Справа № 300/1018/23
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" квітня 2023 р. справа № 300/1018/23
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в загальній сумі 32 257,72 гривень, -
Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (надалі по тексту також позивач, орган стягнення, Головне управління ДПС в області, контролюючий орган) звернулося в суд з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі по тексту також - відповідач, ФОП ОСОБА_1 , платник податків) про стягнення податкового боргу в загальній сумі 32 257,72 гривень.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем в порушення вимог частини 1 статті 67 Конституції України, статті 36, підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16, пункту 54.1 статті 54, пунктів 57.1, 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, не погашено самостійно визначені платником податків та нараховані контролюючим органом зобов`язання:
- з орендної плати з фізичних осіб за 2021 та 2022 роки, в тому числі пені в загальній сумі 22 293,93 гривень;
- з податку на доходи фізичних осіб за 2021 рік, в тому числі пені в загальній сумі 8 076,29 гривень;
- з податку на нерухоме манно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2020 рік в загальній сумі 1 887,50 гривень.
Вказані грошові зобов`язання є податковим боргом (узгодженим грошовим зобов`язанням) відповідача, який станом на день звернення до адміністративного суду в загальному становить 32 257,72 гривень. Несплата до бюджету податкового боргу зумовила звернення контролюючого органу до суду.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.03.2023 на підставі статей 260-261 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України) відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і повідомлення (виклику) сторін (а.с.24).
Відповідно до частини 1 статті 174 КАС України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 251 цього Кодексу.
Днем вручення судового рішення, серед іншого, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (пункт 3 частини 1 статті 251 КАС України).
З урахуванням вказаного ухвала суду про відкриття провадження у справі від 17.03.2023 вважається врученою відповідачу належним чином.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву від 06.04.2023, який надійшов на адресу суду 10.04.2023 (а.с.28-33). Заперечуючи позовні вимоги, ФОП ОСОБА_1 не визнає позовні вимоги, вважаючи їх безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Так, на переконання відповідача, позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання платком податків податкових повідомлень-рішень, а тому, податкове зобов`язання не набуло статусу узгодженого. Крім того, за доводами відповідача, станом на 21.12.2021 у неї була відсутня заборгованість з податку на нерухоме манно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2020 рік, оскільки у довідці контролюючого органу від 21.12.2021 відсутня заборгованість із вказаного податку.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала 10.04.2023 клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки в цій справі, як вважає відповідач, строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості має становити 3 місяці, який обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення передбачених законом вимог. В свою чергу, відповідач наполягає на не застосуванні пункт 102.4. статті 102 Податкового кодексу України (надалі по тексту також ПК України), в якому визначено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1 095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Від представника позивача 18.04.2023 судом отримано відповідь на відзив від 17.04.2023 (а.с.40-46). Згідно аргументів представника позивача довідка, яка оформлена Головним управлінням ДПС в області 21.12.2021, і на яку посилається відповідач, є довідкою про борг за платежами, подану контролюючим орган до суду в іншій справі №300/8728/21 про стягнення з ФОП ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 133 624,54 гривень, який не включав зобов`язання з податку на нерухоме манно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості. Більш того, ФОП ОСОБА_1 не подавала заяву (в паперовій чи електронній формі) про надання довідки про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи за формою згідно з додатком 2 до Порядку надання довідки про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №733 від 03.09.2018 (надалі по тексту також Порядок №733).
В частині клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку зі пропуском тримісячного строку звернення до суду, то представник позивача просить звернути увагу суду на те, що відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Строки, протягом яких контролюючий орган може звернутися до адміністративного суду з позовом про стягнення сум податкового боргу з платника податків, визначаються статтею 102 ПК України. Так, податковий орган має право звертатися до суду з позовом про стягнення податкового боргу протягом 1 095 днів з моменту виникнення податкового боргу (правова позиція щодо моменту виникнення права на звернення з позовом у справах, що виникають із податкових відносин, визначена у листі Вищого адміністративного суду України від 05.07.2011 за №945/11/13-11). Абзацом 11 пункту 522 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" розділу XX "Перехідні положення" ПК України (затвердженими змінами №540/ІХ від 30.03.2020 до Податкового кодексу України) визначено, що на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, з встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.
Станом на дату подання позовної заяви триває дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) - до 30.04.2023.
Крім того, законом України від 15.03.2022 за № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану" статтю 102 доповнено пунктом 102.9 такого змісту: "На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи".
Розглянувши клопотання ФОП ОСОБА_1 від 10.04.2023 про залишення позовної заяви без розгляду та матеріали справи, суд дійшов висновку про абсолютну безпідставність такого клопотання, при цьому враховано наступне.
З матеріалів справи вбачається, що підставою звернення ГУ ДПС у Івано-Франківській області з даним позовом є податковий борг - самостійно визначені платником податків і донараховані органом стягнення зобов`язання:
- з орендної плати з фізичних осіб за 2021 та 2022 роки, в тому числі пені в загальній сумі 22 293,93 гривень на підставі декларацій від 26.02.2021, від 21.02.2022 і 07.05.2022;
- з податку на доходи фізичних осіб за 2021 рік, в тому числі пені в загальній сумі 8 076,29 гривень на підставі декларації від 04.02.2022;
Податкове зобов`язання, самостійно визначене платником податків оскарженню не підлягає, та мало бути сплачене ще в березня 2021 року, в лютому, березні і травня 2022 року.
Так як податкові повідомлення-рішення від 10.06.2021 були вручені відповідачу, однак ним не оскаржувались, відтак визначене податковим органом грошове зобов`язання з податку на нерухоме манно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2020 рік, є узгодженим податковим зобов`язанням.
Строки звернення до адміністративного суду встановлено статтею 122 КАС України.
Так, згідно приписів частини 1 статті 122 статті КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
У випадку спірних правовідносин таким спеціальним нормативним актом є Податковий кодекс України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Пунктом 102.4 статті 102 ПК України визначено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1 095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Отже, строк звернення до суду із даним позовом про стягнення податкового боргу закінчиться щодо самостійно нарахованих зобов`язань платником - у 2024 і 2025 роках, а нарахованих податковими повідомлення-рішеннями від 10.06.2021 в червні 2023 року відповідно.
З даним позовом ГУ ДПС у Івано-Франківській області звернулось до суду 13.03.2023, тобто в межах строку визначеного приписами статті 102 ПК України.
При цьому суд вказує, що при вирішенні даного публічно-правого спору суд в першу чергу застосовує положення пункту 102.9. статті 102, підпунктів 522 і 528 пункту 52 підрозділу 10 розділу, підпункту 69.9. пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України в частині строків, протягом яких контролюючий орган вправі стягувати податковий борг, що виник до і після введення в державі карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Дана справа розглянута і вирішена за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до вимог частини 5 статті 262 КАС України без проведення судового засідання та повідомлення і виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.
При розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 із присвоєним реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку в Головному управлінні Державної податкової служби в Івано-Франківській області як платник податків і зборів, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.21-22).
Правовідносини з приводу предмету адміністративного позову між позивачем та відповідачем врегульовані положеннями Податкового кодексу України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
У відповідності до вимог статті 36 вказаного Кодексу податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (стаття 38 ПК України).
Пунктом 15.1 статті 15 ПК України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), які є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
За змістом підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до пунктів 8.1, 8.2, 8.3 статті 8 коментованого Кодексу в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, які створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
До загальнодержавних податків відповідно до підпункту 9.1.3. пункту 9.1. статті 9 Податкового кодексу України належать податок на доходи фізичних осіб, який є предметом стягнення за даним адміністративним позовом.
Податок на майно та плата за землю, які також стягується в судовому порядку у відповідності до пункту 10.1.1. пункту 10.1. статті 10 Податкового кодексу України належать до місцевих податків.
Заборгованість із вказаних видів податків являються предметом стягнення у даній справі.
Досліджуючи обставини щодо наявності у ФОП ОСОБА_1 заборгованості за основним зобов`язанням з орендної плати з фізичних осіб, судом встановлено наступне.
Так, до місцевих податків відповідно до підпункту 10.1.1. пункту 10.1. статті 10 Податкового кодексу України належать податок на майно.
Відповідно до статті 265 Податкового кодексу України податок на майно, серед іншого, складається з плати за землю (підпункту 265.1.3. пункту 265.1. статті 265 ПК України).
Виходячи із положень підпункту 269.1.2. пункту 269.1 статті 269 ПК України відповідач є платником орендної плати з фізичних осіб.
Пунктом 286.5 статті 286 ПК України, визначено, що нарахування фізичним особам сум орендної плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 01 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення земельного податку або орендної плати за формою, встановленою у порядку, визначеному статті 58 Податкового кодексу України.
В силу вимог підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Приписами пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди земельної ділянки.
Згідно пункту 288.4 статті 288 Податкового кодексу України розмір та умови внесення орендної плати встановлюється у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
За правилами статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності на виконання частиною 2 статті 16 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998 за №161-XIV (надалі по тексту також Закон №161-XIV) здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами земельних торгів.
Об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом (стаття 17 Закону №161-XIV).
Частинами 1, 2 статті 21 Закону №161-XIV встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Відповідно до статті 30 Закону України "Про оренду землі" зміни до договору оренди вносяться за взаємною згодою сторін. Їх внесення оформляється шляхом укладання додаткової угоди.
З аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується орендарем з дня виникнення права користування земельною ділянкою.
Із матеріалів справи судом встановлено, що платник податків сформувала і подала позивачу:
- податкову декларацію з орендної плати за землю за 2021 рік від 26.02.2021, в якій відповідачем самостійно розраховано розмір вказаних зобов`язань за період з січня по грудень 2021 року на суму 31 398,07 гривень (щомісячний платіж з січня по липень 2 616,51 гривень, а з серпня по грудень 2 616,50 гривень), ураховуючи часткову сплату сумо заборгованості становить 31 398,07 гривень (а.с.7-8);
- податкову декларацію з орендної плати за землю за 2021 рік від 21.02.2022 (а.с.9-10), в якій відповідачем самостійно розраховано розмір вказаних зобов`язань за період з січня по грудень 2021 року на суму 7 858,42 гривень (щомісячний платіж з січня по листопад 654,87 гривень, а за грудень 654,85 гривень);
- податкову декларацію з орендної плати за землю за 2022 рік від 07.05.2022 (а.с.11-12), в якій відповідачем самостійно розраховано розмір вказаних зобов`язань за період з січня по грудень 2022 року на суму 7 858,42 гривень (щомісячний платіж з січня по листопад 654,87 гривень, а за грудень 654,85 гривень).
Відтак, з врахуванням часткової сплату коментованих зобов`язань (за декларацією від 26.02.2021 борг числиться 5 233,00 гривень) сума заборгованості за 2021 та 2022 роки становить 20 949,84 гривень.
Щодо наявності у ФОП ОСОБА_1 заборгованості за основним зобов`язанням з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування, суд виходить із наступних аргументів.
Підпункти 162.1.1., 162.1.3 пункту 162.1 статті 162 ПК України визначають, що платником податку на доходи фізичних осіб, серед інших, є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, а також податковий агент.
Базою оподаткування коментованого податку відповідно до пункту 164.1. статті 164 ПК України є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Згідно пункту 164.1.3. статті 164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.
При цьому, базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу (абзац 4 пункту 164.1. статті 164 ПК України).
В силу приписів пунктів 177.1., 177.2. статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Приписами пункту 167.1. статті 167 коментованого Кодексу визначено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Так, із матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем самостійно 04.02.2022 подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2021 рік, в якій визначено суму доходів 44 000,00 гривень, а також сума, яка підлягає сплаті платником податку з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 7 920,00 гривень (а.с.13-14).
Вказаних самостійно визначених зобов`язань відповідач не виконала і на момент звернення до суду заборгованість за вищевказаний період згідно декларацій, яка не сплачена в загальному становить 7 920,00 гривень.
Пунктом 54.1 статті 54 ПК України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
При цьому, згідно пункту 56.11 статті 56 ПК України податкове зобов`язання, самостійно визначене платником податків оскарженню не підлягає, та має бути сплачене протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (пункт 57.1 статті 57 Кодексу).
Досліджуючи обставини щодо наявності у ФОП ОСОБА_1 заборгованості за основним платежем з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, судом встановлено наступне.
Відповідно до статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається, серед іншого, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (265.1.1. пункту 265.1. статті 265 ПК України).
Виходячи із положень підпункту 266.1.1. пункту 266.1. статті 266 ПК України, відповідач є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (об`єкта житлової нерухомості).
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1. пункту 266.2. статті 266 ПК України).
Підпунктом 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, в силу вимог підпункту 266.3.2. пункту 266.3 статті 266 ПК України, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
В силу вимог підпункту 266.5.1. пункту 266.5. статті 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України. Фізичні особи можуть сплачувати податок у сільській та селищній місцевості через каси сільських (селищних) рад або рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про прийняття податків (підпункт 266.9.1. пункту 266.9. статті 269 ПК України).
Як визначено в підпункті "а" підпункту 266.10.1. пункту 266.10 статті 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Так, Головним управлінням Державної податкової служби в Івано-Франківській області за 2020 рік:
Із урахуванням вказаного вище податкові повідомлення-рішення вважаються врученими платнику податків у встановленому порядку.
Оскільки, відповідачем у відповідності до вимог статті 56 Податкового кодексу України не була порушена процедура адміністративного оскарження податкового зобов`язання, визначених податковими повідомленнями-рішеннями, суд приходить до переконання, що донараховані контролюючим органом зобов`язання в загальному розмірі 1 887,50 гривень, є узгодженими та являється податковим боргом відповідача.
З приводу нарахування у спірних відносинах контролюючим органом відповідачу пені суд відзначає, що у відповідності до підпункту 129.1.1. пункту 129.1 статті 129 Кодексу нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).
Підпунктом 129.3.1. пункту 129.3 статі 129 Податкового кодексу України визначено, що нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, який здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань.
На суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.1. та 129.1.2 пункту 129.1 статі 129 Податкового кодексу України (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день (пункт 129.4 статті 129 Кодексу).
Як слідує із змісту інтегровану картку платника податків, з 13.08.2021 та з 21.01.2022 по 19.01.2022 і по 30.09.2022 відповідно у відомостях останньої числяться дані про нарахування податковим органом пені (статті 129 ПК України), зокрема:
- з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 156,29 гривень (а.с.6, 16);
- орендної плати з фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування в сумі 1 344,09 гривень (а.с.18-20).
У разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків (підпункт 59.1 статті 59 ПК України).
Абзацом 1 пункту 6 Розділу ІV Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №610 від 30.06.2017, визначено, що податкова вимога вважається належним чином надісланою (врученою) платнику податків, якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою, а для фізичної особи (її законного чи уповноваженого представника) - місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків (його законному чи уповноваженому представникові).
Відтак у випадку, який досліджується судом, податкова вимога вважається врученою відповідачу.
У суду відсутні докази про оскарження відповідачем податкової вимоги у строк передбачений законом.
Підпунктом 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Таким чином, суд приходить до висновку, що визначені контролюючим органом податкові зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2021 та 2022 роки, в тому числі пені, з податку на доходи фізичних осіб за 2021 рік, в тому числі пені та з податку на нерухоме манно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2020 рік в загальній сумі 32 257,72 гривень, являється податковим боргом відповідача.
Доказів, які б свідчили про погашення заборгованості в загальному розмірі 32 257,72 гривень, що є предметом стягнення або спростування її наявності, відповідач суду не надав.
Відповідно до підпункту 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено право контролюючих органів звернення до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі (пункт 95.1. статті 95 ПК України).
Пунктами 95.3 та 95.4 статті 95 ПК України визначено заходи щодо погашення податкового боргу платника податків, відповідно до вимог яких стягнення коштів у рахунок погашення такого боргу здійснюється за рішенням суду з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.
Враховуючи те, що відповідачем не сплачено грошове зобов`язання у терміни визначені Податковим кодексом України, то суд зазначає підставним звернення податкового органу до суду із позовом на стягнення 32 257,72 гривень, у спосіб визначений пунктами 95.3 та 95.4 статті 95 вказаного Кодексу.
На переконання суду відповідач зобов`язаний погасити вказану суму податкового боргу. Наявність такого обов`язку у відповідача є визначальним для вирішення даного спору, крім того, вказаний обов`язок забезпечується Конституцією України, стаття 67 якої передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
З огляду на вказане, позовні вимоги про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкового боргу в загальній сумі 32 257,72 гривень є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.
На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в дохід державного бюджету податковий борг зі сплати:
- податку на доходи фізичних осіб в сумі 8 076,29 гривень з урахуванням пені (вісім тисяч сімдесят шість гривень двадцять дев`ять копійок).
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в дохід місцевого бюджету податковий борг зі сплати:
- податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в сумі 1 887,50 гривень (одна тисяча вісімсот вісімдесят сім гривень п`ятдесят копійок).
- орендної плати за землю з фізичних осіб з урахуванням пені в сумі 22 293,93 гривень (двадцять дві тисячі двісті дев`ятсот три гривні дев`яносто три копійки).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (код відокремленого підрозділу юридичної особи за ), вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018;

відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), адреса місця реєстрації/проживання та податкова адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Чуприна О.В.