Справа № 278/620/23
Суддя: Дубовік О. М.
Дата ухвалення: 2023-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 278/620/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 року м. Житомир

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік О. М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , до Головного управління національної поліції в Житомирській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Житомирського районного суду Житомирської області з адміністративним позовом до Головного управління національної поліції в Житомирській області, в якому просить:

- скасувати постанову від 21.01.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн;

- закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 183 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 21 січня 2023 року інспектором СРПП ВП №1 Житомирського РУП Головного управління національної поліції в Житомирській області старшим лейтенантом поліці Буханевичем Д.О. було винесено постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 183 КУпАП за завідомо неправдивий виклик поліцейських, повідомивши про незаконне проникнення до житла та будинку, та накладено адміністративний штраф у сумі 1700 грн.

Ухвалою суду від 08 лютого 2023 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У відзиві на позов представник відповідача позовні вимоги не визнала у повному обсязі та просила суд відмовити у задоволенні позову (а.с. 32-36). Зазначила, що 20.01.2023 року на спецлінію 102 ВП №1 ЖРУП ГУНП в Житомирській області надійшло повідомлення (ЄО 652) від ОСОБА_1 наступного змісту: 20.01.2023 року о 23:34 год за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 незаконно пронили до будинку заявниці, погрожуючи її чоловіку. По приїзду на місце події, вказана позивачем подія не знайшла свого підтвердження, проникнення в будинок заявниці не було, про що була винесена оскаржувана постанова.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 21.01.2023 року о 23:35 год ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем проживання, здійснила завідомо неправдивий виклик працівників поліції, повідомивши про незаконне проникненння до житла, хоча цього факту не було.

У зв`язку з порушенням вищевказнаних норм, інспектором і було винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєнння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.

Також заперечували щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу.

Представник відповідача, посилаючись на вищенаведене, вважає, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.183 КУпАП, а дії поліцейського при винесенні оскаржуваної постанови відповідали приписам законодавства.

До відзиву на позовну заяву додано копію рапорту від 21.02.2023 року дільничого офіцера поліції Відділу поліції №1 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області Барчука А.О. (а.с. 38).

Також до суду разом із супровідним листом від 13.02.2023 року стороною відповідача надіслано компакт-диск з відеозаписами з нагрудної камери поліцейских (а.с. 30-31).

Відповіддю на відзив (а.с. 41) представник позивача виклала свою позицію щодо відображеного у відзиві на позовну заяву. Додала копію відповіді Відділу №1 Житомирського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області від 07.02.2023 року (а.с. 43).

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Судом встановлено, що 21.01.2023 року інспектором СРПП ВП №1 Житомирського РУП Головного управління національної поліції в Житомирській області старшим лейтенантом поліці Буханевичем Д.О. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБІ №235011, якою позивача ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн (а.с. 10).

За змістом оскаржуваної постанови, 21.01.2023 о 23:35 год, у гр. ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем проживання, здійснила завідомо неправдивий виклик на спеціальну лінію «102» та повідомила незаконне проникнення, однак такого факту в дійсності не було.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про національну поліцію» завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Згідно з п.п. 1-5 ч.1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; здійснює екстрені комунікації за телефонним номером 102, оброблення та використання інформації, переданої поліції постачальниками електронних комунікаційних мереж та/або послуг у випадках та порядку, передбачених Законом України "Про електронні комунікації".

Передбачені ст. 3 Конституції України гарантії, які полягають у тому, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, вказують на можливість здійснення захисту особою як її життя та здоров`я, безпеки, майна, так і відповідних прав інших осіб, по відношенню до яких передбачається або є ймовірною загроза порушення вищезазначених прав.

Положеннями ч.2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Системний аналіз наведених норм в розрізі покладення тягаря доведення слід розуміти як зміщення балансу ініціативності використання процесуальних прав та обов`язків доведення в бік суб`єкта владних повноважень з урахуванням, по-перше, конституційно закріпленої гарантії спрямованості діяльності держави, по-друге, зрозумілого більш вразливого становища особи, яка має намір здійснити захист порушеного або невизнаного права у спорі в сфері публічних взаємовідносин, у порівнянні з особою владної компетенції, та, як безпосередньо пов`язаного із попереднім твердженням, спрощеного порядку фактичного доступу суб`єкта владних повноважень до тих даних, що застосовувались при прийнятті певного рішення і які можуть прийматись судом як докази.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с. 11), від 21.01.2023 року, складеного о 00:20 год, інспектором поліції було прйнято заяву від гр. ОСОБА_1 , де вона виклала оставини, за яких відбувались події 20.01.2023 року у її будинку за участю ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

За змістом рапорту Відділу поліції №1 УПП в Житомирській області (поліцейський Барчук А.О.), вбачається, що 20.01.2023 року отримано заяву та зареєстровано ЄО за №625 від 20.01.2023 року як: інші злочини проти виборчих, трудових та інших особистих прав та свобод людини. В результаті опрацювання вказаної інформації встановлено наступне. 21.01.2023 року о 23:35 надійшло повідомлення зі сліжби 102 про те, що 20.01.2023 року о 23:34 за адресою: АДРЕСА_1 заявниця повідомила, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 незаконно проникли до будинку заявниці, погрожують чоловіку заявниці (вказано телефон заявника) (а.с. 38).

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Положеннями ст.183 КУпАП передбачено настання відповідальності в разі завідомо неправдивого виклику пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань.

Аналіз наведеної норми вказує на можливість її застосування за умови, коли особа, що здійснює виклик, усвідомлювала та бажала здійснити виклик поліції за факту очевидної, зрозумілої як для неї, так і для стороннього спостерігача відсутності будь-яких ознак, в тому числі, навіть поверхневих, які виявляли би перебіг або замах на здійснення протиправних дій.

У кожному конкретному випадку суд має надати оцінку об`єктивним даним, що супроводжували відповідні події, а також суб`єктивним факторам на предмет можливості сприйняття подій за психоемоційним становищем.

З матеріалів справи вбачається, що працівниками поліції було встановлено відсутність факту незаконного проникнення з боку ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки як свідчать досліджені під час судового розгляду записи з нагрудної камери поліцейського (а.с. 30), вказаних осіб запросила до будинку донька позивача, яка проживає разом із останньою. В подальшому, у всіх присутніх і виник конфлікт з обопольними звинуваченнями.

Разом з тим, будь-яких доказів того, що обставини, за яких позивач зателефонувала на лінію «102» та викликала наряд поліції, не були такими, що могли бути сприйняті ОСОБА_1 як загрозливі для неї чи для її чоловіка, матеріали справи не містять, оскільки у нічний час, перебуваючи у її домоволодінні сторонні особи, яких позивач побоювалась, були ініціаторами словесного конфлікту.

При цьому, обставини події, так як вони викладені ОСОБА_1 у позові, свідчать про те, що події могли сприйматися нею як такі, що містять ознаки протиправних дій.

Виклик 21.01.2023 року о 23 год 35 хв на лінію 102 може свідчити про реалізацію особою права на захист, в тому числі іншої особи, шляхом звернення до органів Національної поліції.

Як вже зазначалося, суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Відповідачем не обґрунтовано та не підтверджено жодними доказами наявність у діях позивача за обставин, які склалися, прямого умислу на завідомо неправдивий виклик поліції.

Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає, серед іншого, рішення про скасування постанови і закриття справи.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, суд приходить висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

У відповідності до п. 5 ч.1 ст. 244 КАС України, при ухваленні рішення суд має також вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами.

У силу вимог до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частин першої та третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У свою чергу, відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених правових норм вказує про те, що у разі неспівмірності таких витрат, обов`язок доведення покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, однак відповідачем до суду таке клопотання не подавалось.

Частиною сьомою статті 139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути.

Перевіряючи наявність підстав для стягнення заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, суд встановив, що адвокатом Мотовильник Ю. В. (а.с. 18) було надано правову допомогу позивачу, що підтверджується як матеріалами справи, так і ордером на надання правничої (правової) допомоги від 30.01.2023 року (а.с. 17), договором №2701/1 надання правової допомоги, укладеним 27.01.2023 року між позивачем та адвокатом (а.с. 13-14), розрахунком суми гонорару (а.с. 15), а також актом наданих послуг від 30.01.2023 року (а.с. 15 звор. стор.) та .

Згідно зазначеного акту загальна вартість послуг адвоката склала 1000,00 грн; оплата наданих послуг підтверджується квитанцією про сплату/отримання гонорару (а.с. 16).

Разом з тим, суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04), в яких суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

При цьому, статтею 30 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Суд зазначає, що розподілу судових витрат підлягають лише ті витрати, що безпосередньо стосуються судової справи та її предмета.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000,00 грн є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, а тому підлягають стягненню.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова особа чи службова особа.

У зв`язку із задоволенням позову у справі, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 536,80 грн відшкодовуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 19, 72-77, 139-145, 241-246, 257, 262, 268-272, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 7, 9, 183, 247, 251 КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову від 21.01.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБІ №235011 про притягнення ОСОБА_1 за ст. 183 КУпАП, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 1700,00 грн.

Закрити провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 138 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 536,80 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Житомирський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. М. Дубовік