Справа № 520/4795/19
Суддя: Бабаєв А.І.
Дата ухвалення: 2023-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2023 року № 520/4795/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бабаєва А.І.,

за участі:

секретаря судового засідання Крамної А.М.,

представника позивача Макаренко О.А.,

представника відповідача Павлович Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 09.01.2019 №6;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 09.01.2019 №6;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 09.01.2019 №6;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 09.01.2019 №6;

- скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №6 від 09.01.2019;

- скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Харківській області від 09.01.2019 № Ф-6.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 09.01.2019 №6, від 09.01.2019 №6, від 09.01.2019 №6, від 09.01.2019 №6, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №6 від 09.01.2019, вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Харківській області від 09.01.2019 № Ф-6, на думку позивача є протиправними та підлягають скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 року по справі № 520/4795/19 адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 09.01.2019 №6. Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 09.01.2019 №6. Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 09.01.2019 №6. Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 09.01.2019 №6. Скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску №6 від 09.01.2019. Скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Харківській області від 09.01.2019 № Ф-6. Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м.Харків, вул.Пушкінська, 46, ) судовий збір у розмірі 9605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять гривень) грн. 00 коп.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2019 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 року по справі №520/4795/19 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 16 серпня 2022 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року скасовано, справу №520/4795/19 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2022 року адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень прийнято до розгляду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2023 року замінено відповідача Головне управління ДФС у Харківській області по справі за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень на правонаступника Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП: 43983495).

В судове засідання представник позивача прибула, позов підтримала та просила його задовольнити.

В судове засідання представник відповідача прибула, проти позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області проведено документальну планову виїзну перевірку самозайнятої особи ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_1 , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 року, дотримання вимог законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 року.

За результатами перевірки складено акт №5209/20-40-13-06-07/ від 14.12.2018 року.

В акті перевірки ГУ ДФС у Харківській області дійшло до висновків про порушення позивачем вимог п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПКУ), які призвели до заниження податкових зобов`язань по податку на додану вартість на суму 741 850,00 грн., а також про порушення п. 120'.2 ст.120' ПКУ та визначено штрафну санкцію за не реєстрацію податкових накладних у сумі 370 925,00 грн.

На підставі зазначеного висновку в акті перевірки ГУДФС у Харківській області були прийняті податкові повідомлення - рішення від 09.01.2019 №6 та від 09.01.2019 №6.

Також в акті перевірки №5209/20-40-13-06-057 від 14.12.2018 ГУ ДФС у Харківській області дійшов висновків про порушення позивачем:

- п.п. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п. 177.1 ст. 177, п. 177.2 ст. 177 ПКУ, що призвело до заниження суми податкового зобов`язання за 2016-2017 р. з податку на доходи фізичних осіб у сумі 763 115,51 грн;

- ст. 168 ПКУ, що призвело до не забезпечення виконання податкових зобов`язань платником збору по військовому збору за 2016-2017р. у сумі 63592,96 грн;

- п.п.7.1.2 п. 7.1 ст. 7, п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.10 №2464-VІ, що призвело до заниження сум страхових внесків від суми чистого доходу за період 2016, 2017 роки в розмірі 174 147,74 грн.

На підставі цих висновків акту перевірки ГУ ДФС у Харківській області прийняті податкові повідомлення- рішення:

- від 09.01.2019 №6 про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб на суму 953 894,39 грн. (у т.ч. за податковими зобов`язаннями - 763115,51 грн., за штрафними санкціями - 190 778,88 грн.);

- від 09.01.2019 №6 про збільшення суми грошового зобов`язання по військовому збору на суму 79 491,20 грн. (у т.ч. за податковими зобов`язаннями - 63592,96 грн., за штрафними санкціями - 15 898,24 грн.).

Також, ГУ ДФС у Харківській області прийняте рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №6 від 09.01.2019, яким застосовані штрафні санкції у розмірі 25576,47 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.01.2019 №Ф-6 у розмірі 174147,74 грн.

Позивач, вважаючи протиправними оскаржувані рішення, звернувся до суду з даним позовом.

