Справа № 140/2137/23
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року ЛуцькСправа № 140/2137/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області (далі ГУ ПФУ у Миколаївській області, відповідач-2) про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати період проживання з роки станом на 01.01.1993 року в зоні гарантованого добровільного відселення та призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з з часу звернення до органу Пенсійного фонду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що органом Пенсійного фонду позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ), оскільки станом на 01.01.1993 ОСОБА_1 не прожила в зоні гарантованого добровільного відселення необхідних три роки.

З такими діями позивач не погоджується та зазначає, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право на користування пільгами встановленими Законом №796-ХІІ, у тому числі призначення пенсій зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, видане уповноваженим органом. Позивач має посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, яке є дійсним та його статус не оспорюється.

Також позивач зазначає, що період навчання, що не відноситьсчя до зони гарнатованого добровільного відселення (м. Луцьк) лише доводить факт навчання, а не проживання, що не може позбавити позивача права на пенсію.

З врахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до приписів статті 262 КАС України.

Відповідач-2 у відзиві на позовну заяву від 08.03.2023 позовні вимоги заперечив та зазначив, що позивачу було відмовлено у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у зв`язку з тим, що не виконуються умови про період проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення.

Відповідач стверджує, що при визначенні періоду проживання позивачем в зоні гарантованого добровільного відселення не враховано періоди навчання в Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки з вересня 1986 року по червень 1991 та роботи в піонерському таборі «Орля» з 20.06.1989 по 12.07.1989, оскільки не зазначено місцезнаходження табору.

Вважає, що позивачу правомірно було відмовлено у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку. Керуючись викладеним, просить відмовити у задоволенні позову повністю.

У відзиві на позов відповідач-1 його вимог не визнав з аналогічних підстав, викладених у відзиві відповідачем 2..

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с. 13).

05.01.2023 позивач звернулася із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та подала відповідні документи.

30.01.2023 ГУ ПФУ в Миколаївській області прийнято рішення про відмову в призначення пенсії № 0 (а.с. 28).

Вказане рішення мотивоване тим, що відповідно до статті 55 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсійний вік зменшується на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Згідно з наданими документами про період проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення право на зниження пенсійного віку не підтверджено. Станом на 01.01.1993 період проживання та роботи у зоні гарантованого добровільного відселення становить 02 роки 08 місяців 28 днів, що не дає права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку.

За наданими документами страховий стаж ОСОБА_1 складає 35 років 11 місяців 09 дні (а.с. 29).

Не погоджуючись з рішенням відповідача-2 щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону № 796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону № 796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

За приписами частини третьої статті 65 Закону № 796-ХІІ посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Частинами першою, другою статті 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Потерпілі від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років; початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

З рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 30.01.2023 № 80 вбачається, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ у зв`язку із відсутністю підтвердження факту проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01.01.1993, при цьому, пенсійний орган виходив з того, що період проживання заявниці в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 2 роки 08 місяців 28 днів, тобто не виконуються вимоги статті 55 Закону № 796.

При визначенні періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано періоди:

- навчання в Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки протягом вересня 1986 року червня 1991 року, крім періодів роботи в Камінь-Каширській середній школі з 01.11.1989 по 02.07.1990, з 01.09.1990 по 31.12.1990, з 07.08.1991 по 31.12.1992;

- роботи в піонерському таборі «Орля» Камінь-Каширського району з 20.06.1989 по 12.07.1989, оскільки не зазначено місцезнаходження табору.

Однак суд не погоджується із вказаними доводами відповідача, з огляду на таке.

Так, згідно з довідкою, виданою Камінь-Каширською міською радою від 17.08.2022 № 2972, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02.11.2018 і по цей час постійно проживає і зареєстрована по АДРЕСА_1 ; з 21.12.1974 по 26.08.1986 та з 18.03.1987 по 19.09.1987 вул. Комарова, 32 в м. Камінь-Каширський; з 20.09.1991 по 02.11.2018 по вул. Лесі Українки, 9 в м. Камінь-Каширський, який віднесено до зони гарантованого добровільного відселення третьої категорії. Довідка видана на підставі будинкової книги (а.с. 15).

Так, дійсно у період з вересня 1986 року по червень 1991 року позивач навчалася у Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_2 (а.с. 16) та архівною довідкою № 03-25/01/3195 від 12.12.2022, виданою Волинським національним університетом імені Лесі Українки (а.с. 17).

Проте суд звертає увагу, що відповідно до відомостей архівної довідки № 03-25/01/3195 від 06.01.2023, виданої Волинським національним університетом імені Лесі Українки, який є правонаступником Луцького державного педагогічного інституту імені Лесі Українки, ОСОБА_1 за час навчання проходила наступні практики: піонерська практика з 20.06.1989 по 02.07.1989 в таборі; педагогічна практика з 09.02.1990 по 22.03.1990 в СШ №5; педагогічна практика з 01.09.1990 по 20.10.1990 в Камінь-Каширській СШ. Канікули ОСОБА_1 під час навчання у 1986-1991 роках тривали: два тижні у 1987 році (1 семестр), три тижні (липня) та один місяць (серпень) у 1987 році (2 семестр), протягом двох тижнів у 1988 році (третій семестр), три тижні (липня) та один місяць (серпень) у 1988 році (четвертий семестр), протягом двох тижнів у 1989 році (п`ятий семестр), два місяці (липень, серпень) у 1989 році (шостий семестр), протягом двох тижнів у 1990 році (сьомий семестр), три тижні (липня) та один місяць (серпень) у 1990 році (восьмий семестр), протягом двох тижн6ів 1991 року (дев`ятий семестр) та виконано навчальний план 18.06.1991.

