Справа № 300/6540/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/6540/21 пров. № А/857/208/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області,

на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року (суддя Біньковська Н.В., час ухвалення не вказано, місце ухвалення м.Івано-Франківськ, дата складання повного тексту не вказано),

в адміністративній справі №300/6540/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області,

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У жовтні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача у зменшенні відсоткового значення розміру пенсії на підставі оновленої довідки виданої Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області від 14 травня 2021 року №139-09-19-05-29 з 90% до 70% від суми грошового забезпечення та обмеження її максимальним розміром з 01.04.2019 року; 2) зобов`язати відповідача здійснити з 01.04.2019 позивачу перерахунок та виплату пенсії відповідно до оновленої довідки від 14 травня 2021 року №139-09-19-05-29 виданої Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області з урахуванням 90% відповідних сум грошового забезпечення, без обмеження її максимальним розміром та провести виплату (доплату) різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром пенсії.

Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх безпідставними, в суді першої інстанції подав відзив на позов, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Провадження в частині здійснення перерахунку та виплати пенсії в розмірі 90% від суми грошового забезпечення закрити.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.12.2022 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо обмеження ОСОБА_1 пенсії за вислугу років максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження пенсії максимальним розміром, із врахуванням проведених платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454,00 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку, вважаючи, що таке прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не в повному обсязі з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, що є підставою для скасування оскарженого рішення суду з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт (позивач) покликається на те, що положення статті 13 Закону №2262-ХІІ, якими максимальний розмір пенсії обмежено 70 відсотками грошового забезпечення, можуть застосовуватись лише до правовідносин, що виникли після набрання чинності Законом №1166-VІІ з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років, є норми статті 63 Закону №2262-ХІІ, яка змін у зв`язку з прийняттям Закону №3668- VІ та Закону №1166-VІІ не зазнала. Зазначає апелянт, що на виконання рішення суду від 17.02.2021 по справі №300/3101/20, яке набрало законної сили 22.03.2021, ГУ ДФС в Івано-Франківській області підготовило та направило до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області нову довідку №139-09-19-05-29 від 14.05.2021 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 із зазначенням як основних так і додаткових видів грошового забезпечення - надбавки та премії для здійснення обчислення та перерахунку з 01.04.2019 року основного розміру пенсії. Однак ГУ ПФУ в Івано-Франківській області відмовило позивачу здійснити перерахунок пенсії згідно оновленої довідки. Разом з тим, відсоткове співвідношення, установлене статтею 13 Закону №2262-ХІІ, уже призначеної пенсії до складових грошового забезпечення є сталим, оскільки визначається на день призначення пенсії. Відмова суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату мені пенсії з урахуванням 90% відповідних сум грошового забезпечення є некоректною, оскільки не ґрунтуються на нормах законодавства, яким врегульовано підстави, порядок, умови та розмір перерахунку пенсій військовослужбовців та інших осіб на яких розповсюджується дія Закону №2262-ХІІ. Крім цього, судом першої інстанції не дано належну правову оцінку щодо рішенням суду по справі 300/2483/19, у якому вже вказувалось на неправомірність дій відповідача. До того ж такий висновок суду першої інстанції є некоректним ще й тому, що не ґрунтується на конкретних фактах, а наводиться як узагальнений. Не погоджується скаржник також із висновками суду першої інстанції в мотивувальній частині щодо аналогічності і подібності врегулювання спірних правовідносин іншої категорії пенсіонерів ( зокрема і в постанові Верховного Суду від 20.01.2021 по справі №640/1744/20), оскільки призначення і перерахунок пенсії вказаній категорії пенсіонерів здійснюється згідно інших законів, а не Закону №2262-ХІІ.

За результатами апеляційного розгляду апелянт (позивач) просить скасувати рішення суду від 14.12.2022 та ухвали нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

З рішенням суду першої інстанції від 14.12.2022 також не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, вважаючи, що таке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на відсутність підстав для перерахунку позивачу пенсії з 01.04.2019 без обмеження и максимальним розміром, оскільки норма закону про обмеження максимального розміру пенсії, а саме ст.43 не визнавалась неконституційною. Визнавались неконституційними зміни до ст.43 Закону №2262, які вносились Законом №911-VIII від 24.12.2015 про обмеження максимального розміру пенсії на 2016 рік. Сама стаття 43 щодо максимального розміру пенсії чи на 2017 рік, чи на 2018 рік, а також на 2019, 2020 та 2021 роки не визнавались неконституційними і на даний час є чинними. Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону №3668-VІ, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку. При цьому загальна її сума до виплати не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тому безпідставними та необґрунтованими є вимоги позивача про зобов`язання здійснити, перерахунок пенсії з 01.04.2019 без обмеження максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

За результатами апеляційного розгляду апелянт (відповідач) просить скасувати рішення суду від 14.12.2022 та постанови нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Також відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає що вимоги позивача в частині здійснення з 01.04.2019 перерахунку та виплати йому пенсії з урахуванням грошового забезпечення в розмірі 90% є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційних скарг позивача та відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, у той же час апеляційну скаргу позивача слід задоволити частково.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII, яка призначена з 2005 року у розмірі 90% сум грошового забезпечення (а.с. 4, 51, 51-зв.).

З 01.01.2018 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області згідно постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб здійснено перерахунок пенсії позивача, виходячи з 70% грошового забезпечення за прирівняною посадою, яку позивач займав на день звільнення.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №300/2483/19, яке набрало законної сили 22.04.2020, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.01.2018 ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії в розмірі 90% грошового забезпечення, з врахуванням виплачених сум.

На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №300/2483/19 відповідачем здійснено перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 із застосуванням 90% відповідних сум грошового забезпечення (а.с. 25).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 у справі №300/2938/21, яке набрало законної сили 23.08.2021, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки Головного управління ДФС в Івано-Франківській області №139-09-19-05-29 від 14.05.2021 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019, з урахуванням фактично виплачених сум.

На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 у справі №300/2938/21 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснено перерахунок позивачу пенсії за вислугу років із врахуванням таких сум грошового забезпечення: посадовий оклад 8830,00 грн., оклад за військове звання 1480,00 грн., процентна надбавка за вислугу років 50% - 5155,00 грн., середньомісячні суми додаткових видів грошового забезпечення за останні 24 місяці, у тому числі, премія 11315,71 грн. Всього 26780,71 грн. Розмір основної пенсії визначений у розмірі 70% грошового забезпечення в сумі 18746,50 грн. До виплати визначено 18540,00 грн. (а.с. 27).

28.09.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії згідно довідки №139-09-19-05-29 від 14.05.2021 з врахуванням 90% грошового забезпечення та без обмеження максимальним розміром (а.с. 22).

Відповідач листом від 20.10.2021 за №8442-8008/Г-02/8-0900/21 повідомив про те, що на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 у справі №300/2938/21 органом пенсійного фонду проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 .. Після проведеного перерахунку щомісячний розмір пенсії складає 18540,00 грн.. Зазначено, що інших зобов`язань на пенсійний орган не покладено, тому перерахунок пенсії позивача проведено із застосуванням норм законодавства, чинного на час, з якого проводився перерахунок пенсії (а.с. 24).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача у зменшенні відсоткового значення розміру пенсії на підставі оновленої довідки про грошове забезпечення та обмеження пенсії максимальним розміром, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії позивача з урахуванням 90% відповідних сум грошового забезпечення, у задоволенні якої слід відмовити. Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату йому пенсії без обмеження максимального розміру пенсії, то суд вважав, що застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI. Тому пенсійний орган, відмовляючи позивачу у виплаті перерахованої на підставі довідки №139-09-19-05-29 від 14.05.2021, наданої Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області, пенсії без обмеження її максимальним розміром, діяв всупереч приписам Конституції України та Закону №2262-ХІІ. Суд дійшов висновку про необхідність задоволенні у вказаній частині позовних вимог.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Спеціальний Закон, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (далі Закон №2262-ХІІ).

