Справа № 705/1749/23
Суддя: Піньковський Р. В.
Дата ухвалення: 2023-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №705/1749/23
2-а/705/43/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2023 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі головуючого судді Піньковського Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Черкаській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Прилуцький В.С. звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, в обґрунтування зазначивши наступне.

30.03.2023 року ПОГ СВПВП Уманського РУП в Черкаській області Вегреновським В.Т. відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 183 КУпАП.

Відповідно до винесеної постанови ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183 КУпАП.

У постанові зазначено, що 11.03.2023 року об 11 годині 40 хвилин в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 здійснив завідомо неправдивий виклик, а саме зателефонував на лінію 102 та повідомив про те, що його син вкрав два акти на земельний пай та присадибну ділянку, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 183 КУпАП. ОСОБА_1 поставлено в обов`язок сплатити штраф у розмірі 2000,00 грн.

Копію вказаної постанови ОСОБА_1 отримав 30.03.2023.

Вважає вказану постанову безпідставною, необґрунтованою, протиправною, незаконною та такою, що підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Дійсно, 11.03.2023 року позивач здійснив телефонний дзвінок на лінію 102 та повідомив про викрадення за місцем проживання оригіналів правовстановлюючих документів на земельні ділянки. У цій крадіжці він підозрює свого сина, який має дублікат ключів від його помешкання.

11.03.2023 року за місцем проживання ОСОБА_1 прибув працівник поліції ОСОБА_2 , який відібрав заяву у ОСОБА_1 по факту виявлення відсутності документів на земельні ділянки. У заяві та поясненні ОСОБА_1 вказав, що у викраденні документів він підозрює сина.

Опитаний ОСОБА_3 пояснив, що з січня 2023 року він в будинку свого батька не перебував, документи на земельні ділянки у свого батька не забирав.

На цьому перевірки поліцейського офіцера громади ОСОБА_4 закінчилася і він достовірно знаючи, що ОСОБА_1 є пенсіонером, інвалідом 2 групи, віднісся до останнього упереджено, не оцінивши пояснення, докази, ігноруючи очевидну відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та всупереч встановленим нормам та твердженням ст. 9 КУпАП склав оскаржувану постанову.

Вважає, що у вказаному випадку було порушено «Порядок ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події», затвердженого наказом МВС України № 100 від 08.02.2019 року та вимоги ст. 214 КПК України.

Так, працівник поліції отримавши повідомлення ОСОБА_1 про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ст. 357 КК України, зобов`язаний був через начальника відділу поліції передати вищевказані матеріали до органу досудового розслідування для внесення відомостей до ЄРДР.

Орган досудового розслідування повинен був по заяві ОСОБА_1 провести досудове розслідування по факту викрадення документів на земельну ділянку і в разі відсутності події кримінального правопорушення закрити кримінальне провадження на підставі ст. 284 КПК України і тільки після цього, у працівника поліції виникли б підстави для винесення такої постанови.

Крім того, звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень трактуються на користь позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт і правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач. Єдиною умовою для цього є повідомлення позивачем мінімально достатньої інформації про такі рішення чи дії.

Також вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчинення, яка підтверджена належними доказами.

У зв`язку із зазначеним, просить суд скасувати постанову ПОГ СВПВП Уманського РУП ГУНП України в Черкаській області Вегреновського Валерія Тарасовича по справі про адміністративне правопорушення ГАБІ № 491676 від 30.03.2023 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 183 КУпАП.

Судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 05.04.2023 року було відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та відповідачу визначено строк на подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк відповідачем, який отримав копію ухвали про відкриття провадження в справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами, не подано до суду відзив на позов, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України.

Суд, дослідивши письмові докази, надані сторонами по справі, вважає за необхідне позов задовольнити виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та ін.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Судом встановлено, що постановою ПОГ СВПВП Уманського РУП в Черкаській області Вегреновського В.Т. від 30.03.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183 КУпАП у виді штрафу у розмірі 2000,00 грн.

У постанові зазначено, що 11.03.2023 року об 11 годині 40 хвилин в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 здійснив завідомо неправдивий виклик, а саме зателефонував на лінію 102 та повідомив про те, що його син вкрав два акти на земельний пай та присадибну ділянку. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 183 КУпАП.

Так, диспозиція статті 183 КУпАП передбачає об`єктивну сторону правопорушення виклик представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (стаття 10 КУпАП).

За правилами ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Предметом оскарження в цій справі є постанова про вчинення адміністративного правопорушення, що передбачено ст. 183 КУпАП, а саме - завідомо неправдивий виклик поліції.

Перевіряючи обґрунтованість посилання відповідача на встановлення факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, слід зазначити, що підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення, що містить об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону.

Диспозиція ст. 183 КУпАП передбачає об`єктивну сторону правопорушення - виклик представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Відповідно до ст. 183 КУпАП завідомо неправдивий виклик пожежної охорони, поліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб тягне за собою накладення штрафу від трьох до семи неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що, позивач вказаного правопорушення не здійснював, оскільки він зателефонував на лінію 102 виявивши, що у нього викрадено правовстановлюючі документи на земельні ділянки і у нього є підстави вважати, що це зробив його син. Вказане повідомлення було зареєстроване в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» журналі єдиного обліку Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, що підтверджується талоном-повідомленням № 2687.

Згідно матеріалів перевірки такої заяви працівником поліції було опитано позивача, як заявника, та сина останнього про відомі обставини кримінального правопорушення. На підставі отриманих пояснень Уманським РУП ГУНП в Черкаській області на ім`я ОСОБА_1 було направлено повідомлення про те, що його заяву розглянуто у відповідності до вимог ЗУ «Про звернення громадян» та прийнято рішення про складання довідки.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 62 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. Законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.

Відповідно п. п. 8, 11 частині 1 статті 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно із ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення не було наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів, передбачених ст.251 КУпАП, які б встановлювали наявність адміністративного правопорушення та вину ОСОБА_1 у його вчиненні, матеріали справи не містять, та відповідачем не спростовано тверджень позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Лише постанова по справі про адміністративне правопорушення ГАБІ № 491676 від 30.03.2023 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 не може вважатись доказом вчинення адміністративного правопорушення, таке рішення повинно бути обґрунтованим доказами.

У відповідності до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Таким чином, встановлені по справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 75 КАС України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Правова позиція щодо обов`язку доказування відповідачем вини позивача викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17, від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а.

Натомість відповідач не виконав свій обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, доказів на спростування тверджень позивача не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова не містить достатніх доказів вчинення позивачем вказаного правопорушення, тому в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки доводи позивача спростовані не були, будь-які сумніви з приводу наявності вини позивача трактуються на користь останнього, а наявні у справі докази, зокрема, копія постанови не дають суду підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ознака винності діяння є обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення (проступку), викладеного у ст. 9 КУпАП.

В адміністративному позові представник позивача категорично заперечив проти вчинення позивачем адміністративного правопорушення. При цьому в оскаржуваній постанові відсутні ознаки того, що розгляд адміністративних матеріалів здійснювався за участю позивача.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Як зазначено у ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює, серед іншого, обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

З матеріалів справи вбачається, що здійснюючи виклик до поліції, позивач зазначив про те, що у нього викрадено правовстановлюючі документи і він вважає, що вказане вчинено його сином. Працівниками поліції для з`ясування обставин було взято до уваги лише пояснення двох сторін, тобто самого позивача та особи, яку позивач підозрює у вчиненні злочину. При цьому показання останнього нічим не підтверджені та працівниками поліції не перевірені.

З огляду на зазначене, суд приходить висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб, що визначений законами та Конституцією України та всупереч ст. 77 КАС України не виконав обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи те, що під час судового розгляду відповідачем не було надано належних та допустимих доказів наявності в діянні позивача об`єктивної сторони правопорушення та умислу, як обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, суд вважає недоведеною вину позивача у вчиненні правопорушення і, як наслідок, наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, адміністративний позов підлягає задоволенню зі скасуванням оскаржуваного рішення, а провадження в адміністративній справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи загального захворювання, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 та довідкою МСЕ № 007719, у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору.

При цьому суд враховує ту обставину, що відповідачем є Головне управління Національної поліції у Черкаській області і фінансується з державного бюджету.

У зв`язку із зазначеним, суд вважає, що судові витрати у цій справі слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 10, 72-77, 90, 139, 241-246, 286, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Черкаській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову ПОГ СВПВП Уманського РУП ГУНП України в Черкаській області Вегреновського Валерія Тарасовича по справі про адміністративне правопорушення ГАБІ № 491676 від 30.03.2023 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 183 КУпАП, - скасувати, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Р. В. Піньковський