Фактичною підставою для вищевказаних висновків у акті перевірки слугували твердження ГУДФС у Харківській області про неправомірність включення підприємцем до складу витрат на закупку пального, яке не було використане для отримання доходу, на суму 3709248,35 грн. та витрат на закупку запчастин у 2017 році на суму 530 282,27 грн.

Актом перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у періоді з 01.01.2016 по 31.12.2017 перебував на загальній системі оподаткування та був платником податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, єдиного внеску, військового збору, податку на додану вартість та здійснював діяльність з надання послуг по перевезенню товарно-матеріальних цінностей, що відповідає зареєстрованому виду діяльності 49.41 «вантажний автомобільний транспорт».

Питання оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, врегульовані ст. 177 ПКУ.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПКУ об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Як визначено п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПКУ до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать інші витрати, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково- касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Водночас, п.п. 177.4.5, п.п. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПКУ передбачено, що не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми), дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Ці вимоги деталізовані приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88 (далі - Положення №88), згідно з п. 2.4 якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз норм вищевказаного Закону, Положення №88 та норм ПКУ свідчить про те, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування мають бути фактично здійснені, безпосередньо пов`язані з отриманням доходу та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем в межах здійснення господарської діяльності та з метою отримання прибутку протягом 2016-2017 років були надані послуги з перевезення ТМЦ відповідно до укладених договорів про надання послуг з перевезення вантажів з ТОВ «Кернел - Трейд» (п.н. 31454383), ПП«ЛІГА А» (п.н. 30588680), ТОВ «Агроліга» (п.н. 31369010), ТОВ «К.Н.Т» (п.н. 37707554), ПАТ «Підсереднє» (п.н. 00387134), ТОВ«АСК-ТОРГАГРОТРАНС» (п.н. 39247469), ТОВ «АГРОФІРМА «ПІСЧАНСЬКА»(п.н. 30767795), ТОВ «Східагроконтракт» (п.н. 31634250) (стор. 9 акту перевірки).

На підтвердження виконання умов зазначених договорів та підтвердження понесених витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходу, ФОП ОСОБА_1 були надані до перевірки наступні документи: договори, акти виконаних робіт, товарно-транспортнінакладні, акти списання палива, розрахунок витрат пального на виконання роботи по ввезенню вантажів автомобільним транспортом за 2016-2017 роки, виписки з банківського рахунку про отримання коштів від замовників наданих послуг.

Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2021 року по даній справі зазначив, що суди, зазначаючи про підтвердження використання позивачем паливно-мастильних матеріалів не досліджують, в якій кількості підтверджується таке використання, на яку суму та не визначають, яка кількість обліковувалась у залишках у бухгалтерському обліку (по рахунку 203) і на яку суму. Вказано, що судами попередніх інстанцій не досліджено розрахунки використання палива, здійснені податковим органом під час перевірки та даними, які надає позивач, не встановлено розбіжності між цими розрахунками та не досліджено за рахунок яких показників існують такі розбіжності. Також, прийшов до висновку, що суди, приймаючи рішення дійшли до висновку, що розрахунок витрат пального, самостійно зроблений відповідачем не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки з розрахунку неможливо зрозуміти, на підставі яких показників розраховувались норми витрат, як встановлювалась базова лінійна норма витрати палива, який сумарний коригуючий коефіцієнт застосовується і чим застосовується він взагалі. Зазначено, що позивачем під час перевірки і суду не надано розрахунок витрат пального, та використаний обсяг з урахуванням дистанції (маршруту) проїзду встановленого під час перевірки на підставі актів виконаних робіт, і які саме об`єми витрат пального підтверджуються на яку суму та якими первинними документами. Вказано, що позивач під час розгляду справи доводить, що податковим органом невірно була визначена відстань перевезень, оскільки при розрахунку витрат пального враховувалась лише відстань від пункту навантаження до пункту розвантаження вантажу, але не враховувалась відстань від пункту базування (відправлення) транспортного засобу до пункту навантаження вантажу та з пункту розвантаження вантажу до пункту базування транспортного засобу, однак позивачем не надано під час перевірки і суду будь-які відомості і розрахунки яка саме відстань і маршрут не враховані. Також, вказано, що з урахуванням встановлених судовими інстанціями обставин справи, суди попередніх інстанцій вирішуючи спір дійшли передчасного висновку про задоволення позовних вимог позивача з огляду на не встановлення судами в повній мірі фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2021 року по даній справі, враховуючи передчасність встановлення судами правильності визначення позивачем доходу, виходячи з документально підтверджених витрат, зазначив, що у даному випадку є передчасними висновки судів про задоволення позовних вимог щодо неправомірного визначення позивачу податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору за вказані періоди, оскільки такі вимоги є похідними.

Так, позивачем надано реєстр відстаней при наданні послуг ФОП ОСОБА_1 за 2016-2017 роки з врахуванням відстані по маршруту: пункт стоянки - пункт відвантаження - пункт розвантаження- пункт стоянки.

Наказом від 29.12.2015 №15-П ФО-П ОСОБА_1 було затверджено порядок розрахунку витрат пального на виконання роботи по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, за яким:

Основні витрати пального при роботі бортових автомобілів з причепами і сідельних тягачів з напівпричепами розраховуються за формулою: Ов = 0,01 х (Нв х Вгр +Ндод + Нтр х Тр) х (1 + 0,01 х К індив.), де: Ов - витрати пального на основну роботу, літри; Вгр - Відстань перевезення грузу; Нв - Норма витрат пального,л; Ндод - витрати пального на перевезення вантужу (1,0 літр на кожну т вантажу) Нтр - витрати пального на транспортну роботу= 1,3 л/100 ткм (дизпаливо); Тр - обсяг транспортної роботи, т.км (Тр = Мгр х Вгр, де Мгр - маса вантажу, Вгр - пробіг з вантажем);

Додаткові витрати пального при роботі бортових автомобілів з причепами і сідельних тягачів з напівпричепами розраховуються за формулою: Дв = 0,01 х (Зв-Вгр) х Нв) х (1 + 0,01 х Нв індів), де: Зв - Загальна відстань по маршруту перевезення, км; Вгр - Відстань перевезення грузу, км; Нв - Норма витрат пального, л; К інвід. - поправочний коефіцієнт (сумарна відносна надбавка або зниження) до норми в відсотках.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджуються обсяги використання палива позивачем у своїй господарській діяльності.

При цьому, при розрахунках використання палива податковим органом не враховано маршрути: «пункт дислокації (стоянки) - пункт відвантаження» та «пункт розвантаження- пункт стоянки», а також відстані по цих маршрутах, зазначені в Реєстрі відстаней при наданні послуг ФОП ОСОБА_1 за 2016-2017 роки.

Реальність придбання пального та його подальше використання для здійснення підприємницької діяльності підтверджується належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку, а саме: наказами "Про тимчасові індивідуальні норми витрат дизельного палива", оборотно - сальдовими відомостями по рахунку 203 "Паливо", актами про списання палива, розрахунками витрат пального на виконання роботи по перевезенню вантажів автомобільним транспортом за період 2016-2017 року, плановими калькуляціями собівартості перевезень автомобільним транспортом, документами на право власності транспортними засобами, документами на користування автомобілів та причепів до них, договорами купівлі - продажу нафтопродуктів, податковими та видатковими накладними, договором продажу нафтопродуктів, рахунками - фактури, договорами поставки нафтопродуктів, рахунками на оплату, фіскальними чеками на отримання палива, актами надання послуг, договорами про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобілів, товаро - транспортними накладними, актами прийому - передачі виконаних робіт, договорами підряду на перевезення вантажу, які містяться в матеріалах справи.

Оплата за придбане пальне проводилась позивачем у готівковій та безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку підприємця на рахунки постачальників, що підтверджується виписками з банківського рахунку, які наявні в матеріалах справи.

Крім того, що розрахунок витрат пального, самостійно зроблений ГУ ДФС у Харківській області (додаток до акту перевірки т.1 а.с.64-90) не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки з розрахунку не можливо зрозуміти, на підставі яких показників розраховувались норми витрат, як встановлювалась базова лінійна норма витрати палива, який сумарний коригуючий коефіцієнт (Кг) застосовувався і чи застосовувався він взагалі.

Суд зазначає, що витрати на придбання вказаного палива є підтвердженими та правомірно віднесені підприємцем до витрат у розумінні п. 177.4 ст. 177 ПКУ.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у 2017 році ФОП ОСОБА_1 здійснив придбання запчастин, на загальну суму 530 282,27 грн.

Згідно з п.п. 177.4.4 п.177ст. 177 ПКУ до складу витрат підприємця включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, до яких відносяться витрати на ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності.

Разом з цим п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПКУ встановлено, що не включаються до витрат підприємця витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного значення, визначених ст. 177 ПКУ.

До основних засобів подвійного призначення належать земельні ділянки, об`єкти житлової нерухомості, легкові та вантажні автомобілі (пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПКУ).

Водночас нормами ПКУ не передбачено визначення (критерії), за яких обставин (умов) основні засоби подвійного призначення визнаються такими, що мають ознаки подвійного значення, які б відповідно мали визначати на які цілі вантажні автомобілі можуть використовуватись частково/повністю фізичною особою - підприємцем через те, що їх власником є фізична особа.

Реальність придбання запчастин та їх подальше використання для здійснення підприємницької діяльності підтверджується належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку, а саме: договорами, рахунками-фактури, видатковими накладними, актами виконаних послуг з ремонту, виписками з банківського рахунку, які містяться в матеріалах справи.

Отже, витрати на закупку запчастин у 2017 році на суму 530 282,27 грн. є витратами на ремонт та експлуатацію майна: вантажних автомобілів та причепів до них, та відносяться до підприємця на здійснення господарської діяльності (п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК).

Враховуючи вищевикладене, ФОП ОСОБА_1 при визначені суми чистого оподатковуваного доходу за 2016-2017 роки вірно обраховував суму документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, на яку зменшував загальний оподатковуваний дохід, а відтак, правильно визначав чистий оподатковуваний дохід.

Таким чином, висновки відповідача про заниження позивачем суми чистого оподатковуваного доходу на 138 719,31 грн. і, як наслідок, про заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 763 115,51 грн. є необгрунтованими.

Відповідно нараховані підприємцем суми податку з доходів фізичних осіб, є вірними та відповідають дійсним обставинам та підтверджені необхідними документами.

З огляду на те, що саме з суми чистого оподатковуваного доходу здійснюється нарахування та сплата військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (22%), то і висновки про заниження позивачем військового збору у сумі 63592,96 грн. та ЄСВ у сумі 174 147,74 грн., також є безпідставними.

Верховний Суд в постанові від 28.07.2020 року по справі № 826/13368/15 прийшов до висновку, що витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів конкретного платника, що підлягають врахуванню при визначенні його оподатковуваного доходу, не обов`язково мають дорівнювати цим нормативам, а відтак відповідні витрати мають визнаватися на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Податкового кодексу України (як того вимагає пункт 138.2 статті 138 цього Кодексу).

Також, Верховний Суд в постанові від 09.07.2020 року по справі №640/1834/19 Податковий кодекс України не передбачає обов`язковість застосування таких норм для визначення розміру витрат на паливо, натомість, встановлює вимоги щодо документального підтвердження витрат та їх безпосереднього зв`язку з отриманням доходу.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 09.01.2019 №6, від 09.01.2019 №6, від 09.01.2019 №6, від 09.01.2019 №6, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №6 від 09.01.2019, вимога про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Харківській області від 09.01.2019 № Ф-6 є протиправними, а тому підлягають скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до листа Головного управління Державної казначейської служби Україн у Харківській області №13-18/5751 від 12.12.2019 року виконавчий лист про стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області судовий збір у розмірі 9605,00 грн. виконано у повному обсязі.

При цьому, доказів здійснення повороту виконання рішення суду сторонами до суду не надано.

З огляду на викладене, суд вважає, що в даному випадку питання щодо стягнення судового збору на користь позивач вже вирішено та додаткового вирішення не потребує.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (м.Харків, вул.Пушкінська, буд.46, 61057) про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, рішення задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 09.01.2019 №6.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 09.01.2019 №6.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 09.01.2019 №6.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 09.01.2019 №6.

Скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №6 від 09.01.2019.

Скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Харківській області від 09.01.2019 № Ф-6.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.

Повний текст рішення складено 20.04.2023 року.