено, що подав рапорт і просить його звільнити з військової служби на підставі п.п. "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Звільнення з військової служби визначає стаття 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно з підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 подавши рапорт про звільнення з військової служби, надав також копію свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_5 від 22.01.2020 та копію рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04.11.2022 року по справі № 554/11424/22 відповідно якого розірвано шлюб між позивачем та ОСОБА_2 , а також визначено місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком ОСОБА_1 , який самостійно здійснює догляд та виховання малолітньої дитини.

У той же час, начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 надано відповідь позивачу 19.01.2023 за №12/103623-Вих, згідно якої відмовив у задоволенні рапорту та зауважив, що останнім не було доведено факту самостійного виховання дитини до 18 років.

При цьому, суд зауважує, що рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04.11.2022 року по справі № 554/11424/22 зокрема, визначено місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком ОСОБА_1 , який самостійно здійснює догляд та виховання малолітньої дитини.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 : 1) є військовослужбовцем, проходить військову службу у воєнний час за призовом під час мобілізації; 2) самостійно виховує дитину віком до 18 років (самостійно здійснює догляд та виховання); 3) не бажає продовжувати військову службу, про що подав рапорт начальнику.

Наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 безальтернативно підлягає звільненню з військової служби на підставі п.п. "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Отже, відмова НОМЕР_2 прикордонного загону звільнити ОСОБА_1 із військової служби є очевидно протиправною, оскільки заявник відповідає вичерпному перелік умов, яким повинен відповідати військовослужбовець для прийняття позитивного рішення за його рапортом. В цій ситуації у відповідача немає дискреційних повноважень, оскільки закон не передбачає будь-яких альтернативних варіантів рішення за наслідками вирішення рапорту військовослужбовця за встановлених судом обставин. З огляду на це обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є ефективним та не суперечить закону.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", оскільки позивач самостійно виховує дитину віком до 18 років.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до НОМЕР_2 прикордонного загіну (військова частина НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ) щодо відмови у звільненні з військової служби ОСОБА_1 через сімейні обставини.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_3 ) звільнити ОСОБА_1 з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину віком до 18 років (підпункт Г пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань НОМЕР_2 прикордонного загіну (військова частина НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три грн. 60 коп.).

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення складено та підписано 20.04.2023.

Суддя Супрун Ю.О.