Справа № 200/4759/20-а
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

19 квітня 2023 року Справа №200/4759/20-а

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрієва В.С.,

суддів - Аканова О.О.,

Духневича О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області, Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з публічної служби, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Прокуратури Донецької області, Другої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора про:

- визнання протиправним і скасування рішення Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 9 квітня 2020 №315 про неуспішне проходження атестації;

- визнання протиправним і скасування наказу прокурора Донецької області від 4 травня 2020 №379-к про звільнення з посади прокурора першого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань прокуратури Донецької області та органів прокуратури Донецької області;

- поновлення на посаді прокурора першого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань прокуратури Донецької області або на рівнозначній посаді з 4 травня 2020 року, зарахувавши час вимушеного прогулу у загальний строк служби в органах прокуратури України;

- стягнення з прокуратури Донецької області середнього заробітку на час вимушеного прогулу з 4 травня 2020 до дати винесення судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що у спірному наказі про його звільнення відсутні конкретні підстави, передбачені статтею 51 Закону України Про прокуратуру. Позивач вважає, що передбачені цієї правовою нормою підстави для її звільнення взагалі відсутні, оскільки не відбулось реорганізації чи ліквідації, скорочення кількості прокурорів в органі, в якому він обіймав посаду. Також посилається на незаконність самої атестації, оскільки вона стосується звуження трудових прав і свобод. Посилається на те, що оскільки прийняте рішення про неуспішне проходження позивачем атестації є протиправним, наказ про його звільнення також підлягає скасуванню із поновленням позивача на попередній посаді та стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі № 200/4759/20-а, залишеного без змін постановами Першого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року та Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 29 листопада 2021 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до прокуратури Донецької області, другої кадрової комісії та Офісу Генерального прокурора щодо визнання протиправним і скасування рішення другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 9 квітня 2020 року № 315 про неуспішне проходження атестації; визнання протиправним і скасування наказу прокурора Донецької області від 4 травня 2020 року №379-к про звільнення з займаної посади та органів прокуратури Донецької області; поновлення на займаній або на рівнозначній посаді з 4 травня 2020 року зі стягненням з прокуратури Донецької області середнього заробітку на час вимушеного прогулу з 4 травня 2020 року до дати винесення судового рішення.

Так, судом встановлено, що 9 квітня 2020 року Другою кадровою комісією Офісу Генерального прокурора складено Рішення №315 про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної програми з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, відповідно до якого ОСОБА_1 за результатом складення іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки набрав 88 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, у зв`язку з чим його не допущено до етапу проходження співбесіди. Зазначено, що позивач неуспішно пройшов атестацію.

Листом від 14 квітня 2020 року №06/1/1-611вих-20 Офіс Генерального прокурора повідомив прокуратуру Донецької області про те, що прокурори, які не успішно пройшли атестацію звільняються з посади прокурора.

Наказом Прокуратури Донецької області від 4 травня 2020 року №379-к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора першого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань прокуратури Донецької області відповідно до пп. 2 п. 19 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури №113-IX.

При цьому, суди дійшли висновку про те, що оскаржуване позивачем рішення кадрової комісії є обґрунтованим, мотивованим, містить посилання на нормативно-правові акти, обґрунтування щодо набрання позивачем за результатами складання іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички 88 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, а тому підстави для його скасування відсутні.

Також суди урахували, що ОСОБА_1 , подаючи заяву на підставі пунктів 9, 10 розділу І Порядку №221, цілком і повністю був ознайомлений з умовами та процедурами проведення атестації та погодився на їх застосування. Тобто позивач розумів наслідки неуспішного проходження одного з етапів атестації та можливе звільнення з підстав, передбачених Законом № 113-IX. В іншому разі позивач мав повне право відмовитися від проведення такої атестації та не подавати відповідної заяви чи окремо оскаржувати відповідний Порядок проходження прокурорами атестації, чого він не зробив.

Суди дійшли висновку, що наказ прокурора Донецької області від 4 травня 2020 №379-к виданий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

6 березня 2023 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у зв`язку з виключними обставинами.

ОСОБА_1 посилається на наявність рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 у справі № 1-р(ІІ)/2023, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 6 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року № 113- IX.

Заявник вказав, що оскільки Конституційним судом України одна із норм Закону №113-ІХ, яка була головною передумовою його подальшого незаконного звільнення, визнана неконституційною, вважає, що ця обставина є виключною у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України та є підставою для перегляду рішення за його заявою.

Представник Донецької обласної прокуратури надав відзив на заяву ОСОБА_1 та вказав, що Пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 1 березня 2023 у справі № 1-р(ІІ)/2023, передбачено, що пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Таким чином, визнано неконституційною норму Закону № 113-IX про те, що усі прокурори регіональних прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», внаслідок відсутності повноважень Верховної Ради України ухвалювати правозастосовні акти у процедурі звільнення прокурорів із їхніх посад, зокрема у спосіб персонального попередження прокурора законом про можливе майбутнє звільнення.

Відповідач вказав, що вказана норма не впливає на законність звільнення позивача оскільки оцінка законності попередження прокурорів про майбутнє звільнення з посади не була предметом спору у справі № 200/4759/20-а та така позовна вимога не заявлялась ОСОБА_1 , а тому рішення у цій справі не можуть бути переглянуті з вказаних заявником підстав за виключними обставинами.

Представник відповідача наголосив, що на момент вирішення справи № 200/4759/20-а судами попередніх інстанцій положення пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX були чинними та неконституційними у встановленому законом порядку не визнавалися.

13 квітня 2023 року до суду надійшов відзив від Офісу Генерального прокурора в якому зазначено, що за змістом статті 152 Конституції України, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення та не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до прийняття такого рішення. Відповідач вказав, що зі змісту імперативних приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України вбачається, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами, тільки якщо рішення суду ще не виконане. Проте в даному випадку, рішення не може вважатись невиконаним в контексті приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року залишено без руху.

Ухвалою судді від 20 березня 2023 року вирішено відкрити провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі №200/4759/20-а, призначити судове засідання на 19 квітня 2023 року.

Представники сторін у судове засідання не з`явилися.

Від позивача надійшло клопотання про розгляд заяви за його відсутності, в поряду письмового провадження.

Представник Офісу Генерального прокурора та Прокуратури Донецької області також надав клопотання про розгляд справи без участі представника Донецької обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора і відмовити у задоволенні заяви про перегляд рішення суду за виключними обставинами.

На підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами у письмовому провадженні.

Відповідно до частини 1 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто, зокрема, за виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Частиною 6 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Так, Рішенням Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2023 від 1 березня 2023 року визнано неконституційним пункт 6 розділу 2 «;Прикінцеві І перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX від 19 вересня 2019 року, відповідно до якого «з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру».

Суд зазначає, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі № 200/4759/20-а, залишеного без змін постановами Першого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року та Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 29 листопада 2021 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до прокуратури Донецької області, другої кадрової комісії та Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з публічної служби, зобов`язання вчинити певні дії.

Тобто, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі № 200/4759/20-а, щодо перегляду якої за виключними обставинами звернувся ОСОБА_1 , є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно воно не підлягає примусову виконанню, тому - у значенні пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України - не може переглядатися за виключними обставинами.

Такої правової позиції притримується Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 грудня 2022 року у справі №140/2217/19 та від 19 лютого 2021 року у справі № 808/1628/18.

Крім того колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Так, Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій), вказав про те, що: «частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.».

У Рішенні від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України зазначив про те, що: «незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.».

Тобто, рішення Конституційного Суду України не має ретроспективної (ретроактивної) дії та поширюється лише на правовідносини, які виникли після його ухвалення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2023 від 1 березня 2023 року, пункт 6 розділу 2 «Прикінцеві І перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури №113-IX від 19 вересня 2019 року, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Встановлена Конституційний Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення передовсім як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням у справі.

Крім того, суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 6 розділу П "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" в цій справі суб`єкта права на конституційну скаргу ОСОБА_2 звільнено наказом від 4 листопада 2019 року № 1335ц посади прокурора на підставі статті 9 Закону № 1697 та підпункту 1 пункту 19 розділу П "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113 ( неподання прокурором Генеральної прокуратури України у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію).

Конституційний Суд в рішенні зазначив, що на підставі Конституції України, юридичних позицій Конституційного Суду України та приписів міжнародних актів права Суд дійшов висновку, що мета ухвалення оспорюваного припису Закону № 113 у цілому є правомірною(…).

Проте, Верховна Рада України шляхом ухвалення законів, що є нормативними актами, не може звільняти окремого працівника або певні категорії працівників та повідомляти їх про можливе майбутнє звільнення. Звільнення особи можливе на підставі не закону, а лише індивідуального акта права, повноважень щодо ухвалення якого Верховна Рада України не має(…).

Оскільки Конституція України не містить припису, що наділяє Верховну Раду України повноваженням ухвалювати правозастосовні акти у процедурі звільнення ОСОБА_2 , іншого конкретного прокурора або всіх прокурорів із їхніх посад, зокрема у спосіб персонального попередження прокурора законом про можливе майбутнє звільнення, є підстави вважати, що оспорюваний припис Закону № 113 Верховна Рада України ухвалила за межами своїх конституційних повноважень.

Ураховуючи наведене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що оспорюваний припис Закону № 113 є таким, що суперечить статті 6, частині другій статті 19, частині другій статті 85, частині другій статті 13 11 Конституції України.(…)

Оцінюючи юридичну визначеність оспорюваного припису Закону № 113, Конституційний Суд України бере до уваги, що його слід застосовувати в посутньому зв`язку з приписами пунктів 7 та 19 розділу П "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113 (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до яких:

- ,,Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом" (абзац перший пункту 7);

- «Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної ( обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав:

1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв' язку із цим пройти атестацію» ( абзаци перший, другий пункту 19) (…)

Разом з тим, ОСОБА_1 була подана заява про намір пройти атестацію.

Тобто, ОСОБА_1 був звільнений не в зв`язку з не поданням заяви про переведення та про намір в зв`язку з цим пройти атестацію, а в зв`язку з тим, що неуспішно пройшов атестацію за результатами складання іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

Отже, рішення Конституційного Суду України від 1 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 не є застосовним до спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Згідно з частиною 1 статті 369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами та скасування рішення Донецького окружного адміністративного суду.

Керуючись ст. ст. 205, 243, 248, 256, 361 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі №200/4759/20-а.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області, Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з публічної служби, зобов`язання вчинити певні дії, залишити в силі.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Головуючий суддя В.С. Дмитрієв

Судді О.О. Аканов

О.С. Духневич