Судом встановлено, що позивач отримує пенсію відповідно до Закону №2262-ХІІ з 02.01.2002 року.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 №107-VI внесено зміни до Закону від 09.04.1992 №2262-XII, а саме доповнено ст.43 новою частиною 7, згідно якої максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI (далі Закон №3668-VI), внесено зміни до Закону №2262-XII, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, а саме ч.7 ст.43 викладено в редакції: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність» та доповнено реченням такого змісту «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».

Рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зі змінами, а саме: частини 7 статті 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн..

Відповідно до п.2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 положення ч.7 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Згідно ч.2 ст.152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абзац 6 п.4 Рішення Конституційного Суду України у справі №1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України).

Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2000 у справі №1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України вказав, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади.

Отже, правовим наслідком прийняття Конституційним Судом України рішення від 20.12.2016 у справі №7-рп/2016 є втрата чинності з 20.12.2016 норм ч.7 ст.43 в Законі №2262-XII.

Викладене виключає можливість законодавчого органу України вносити зміни у норму, яка визнана неконституційною, оскільки після визнання неконституційною ч.7 ст.43 Закону від 09.04.1992 №2262-XII така норма «відсутня» (виключена) у тексті Закону.

Згідно з нормами Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, передбачено, що відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, він набрав чинності з 01.01.2017, у ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Суд апеляційної інстанції вважає за доцільне зазначити, що норми ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» узгоджуються з положеннями ч.7 ст.43 Закону №2262-XII, якою було передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, яка втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016.

Отже, починаючи із 2017 року ст.43 Закону №2262-XII не передбачала положення про обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами. Внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII до ч.7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року»), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Такий висновок узгоджується з позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №522/16882/17, від 31.01.2019 у справі №638/6363/17, від 12.03.2019 у справі №522/3049/17 та від 31.03.2021 у справі №815/3000/17.

За таких обставин, підстави для обмеження пенсії позивачу не відповідають нормативному регулюванню спірних правовідносин.

Крім вказаного, суд апеляційної інстанції зауважує, що Конституційний Суд України в п.7 Рішення від 08.06.2016 №4-рп/2016 висловлював правову позицію, якою зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені». Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Також Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004).

Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом від 09.04.1992 №2262-XII, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Підсумовуючи викладене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що ч.7 ст.43 Закону №3668-VI, якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016.

Також колегія суддів вважає за необхідне вказати, що положення статті 2 Закону №3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст частини 7 статті 43 Закону №2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону №3668-VI.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, який узгоджується із наведеним у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 (справа №400/2085/19), що вони явно суперечать один одному.

Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI.

Отож, являються необґрунтованими доводи апелянта (відповідача) про те, що перерахунок і виплата пенсії позивачу повинні проводитись відповідно до вимог Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб в редакції Закону №3668-VI з обмеження її максимального розміру. Тому висновки суду першої інстанції в цій частині є правильними.

Вирішуючи позовні вимоги щодо визнання протиправними дій (бездіяльності) відповідача, які полягають у зменшенні з 01 квітня 2019 року відсоткового значення розміру пенсії з 90% до 70% сум грошового забезпечення, колегія суддів враховує наступне.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу) визначено, що загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачу пенсія призначена у розмірі 90% грошового забезпечення за вислугу 35 років.

Станом на час виходу позивача на пенсію загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до стаття 13 Закону №2262-XII, не повинен перевищувати 90%.

У подальшому, стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» неодноразово була змінена в частині граничного розміру пенсії у відсотковому співвідношенні до розміру грошового забезпечення.

Так, на момент виникнення спірних правовідносин, вказана вище стаття передбачала, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що застосування 70 відсоткового показника до перерахунку пенсії відповідача є протиправним, як тому, що такий застосовується під час призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених, так і тому, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.

Аналогічна правова позиція висловлена у рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04 лютого 2019 року, ухваленому за результатами розгляду справи №240/5401/18, яке було залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року.

Отже, для перерахунку пенсії позивача, відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб» відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини 2 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.

Це стосується і випадків перерахунку пенсії на виконання судового рішення, у якому не вказано розміру відсоткового значення пенсії.

Пенсійний орган не може його самостійно змінювати і встановлювати відсотковий розмір пенсії від грошового забезпечення відмінний від того, який був при призначенні пенсії.

Таким чином, відповідач, при перерахунку пенсії позивача, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 у справі №300/2938/21, неправомірно самостійно з 01.04.2019 року зменшив відсоток грошового забезпечення, який застосовується при обчисленні розміру пенсії позивача з 90% на 70%.

Покликання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.01.2021 по справі №640/1744/20 є необґрунтованим та недоречним, оскільки такі стосуються відмінних за змістом правовідносин, що регулюються іншими нормативно-правовими актами.

Підсумовуючи встановлене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дії (бездіяльності) відповідача, що виразились у зменшенні відсоткового значення розміру пенсії позивача з 90% до 70% сум грошового забезпечення при здійсненні перерахунку пенсії з 01 квітня 2019 року на підставі довідки Головного управлінням ДФС в Івано-Франківській області від 14 травня 2021 року №139-09-19-05-29 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 та зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії з 01 квітня 2019 року на підставі наведеної вище довідки, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% суми грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

Тому доводи апеляційної скарги позивача у відповідній частині є підставними та обґрунтованими, такі знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та спростовують висновки суду першої інстанції в цій частині, з наведених вище мотивів.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин справи та норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи в частині питання щодо зменшення позивачу розміру відсотків грошового забезпечення для перерахунку пенсії із 01.12.2019 року та прийняв рішення в цій частині з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решта позовних вимог підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нового судового рішення.

За змістом чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права. Метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.

З метою ефективного відновлення порушеного права позивача колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати відповідача провести з 01.04.2019 року перерахунок та виплату позивачу пенсії за вислугу років на підставі довідки Головного управління ДФС в Івано-Франківській області №139-09-19-05-29 від 14.05.2021 про розмір грошового забезпечення, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення, з урахуванням фактично виплачених сум.

Відповідно до статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що при поданні позову у 2021 році ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн. як за одну вимогу немайнового характеру. За подання апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір у розмірі 1488,60 грн, що є більшим, а ніж визначено Законом України «Про судовий збір», оскільки такий мав становити 1362 грн (908*150%).

Враховуючи те, що по суті розгляду вказаної справи позовні вимоги позивача підлягають до задоволення частково, то відповідно до ст.139 КАС України із відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача необхідно достягнути законодавчо визначений мінімальний розмір судового збору в сумі 454 грн. сплачений за подання позовної заяви та суму 1362,00 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року в адміністративній справі №300/6540/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії скасувати частково, а саме, в частині відмови у задоволенні решта позовних вимог, і в цій частині прийняти нову постанову, якою у вказаній частині позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 90% до 70% від суми грошового забезпечення при здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 із 01.04.2019 року на підставі довідки виданої Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області від 14 травня 2021 року №139-09-19-05-29.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії із 01.04.2019 року на підставі довідки Головного управління ДФС в Івано-Франківській області №139-09-19-05-29 від 14.05.2021 про розмір грошового забезпечення, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення, з урахуванням фактично виплачених сум.

У решта частині рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року в адміністративній справі №300/6540/21 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у виді судового збору в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп. сплаченого за подання позову та судового збору в сумі 1362 (однієї тисячі триста шістдесят дві) грн 00 коп. сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль