Справа № 320/11434/22
Суддя: Валентина ТИМОШЕНКО
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про закриття провадження у справі

м. Черкаси

19 квітня 2023 року справа № 320/11434/22

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

встановив:

08 грудня 2022 року до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просить:

1) визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 08.04.2022 №735/ос в частині звільнення ОСОБА_1 , старшого статистика відділу адміністративною практики, з 08.04.2022;

2) поновити ОСОБА_1 на посаді старшого статистика відділу адміністративною практики Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції;

4) стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі, визначеному на дату ухвалення рішення у справі;

5) стягнути з відповідача на користь позивача 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень завданої моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України вона разом зі своєю малолітньою дитиною вимушено виїхала за кордон. Про свій виїзд позивачка повідомила телефоном та повідомленнями в меседжері безпосереднього керівника - начальника відділу адміністративної практики УПП в Одеській області ДПП Горбатов Галину Юріївну. 31.03.2023 вона АТ «Укрпошта» направила на адресу УПП в Одеській області ДПП заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати. Після повернення в Україну їй стало відомо, що її було звільнено із займаної нею посади. Позивач зазначає, що оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки УПП в Одеській області ДПП було відомо про те, що причина її відсутності на роботі є поважною - виїзд за кордон у зв`язку з воєнними діями. Тому, на думку позивачки, її звільнення є незаконним, а тому просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 13.12.2022 адміністративну справу №320/11434/22 передано за підсудністю до Черкаського окружного адміністративного суду.

Шляхом автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Тимошенко В.П.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 прийнято позовну заяву до свого провадження.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач повідомив, що 07.04.2022 т.в.о. начальник УПП в Одеській області ДПП підполковник поліції Дмитро Хмарук доповів начальникові ДПП Євгенію Жукову доповідною запискою від 08.04.2022 за вих. № 3985/41/13/02/01/2022 про невихід на роботу працівника відділу адміністративної практики УПП в Одеській області ОСОБА_2 .

Відповідно до змісту доповідної записки позивач не приступила до виконання службових обов`язків працівника відділу адміністративної практики УПП в Одеській області ДПП. Згідно з наданими телефоном усними поясненнями вона перебуває на теперішній час за кордоном та свою відсутність на роботі пояснює тим, що через ситуацію воєнного стану в Україні на теперішній час залишила своє місце мешкання, перетнула кордон та виїхала до Молдови. Під час виїзду на лікарняному не перебувала, заяв на відпустки не надавала, про виїзд за межі країни не повідомляла та зазначене питання з керівництвом відділу не погоджувала. ОСОБА_1 було доведено про необхідність прибути до підрозділу для виконання посадових обов`язків до 01.04.2022, але станом на 07.04.2022 для виконання посадових обов`язків не прибула, на роботі відсутня.

У зв`язку з викладеним та відповідно до пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України пропонував звільнити ОСОБА_1 за скоєння прогулу без поважних причин.

Факт відсутності позивача на робочому місці у період з 01.04.2022 по 07.04.2022 підтверджується складеними актами про відсутність на робочому місці позивача.

На підставі доповідної записки т.в.о. начальника УПП в Одеській області ДПП підполковника поліції Дмитра Хмарука від 08.04.2022 за вих. № 3985/41/13/02/01/2022, наказом ДПП №735 о/с від 08.04.2022 відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 (прогул без поважних причин) КЗпП України ОСОБА_1 , старшого статистика відділу адміністративної практики, звільнено з 08.04.2022.

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій просить позов задовольнити повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

ОСОБА_1 наказом ДПП №956 о/с від 05.10.2018 відповідно до вимог ч. 1 ст. 21, п. 1 ст. 23 та ст. 24 КЗпП України прийнято на роботу до УПП в Одеській області ДПП, на посаду старшого статистика відділу адмінстративної практики.

Наказом ДПП №735 о/с від 08.04.2022 відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 (прогул без поважних причин) КЗпП України ОСОБА_1 , старшого статистика відділу адміністративної практики, з 08.04.2022 звільнено на підставі доповідної записки т.в.о. начальника УПП в Одеській області ДПП підполковника поліції Дмитра Хмарука від 07.04.2022.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З аналізу вказаної норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Для визначення спору як такого, що підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, має бути законодавче уповноваження хоча б одного суб`єкта владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, а ці суб`єкти відповідно зобов`язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта.

Тому слід вважати, що до юрисдикції адміністративних судів віднесені тільки ті публічно-правові спори, які виникають у зв`язку із здійсненням суб`єктами владних повноважень віднесених до їх компетенції владних управлінських функцій, а не взагалі всіх функцій, які виконують суб`єкти владних повноважень.

У відповідності до ч.2 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про оборонні закупівлі", крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю; спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.

Отже, суди розглядають виключно спори, які виникають між учасниками певних правовідносин.

Під справами адміністративної юрисдикції слід розуміти такі справи, які мають розглядатися в адміністративних судах і предметом судового розгляду яких є публічно-правові спори, в яких однією із сторін є обов`язково орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За визначенням понять у ст. 4 КАС України:

- адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

- публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

- публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування;.

Таким чином, згідно із положеннями статті 4 КАС України, справою адміністративної юрисдикції, яку може бути передано на вирішення адміністративного суду, є спір, що виник між суб`єктами суспільних відносин стосовно їх прав і обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта, а цей суб`єкт, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Необхідною та єдиною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватися суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

У випадку, якщо суб`єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби охоплюють весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби. Разом з цим, до цієї категорії не належать трудові спори: а) керівників та інших працівників державних і комунальних підприємств, установ та організацій; б) працівників, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; в) працівників бюджетних установ та інше.

В позовній заяві позивачка заначила, що не є поліцейською, присяги поліцейського не складала.

З огляду на те, що позивач не проходила публічну службу, а працювала на посаді старшого статистика відділу адміністративної практики, звільнено з 08.04.2022, то даний спір не підпадає під визначений Кодексом адміністративного судочинства України як спір з приводу прийняття на публічну службу, її проходження чи звільнення з публічної служби.

Окремо слід зазначити, що згідно з положеннями статті 318 КАС України, рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

Таким чином, розгляд даної справи Черкаським окружним адміністративним судом призведе до порушення правил підсудності, а також до зволікання у вирішенні спору.

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі Суд) від 20.07.2016 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №29458/04, №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін встановленим законом у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі Занд проти Австрії (Zand v.Austria), заява №7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. (…) фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом встановленим законом, національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Суд роз`яснює позивачу, що даний спір належить до юрисдикції місцевого загального суду з урахуванням територіальної підсудності відповідача, або за місцем проживання (реєстрації) позивача.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що даний спір стосується трудових відносин, які не пов`язані з проходженням публічної служби, а тому суд доходить висновку про закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст.2, 4, 19, 238 КАС України, суд

ухвалив:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Копію ухвали направити сторонам у справі.

Ухвала набирає законної сили відповідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя Валентина ТИМОШЕНКО