Отже відповідачем не враховано, що навчання у Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки переривалося на період канікул та практики, а навчальний заклад знаходився на території Волинської області, що давало можливість за наявності прямого транспортного сполучення добиратися рейсовим пасажирським транспортом з місця проживання батьків позивача до місця навчання.

При вирішенні спору суд враховує правову позицію, викладену Верховним Судом України в постановах від 21.11.2006 у справі №21-1048во06, від 04.09.2015 у справі №690/23/15-а, Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 24.10.2019 у справі №152/651/17, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17, від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 18.06.2020 у справі №591/4104/16-а, від 02.03.2021 у справі №345/1831/17, від 17.05.2021 у справі №398/494/17, яка полягає у тому, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Суд звертає увагу, що позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), про що їй видано посвідчення серії НОМЕР_3 (а. с. 15), а вказане посвідчення видається, зокрема, особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Тобто, наявність у позивача чинного посвідчення особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 підтверджує той факт, що станом на 1 січня 1993 року ОСОБА_1 проживала в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років та спростовує доводи відповідачів з даного приводу.

Судом також встановлено, що у період з 21.12.1974 по 26.08.1986, з 18.03.1987 по 19.09.1987, з 20.09.1991 по 02.11.2018 та з 02.11.2018 і по даний час зареєстрована та проживає у м. Камінь-Каширський, що підтверджується довідкою від 17.08.2022 №2972, виданою Камінь-Каширською міською радою (а. с.15), та записами у трудовій книжці серії НОМЕР_4 , відповідно до яких у період з 20.06.1989 по 12.07.1989 позивач працювала на посаді піонервожатої табору «Орля» Камінь-Каширського району, з 01.09.1990 по 31.12.1990 працювала на посаді вчителя англійської мови Камінь-Каширської СШ, з 07.08.1991 по даний час вчителем англійської мови в Камінь-Каширському ліцеї №2.

Суд звертає увагу, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» с. Видерта Камінь-Каширського району включено в перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС і віднесене до 3 категорії гарантованого добровільного відселення

Відтак, твердження відповідачів про те, позивач проживала у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 лише 02 роки 08 місяців 28 днів є помилковими та не підтверджені належними і допустимими доказами.

Водночас суд зазначає, що місце роботи/навчання та місце реєстрації особи може не співпадати.

Разом з тим, суд зазначає, що оскільки позивач має посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідкою Камінь-Каширської міської ради від 17.08.2022 № 2972 підтверджено фактичне місце проживання позивача ОСОБА_1 з 21.12.1974 по 26.08.1986, з 18.03.1987 по 19.09.1987, з 20.09.1991 по 02.11.2018 та з 02.11.2018 і по даний час в м. Камінь-Каширський Волинської області, це свідчить про можливість зменшення віку додатково 1 рік за 2 роки проживання, передбаченого статтею 55 Закону №796-XII.

Крім того, відповідно до оскаржуваного рішення від 30.01.2023 № 80 у позивача наявний страховий стаж 32 роки 02 місяці 20 днів, що, з урахуванням її віку та факту проживання станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, дає право позивачу на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Досягнення позивачем відповідного віку (54 роки) та наявність у неї необхідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку (23 роки) для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону №796-XII, відповідачем не оспорюється.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області від 30.01.2023 № 80 позивачу безпідставно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач, у відповідності до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має право на призначення пенсії зі зниженням, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, пенсійного віку.

Згідно із частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що рішення про відмову у призначенні пенсії від 30.01.2023 № 80 є протиправним та підлягає скасуванню.

Як слідує з позовної заяви, позивач просить визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Однак, суд зазначає, що відмова органу Пенсійного фонду в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи була оформлена рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області від 30.01.2023 № 80, якому суд дав належну оцінку. У даному випадку, саме це є рішенням (тобто, є актом індивідуальної дії у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України) про відмову в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, яке і слід визнати протиправним та скасувати.

Суд при вирішенні даного спору зазначає, що визнання протиправним та скасування рішення органу Пенсійного фонду судом не потребує в подальшому визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо відмови в призначенні такої пенсії. Тому в цій частині позов до задоволення не підлягає.

Щодо позовної вимоги призначити пенсію з дати звернення, то суд зазначає, що відповідно до вимог частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивач звернулася із заявою про призначення пенсії за віком 05.01.2023, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), то пенсія останній підлягає призначенню саме з 25.11.2022.

Відтак, беручи до уваги зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи вимоги статті 245 КАС України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 30.01.2023 № 80 про відмову в призначені пенсії та зобов`язання відповідача ГУ ПФУ у Волинській області (до якого позивач зверталася із заявою про призначення пенсії) призначити та виплачувати пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, з 25.11.2022.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Волинській області, рішенням якого було відмовлено позивачу у призначенні пенсії, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом, необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1073,60 грн, сплачений згідно з квитанцією від 07.02.2023 (а.с. 6а). Суд звертає увагу, що сума судового збору підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі, оскільки, часткове задоволення позову стосується лише способу захисту порушеного права обраного судом.

Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 30.01.2023 № 80 про відмову у призначені пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, з 25.11.2022.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22-В, ).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області (25009, Миколаївська область, місто Миколаїв, вулиця Морехідна, 1, ).

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський