Справа № 620/2803/23
Суддя: Поліщук Л.О.
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

20 квітня 2023 року м. Чернігів Справа № 620/2803/23

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Поліщук Л.О., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор», в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не отримане під час проходження військової служби в період з 14.10.2010 по 06.09.2022 речове майно відповідно до статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2022 року (рік звільнення);

зобов`язати державну установу «Чернігівський слідчий ізолятор» здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошову компенсацію за не отримане під час проходження військової служби в період з 14.10.2010 по 06.09.2022 речове майно відповідно до статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2022 року (рік звільнення).

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 дану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду, зокрема, заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з вказанням підстав для його поновлення та доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вказаної ухвали від представника позивача надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду, обґрунтована тим, що позивач про невиплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно дізнався з відповіді на адвокатський запит його представника. Наказ про звільнення, зазначеної інформації не містить. Також своєчасному зверненню до суду позивачу перешкодило те, що позивач здійснював догляд за матір`ю, яка хворіє та потребує його догляду та яка з початку воєнного стану вона виїхала із Чернігова.

Розглянувши зазначену заяву, суд зазначає наступне.

Процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічною службою є, зокрема, військова служба.

За характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Верховний Суд у постанові від 23.06.2022 у справі № 540/1951/20 дійшов висновку, що враховуючи правову природу грошової компенсації за неотримане речове майно, спеціальним строком звернення до суду з позовом є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Дослідивши зміст наказу ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» від 05.09.2022 № 170/ОС-22 про звільнення позивача, суд зауважує, що в ньому відображено належні складові та їх розмір, що підлягають, на думку відповідача, до виплати ОСОБА_1 при звільненні. Як зазначив представник позивача у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, з наказом про звільнення ОСОБА_1 ознайомився 06.09.2022.

Таким чином, ознайомившись 06.09.2022 з наказом ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» від 05.09.2022 № 170/ОС-22, при цьому, звернувшись до суду з даним позовом 04.02.2023 (згідно з поштовим штампом на конверті), позивач звернувся з пропуском місячного строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Суд зазначає, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 № 340/1019/19).

В даному випадку, суд наголошує на тому, що розмір нарахованих роботодавцем виплат при звільненні є інформацією, що відома особі, яка звільняється. Крім того, така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про підстави нарахування/не нарахування того чи іншого виду грошового забезпечення.

Отже, з дня отримання виплати при звільненні/наказу про звільнення із зазначенням складових, що підлягають до виплати, особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання зазначеної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо складових, які увійшли до виплати при звільненні звернулась до відповідного органу із заявою про надання їй такої інформації. У цьому разі особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні відповіді на подану нею заяву.

Суд зауважує, що порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом місяця від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Таким чином, звернення позивача у березні 2023 року за правовою допомогою, та отримання відповіді від відповідача від 21.03.2023 на адвокатський запит не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в цьому випадку.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.06.2022 у справі № 540/2001/21.

Посилання на несвоєчасне звернення до суду через догляд за хворою матір`ю, яка виїхала у зв`язку з воєнним станом, суд оцінює критично з огляду на наступне.

Для підтвердження факт виїзду матері позивача за межі міста Чернігів, його представником до суду надано Довідку № 3504- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 . Дослідивши зміст вказаної Довідки суд зауважує, що вона видана станом на 25.03.2022, а отже вона не засвідчує та, відповідно, не підтверджує факт перебування означеної особи за межами міста Чернігова у спірний період, а саме починаючи з 06.10.2022. Крім того, доказів, які б підтверджували родинні зв`язки матері та сина між позивачем та громадянкою ОСОБА_2 до суду не надано.

Суд звертає увагу, що відповідності до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Частиною другою статті 43 КАС України передбачено, що здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Статтею 55 КАС України встановлено, що сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що особа має право звертатися до суду як особисто, так і через уповноваженого представника, який може бути наділений всіма процесуальними правами, які належать позивачу (чи іншому учаснику справи).

З огляду на вказане, суд зауважує, що представником позивача не наведено обставин, які б перешкоджали позивачу звернутися за правовою допомогою до березня 2023 року та відповідно своєчасно звернутися до суду, у строк, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначені представником позивача обставини щодо неможливості ОСОБА_1 своєчасно звернутися до суду з даним позовом, не є об`єктивно непереборними, такими, що не залежали від волі позивача та виключали можливість для вчасного його звернення до суду з цим позовом.

Частинами першою, другою статті 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно із частиною четвертою статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З огляду вказане вище, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі викладеного та керуючись статтями 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви та позовну заяву і додані до неї документи надіслати позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили та може бути оскаржена в строк і порядок, передбачені статтями 256, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.О. Поліщук