Справа № 520/16125/21
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2023-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 р. Справа № 520/16125/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мороко А.С.,

за участю секретаря судового засідання - Домніч О.В,

представника позивача - не прибув,

представника відповідача - Лютянського М.Я.,

представник третьої особи - не прибув,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові адміністративну справу № 520/16125/21 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Брент+" до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В И Р І Ш И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Брент+" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС України у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу від 15.10.2020 № 0000/428/0901 на суму 220000,00 грн; № 0000/426/0901 на суму 9467,72 грн; № 0000/427/0901 на суму 500000,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача вказав, що оскаржувані податкові повідомлення рішення від 15.10.2020 № 0000/426/0901, від 15.10.2020 № 0000/427/0901, від 15.10.2020 № 0000/428/0901 прийняті всупереч вимогам чинного законодавства та не відповідають фактичним обставинам справи. Так, представник позивача вказує, що на АЗС за адресою: автодорога Київ Чоп 129 км+700 м, с. Глибочиця Житомирської області встановлені та зареєстровані в Єдиному державному реєстрі витратоміри лічильники та рівноміри лічильники, належним доказом чого, як вважає позивач, є довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри. Також позивач вказує, що у ТОВ «Брент+» оформлена ліцензія № 00227 від 01.07.2020 на право оптової торгівлі пальним, а тому відповідачем протиправно зроблено висновок про продаж на АЗС пального оптовими партіями без ліцензії. Щодо встановленого відповідачем порушення п. 12 ст. 3 Закону № 265/95 ВР (за фактом нестачі у резервуарах пального), представник позивача вказує, що підприємство вчасно подає до ДПС України електронні документи, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального, а тому вказані висновки контролюючого органу є безпідставними та необґрунтованими. Також представник позивача вважає, що під час перевірки допущено процедурну проведення фактичної перевірки податковим органом в частині не вручення до початку проведення такої перевірки документів, які визначені в п. 81.1 ПК України, що є окремою підставою для скасування спірних рішень.

Ухвалою суду відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що у ході фактичної перевірки АЗС ТОВ «Брент+» за адресою: автодорога Київ Чоп 129 км+700 м, с. Глибочиця Житомирської області встановлено, що на акцизному складі підприємства до 01.04.2020 не забуло зареєстровано 5 рівнемірів лічильників та 1 витратомір лічильник, а решту обладнання реєстровано лише 22.07.2020, тобто з порушенням законодавчо встановлених строків, з огляду на що відповідачем було правомірно застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкцій за відповідне порушення податкового законодавства. Також під час фактичної перевірки було встановлено, що у період з 01.07.2019 по 07.09.2020 ТОВ «Брент+» проводив оптову торгівлю пальним зі своєї АЗС без відповідної ліцензії на оптову торгівлю пальним, що є порушенням ч. 1 та ч.8 ст. 15 Закону № 481/95-ВР. Стосовно порушення позивачем приписів п. 12 ст. 3 Закону № 265/95 ВР, представник відповідача вказав, що перевіряючими належним чином та у спосіб, передбачений чинним законодавством, встановлено факт нестачі у резервуарах на АЗС пального (бензину А-95, А-92, ДП ) на загальну суму 4733,86 грн., що слугувало підставою до застосування до позивача фінансових санкцій у подвійному розмірі згідно ст.20 ЗУ № 265/95-ВР, з огляду на що представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи надав до суду відзив на позов, в якому підтримав правову позицію відповідача та вказав на допущення ТОВ «Брент+» порушень чинного законодавства під час проведення господарської діяльності на АЗС за адресою: автодорога Київ Чоп 129 км+700 м, с. Глибочиця Житомирської області, що знайшло своє відображення в акті фактичної перевірки від 11.09.2020 № 271/31/41423131. Окрім того, звернув увагу суду, що оскільки директором АЗС було допущено перевіряючих до проведення фактичної перевірки АЗС, сформовано акт такої перевірки, прийнято податкові повідомлення рішення, то зауваження позивача щодо певних недоліків проведеної перевірки не впливає на правомірність прийнятних рішень, за результатом такої перевірки.

У судове засідання, призначене на 13.04.2023 року в режимі ВКЗ, представники позивача та третьої особи не прибули. В ході попереднього судового засідання суд ухвалив здійснювати розгляд справи без участі представника позивача, представник третьої особи скористався своїм правом на надання пояснень під час попереднього судового засідання.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.04.2023 року підтримав свою правову позицію, викладену у відзиві на позов.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

ТОВ «Брент+» провадить господарську діяльність за адресою: Житомирська область, с. Глибочиця, автодорога Київ Чоп 129 км+700 м, де розташований резервуар (бензин).

Позивач має ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним (реєстраційний номер 2000008, термін дії з 05.02.2020 до 05.02.2025), яка залучена до матеріалів справи. Інших ліцензій на право провадження торгівлі пальним (зокрема, оптової торгівлі) позивачем до суду не надано.

Між ТОВ «Петронія» (орендодавець) та ТОВ «Брент+» (орендар) укладено договір оренди від 26.11.2019 № ПМ-1 строком дії до 30.06.2022.

Відповідно до акту № 1 прийому передачі від 26.11.2019 до договору оренди від 26.11.2019 № ПМ-1 орендодавець передав, а орендар прийняв в експлуатацію АЗС, розташовану за адресою: автодорога Київ Чоп 129 км+700 м, с. Глибочиця Житомирської області, разом із майном: колонка бензинова у кількості 3 штуки та резервуари у кількості 8 штук.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДПС у Житомирській області на підставі наказу від 27.08.2020 № 1006 проведена фактична перевірка господарської одиниці, що належить ТОВ «Брент+» за адресою: автодорога Київ Чоп 129 км+700 м, с. Глибочиця Житомирської області.

За результатом проведеної перевірки сформовано акт перевірки від 11.09.2020 року № 271/31/41423131, в якому зафіксовано допущення ТОВ «Брент+» наступних порушень:

1) п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України, а саме відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів лічильників (8 одиниць) та рівнемірів - лічильників (3 одиниці) рівня пального на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі;

2) ч. 1 та ч. 8 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, напоїв, тютюнових виробів та пального» № 481/95-ВР від 19.12.1995, а саме здійснення у період з 01.07.2019 по 07.09.2020 оптової реалізації пального з акцизного складу без наявності у СПД ліцензії на оптову реалізацію пального з акцизного складу без наявності у СПД ліцензії на оптову торгівлю;

3) п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР від 06.07.1995, а саме не ведення обліку/порушення порядку обліку встановленого законодавством, товарних запасів та складах та/або за місцем їх реалізації; здійснення продажу товарів, які не відображені в обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації.

На підставі вказаних висновків акту перевірки, податковим органом прийнято податкові повідомлення рішення від 15.10.2020 № 0000/426/0901, від 15.10.2020 № 0000/427/0901, від 15.10.2020 № 0000/428/0901.

Рішенням ДПС України від 26.07.2021 № 17080/6/99-00-03-03-01-06 скаргу ТОВ «Брент+» залишено без задоволення, а податкові повідомлення рішення від 15.10.2020 № 0000/426/0901, від 15.10.2020 № 0000/427/0901, від 15.10.2020 № 0000/428/0901 без змін.

Не погоджуючись з прийняттям вказаних податкових повідомлень - рішень, позивач звернувся до суду із даним позовом.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.п 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

відповідно до п.п. 80.2.2, 80.2.5 п. 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки з підстав, зокрема, наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Суд зазначає, що згідно з п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України підставою для проведення фактичної перевірки підприємства позивача може бути не лише отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, а також і необхідність здійснення фіскальним органом функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, пального.

Судом встановлено, що позивачем допущено до проведення перевірки посадових осіб відповідача, перевірка була проведена, а за її результатами прийняті відповідні податкові повідомлення-рішення.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду висловлену у постанові від 21.02.2020 по справі №826/17123/18, згідно якої незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Щодо твердження позивача про порушення процедурних питань при проведенні перевірки, то у постанові від 08 вересня 2021 у справі №816/228/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Тобто, неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

Окрім цього, суд наголошує на тому, що наказ на проведення перевірки є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, у випадку якщо особа, відносно якої такий наказ прийнято, вважає його протиправним, вона не позбавлена права на його оскарження в судовому порядку. Однак, позивач наказ на проведення перевірки від 27.08.2020 № 1006 не оскаржував.

Матеріалами справи підтверджено, що направлення на перевірку від 28.08.2020 року №№ 1354, 1355, 1356 та наказ від 27.08.2020 № 1006 вручено під підпис директору АЗС Ципану І.В. 31.08.2020 року, що підтверджується особистими підписами останнього (зворотній бік а.с. 59,60).

Судом не встановлено, а позивачем не доведено яким чином наведені обставини позбавили можливості позивача на захист та довести відсутність виявлених порушень під час здійснення перевірки чи розгляду справи в суді, а тому вказану позиція позивача суд до уваги не приймає під час дослідження правових підстав прийняття контролюючим органом спірних податкових повідомлень - рішень.

Стосовно правових підстав прийняття податкового - повідомлення рішення від 15.10.2020 № 0000/428/0901, яким до ТОВ «Брент+» застосовано фінансові санкції у розмірі 220000,00 грн. за фактом відсутності реєстрації акцизного складу (АЗС) витратомірами лічильниками та рівнемірами - лічильниками, суд зазначає наступне.

У відповідності до п.230.1. ст.230 Податкового кодексу України, акцизні склади та акцизні склади пересувні утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходження до бюджету акцизного податку.

Згідно підпунктом б) п.п.14.1.6. п.14.1 ст.14 ПК України акцизний склад, зокрема, це приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Згідно з підпунктом 14.1.224 пункту 14.1 статті 14 ПК України розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.

Відповідно до пп. 230.1.2 п. 230.1 ст.230 ПК України, акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:

а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі (далі ЄДР);

б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Один акцизний склад може бути зареєстрований виключно одним розпорядником акцизного складу. Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів.

Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

Відповідно до підпунктів 1 і 2 пункту 2 Порядку ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівнемірів - лічильників рівня пального у резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів №891, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 листопада 2017 р. №891 на виконання статті 230 ПК України (далі - Порядок №891), витратомір-лічильник - законодавчо регульований засіб вимірювальної техніки, призначений для безперервного вимірювання, запам`ятовування та відображення у фактичних умовах вимірювання кількості пального, що проходить через вимірювальний перетворювач у закритих, повністю заповнених трубопроводах. Рівнемір - лічильник рівня пального у резервуарі - законодавчо регульований засіб вимірювальної техніки, призначений для вимірювання рівня пального, за яким обчислюється об`єм пального, що перебуває у резервуарі, за градуювальною таблицею резервуара.

Реєстрація витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників в Реєстрі здійснюється на підставі довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри, форму якої затверджено наказом Міністерства фінансів України від 27.11.2018 № 944.

Відповідно до абзацу п`ятого підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Кодексу паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, встановлені на акцизних складах, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності, проведені відповідно до законодавства, виконують функції витратомірів-лічильників.

Суд зазначає, що відповідно до пп. 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 ПК України розпорядники акцизних складів зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно (крім днів, в які акцизний склад не працює) формувати дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального (далі у цьому розділі - обсяг обігу пального) у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15° С.

Розпорядники акцизних складів, на акцизних складах яких здійснюється діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, з очищення коксового газу, з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову продукцію (пальне), зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно формувати дані лише про добовий фактичний обсяг реалізованого пального у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15° С. Розпорядники акцизних складів, що використовують пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснюють операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам, зобов`язані на кожному акцизному складі формувати дані про обсяги обігу пального за звітний календарний місяць та фактичні залишки пального станом на перший та останній дні такого місяця у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15°С. Дані про фактичні залишки пального та про обсяг обігу пального формуються після проведення останньої операції з обігу пального у звітній добі, але не пізніше 23 години 59 хвилин цієї доби, до початку здійснення операцій з обігу пального у добу, що настає за звітною добою, та подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, не пізніше 23 години 59 хвилин доби, що настає за звітною добою.

Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та маг позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства (підпункт 230.1.2 пункт 230.1 статті 230 ПК України).

Відповідно до підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України платники податку розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати усі розташовані на акцизних склад резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемір лічильників рівня пального у резервуарі (далі - Єдиний державний реєстр).

Згідно з пунктом 12 підрозділу 5 Розділу XIX прикінцевих положень ПК У краї розпорядники акцизних складів відповідно до вимог цього Кодексу зобов`язані обладнати акциз склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх Єдиному державному реєстрі в такі строки:

- акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 200 куб. метрів, - не пізніше 1 липня 2019 року;

- акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 1000 куб. метрів, але не перевищує 20000 куб. метрів, - не пізніше 1 жовтня 2019 року;

- акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, - не пізніше 1 січня 2020 року.

Ця норма внесена до Податкового кодексу України у зв`язку із набранням чинності 1 січня 2019 року Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" від 23 листопада 2018 року №2628-VIII.

Як передбачено було пунктом 18 підрозділу 5 Розділу XX ПК України до 28 грудня 2019 року норми пункту 128-1.1 статті 128-1 цього Кодексу застосовуються з 1 січня 2020 року - до розпорядників акцизних складів, на яких розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів.

У зв`язку із набранням чинності 29 грудня 2019 року Закону №391-IX пункт 18 підрозділу 5 Розділу XX ПК України цього Кодексу викладено в редакції, відповідно до якої норми пункту 128-1.1 статті 128-1 цього Кодексу застосовуються з 1 квітня 2020 року - до розпорядників акцизних складів, на яких розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів.

Відповідно до пункту 128-1.1 статті 128-1 ПК України, необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового.

Санкція, встановлена пунктом 128-1.1 статті 128-1 ПК України, застосовується не конкретно за реалізацію пального за відсутності встановлених витратомірів-лічильників на кожному місці відпуску пального наливом, а у випадку виробництва, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального, за відсутності встановлених витратомірів-лічильників на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірів-лічильників рівня таких товарів (продукції) у резервуарі. При цьому, такі витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники повинні бути зареєстровані у Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників.

Отже, за змістом вказаних норм, для здійснення реалізації пального, розпорядники акцизних складів, де розташовані резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, з 01 січня 2020 року зобов`язані обладнати їх витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками, а також зареєструвати їх у Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі.

Відповідальність за порушення вказаного обов`язку застосовується з 01.04.2020.

Тобто, ТОВ «Брент+» необхідно було зареєструвати 8 рівнемірів-лічильників та 3 витратомірів лічильників в Єдиному державному реєстрі в чітко встановлений законодавцем строк.

Натомість, судом встановлено, що при законодавчо встановленому терміні реєстрації витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників в Єдиному державному реєстрі до 01.04.2020 року у ТОВ «Брент+» відсутня реєстрація в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі 8 рівнемірів-лічильників на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі та 3 витратомірів-лічильників на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, які розташовані на АЗС за адресою автодорога Київ Чоп 129 км+700 м, с. Глибочиця Житомирської області.

Згідно наявної в матеріалах справ довідки «Про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі», ТОВ «Брент+» лише 22.07.2020 зареєстровано на акцизному складі (уніфікований № 1015010) 3 рівнеміра лічильника та 2 витратоміра лічильника.

Враховуючи зазначене, ТОВ «Брент+» зареєстровано 3 рівнеміри-лічильники та 2 витратомірів-лічильників з порушенням законодавчо встановленого терміну.

Поряд з цим, решта 5 рівнемірів лічильників та 1 витратомір - лічильників не зареєстровані у ЄДР, доказів на спростування чого позивачем до суду не надано.

Суд звертає увагу, що законодавчі зміни, на підставі яких у позивача виник обов`язок обладнати акцизний склад відповідними засобами вимірювання та реєстрації таких у відповідному реєстрі, були прийняті заздалегідь.

При цьому, фактично розпорядникам вказаних складів було надано додатковий термін для обладнання акцизних складів, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального, витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Позивач під час судового розгляду не наводив обставин, які б свідчили про неможливість реалізації передбаченого підпунктом 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України обов`язку у визначений законодавством термін, як і не наводив обставин, підтверджених належними доказами, що реалізація такого обов`язку перебувала винятково поза межами його впливу.

Отже, у межах цієї справи позивачем не наведено, а судом не встановлено, що неможливість реалізації визначеного законодавством обов`язку до 1 квітня 2020 року перебувала виключно поза межами його впливу та залежала від протиправної поведінки суб`єкта владних повноважень.

Стосовно посилань позивача на обставини встановлення та реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів лічильників, що підтверджується виключно довідкою про розпорядника акцизного складу пального, суд також звертає увагу, що кожний введений в експлуатацію стаціонарний резервуар, розташований на акцизному складі, повинен бути обладнаний рівнеміром-лічильником, який повинен відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства.

Крім того, кожне місце відпуску пального наливом з акцизного складу, розташоване на акцизному складі, повинно бути обладнане витратомірами-лічильниками. Функції витратомірів-лічильників виконують встановлені на акцизних складах паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності, проведені відповідно до законодавства.

За визначенням ст. 1 Закону України від 15.01.2015 № 124 «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» оцінка відповідності - процес доведення того, що задані вимоги, які стосуються продукції, процесу, послуги, системи, особи чи органу, були виконані; документ про відповідність - декларація (в тому числі декларація про відповідність), звіт, висновок, свідоцтво, сертифікат (у тому числі сертифікат відповідності) або будь-який інший документ, що підтверджує виконання заданих вимог, які стосуються об`єкта оцінки відповідності.

Отже, обов`язковими умовами виконання встановленими на акцизних складах паливороздавальними та/або оливороздавальні колонками функцій витратомірів-лічильників, є наявність позитивних результатів їх повірки або оцінки відповідності, проведених відповідно до законодавства, та підтверджених відповідними документами, що підтверджують відповідність цих колонок вимогам до витратомірів-лічильників, та їх реєстрація в Реєстрі .

Під час судового розгляду справи позивач не надав суду документи, які підтверджують відповідність паливороздавальних колонок, встановлених ним на АЗС, вимогам ст. 1 Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» і п.п. 1 і 2 п. 2 Порядку №891, та здатність виконувати функції витратоміра-лічильника.

Так само не було і подано позитивних результатів повірки, проведених відповідно до законодавства зазначених колонок, які б могли виконувати функції витратомірів-лічильників.

В матеріалах справи відсутні і докази, які б підтверджували оцінку відповідності та позитивні результати повірки рівнемірів-лічильників, встановлених ТОВ «Брент+».

Так, відповідно до ч. 6 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» порядок проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, а також норми часу, необхідного для проведення повірки таких засобів, встановлюються нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.

Згідно до п. п. 1 і 2 розділу IV Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016 № 193 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.02.2016 за № 278/28408, результати вимірювання та інші дані, отримані під час проведення повірки, повинні бути задокументовані відповідно до методики повірки. Результати повірки засобів вимірювальної техніки вважають позитивними, якщо їх метрологічні і технічні характеристики відповідають вимогам Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та технічних регламентів щодо засобів вимірювальної техніки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» засоби вимірювальної техніки - засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності; тип засобу вимірювальної техніки - сукупність засобів вимірювальної техніки того самого призначення, які мають один і той самий принцип дії, подібну конструкцію та виготовлені за тією самою технічною документацією.

За визначенням ст. 1 Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» документ про відповідність - декларація (в тому числі декларація про відповідність), звіт, висновок, свідоцтво, сертифікат (у тому числі сертифікат відповідності) або будь-який інший документ, що підтверджує виконання заданих вимог, які стосуються об`єкта оцінки відповідності.

Отже, відсутність, передбаченого ст. 1 вказаного Закону документу, який підтверджує його відповідність встановленим законодавством вимогам до засобів вимірювальної техніки, вказує на відсутність такої повірки.

Таким чином, позивачем, по-перше, не доведено, що паливороздавальні колонки, що використовуються ним на АЗС, здатні виконувати функції витратоміра-лічильника, а по-друге не доведено одержання оцінки відповідності та позитивних результатів повірки вже встановлених рівнемірів-лічильників.

Отже, в силу п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України, з урахуванням відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників (або паливороздавальних колонок) та рівнемірів-лічильників на акцизному складі ТОВ «Брент+» такий склад вважається необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Водночас, нормами діючого законодавства встановлено заборону здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу (абз. 9 п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України).

Таким чином, зважаючи на те, що ТОВ «Брент+» зареєстровано 3 рівнеміри-лічильники та 2 витратомірів-лічильників з порушенням законодавчо встановленого терміну, доказів реєстрації решти 5 рівнемірів лічильників та 1 витратоміра - лічильника у ЄДР позивачем до суду не надано, як і доказів позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників (або паливороздавальних колонок) та рівнемірів-лічильників на акцизному складі ТОВ «Брент+», а відтак висновки контролюючого органу про порушення позивачем п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України є правомірними та обґрунтованими.

Відтак, штрафні (фінансові) санкції, передбачені п. 1281.1 ст. 1281 ПК України, застосовані до позивача правомірно і в розмірі, що відповідає чинному податковому законодавству 220000 грн. (11 одиниць рівнемірів лічильників та витратомірів - лічильників х 20 000 грн. за кожну одиницю), а внаслідок чого податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 15.10.2020 № 0000/428/0901 скасуванню не підлягає.

Щодо податкового повідомлення рішення від 15.10.2020 № 000/427/0901, яким до ТОВ «Брент+» застосовано фінансові санкції у розмірі 500 000,00 гривень за порушення вимог ч.1 ст.15 Закону № 481/95-ВР ( оптова торгівля пальним без наявної ліцензії), суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту розрахунку фінансових санкцій до податкового повідомлення рішення від 15.10.2020 № 000/427/0901 та відзиву на позов ГУ ДПС у Харківській області, ТОВ «Брент+» у період з 01.07.2019 по 07.09.2020 здійснювало оптову реалізацію пального з акцизного складу (уніфікований номер акцизного складу 1006308 за адресою: автодорога Київ Чоп 129 км+700 м, с. Глибочиця Житомирської області), тобто з існуючого місця торгівлі, без наявності у СПД ліцензії саме на оптову торгівлю пальним з місцем оптової торгівлі, при тому, що підприємство отримано ліцензію на право оптової торгівлі пальним за відсутності місць оптової торгівлі від 01.07.2020 № 00227 (зворотній бік а.с.52).

З 1 січня 2016 року Податковий кодекс України (далі - ПК України) визначав, що діяльність з реалізації пального обумовлювалася обов`язком суб`єкта господарювання зареєструватися платником акцизного податку, а також виконувати вимоги, пов`язаних із обігом пального. Водночас, законодавець встановив, що приміщення для навантаження-розвантаження, зберігання пального виключно для потреб власного споживання пального не є акцизним складом (підпункт 14.1.6), а суб`єкти господарювання, які використовують приміщення, розташовані на митній території України, для навантаження-розвантаження, зберігання пального виключно для потреб власного споживання пального не є розпорядниками акцизного складу (підпункт 14.1.224).

До 1 липня 2019 року діяльність з виробництва, реалізації та зберігання пального не підлягала ліцензуванню.

З 1 липня 2019 року набрав чинності Закон України від 23 листопада 2018 року № 2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів», яким внесено зміни до ПК України та Закону № 481/95-ВР.

Згідно із частиною першою статті 15 Закону 481/95-ВР оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Отже, саме з 01.07.2019 законодавцем обтяжено суб`єктів господарювання отримувати ліцензію на оптову торгівлю пальним.

Частинами першою-третьою статті 17 Закону № 481/95-ВР передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

Частинами тридцять другою, тридцять восьмою статті 15 Закону № 481/95-ВР встановлено, що ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

- документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

- акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

- дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Таким чином, з правового аналізу вищезазначених норм права випливає, що здійснення господарської діяльності з роздрібної/оптової торгівлі, зокрема, пальним, потребує отримання суб`єктом господарювання відповідної ліцензії на роздрібну/оптову торгівлю пальним.

При цьому, ліцензії на право роздрібної та оптової торгівлі, як і власне господарська діяльність з роздрібної та оптової торгівлі не є тотожними та відрізняються за законодавчо визначеною процедурою надання таких послуг, дотримання ліцензійних умов та потребують окремих ліцензій.

Так, у контексті розуміння Закону № 481/95-ВР (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) "оптова торгівля пальним - діяльність із придбання та подальшої реалізації пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик суб`єктами господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через своє зареєстроване постійне представництво) роздрібної та/або оптової торгівлі та/або іншим особам".

За змістом частини 1 статті 15 Закону №481/95-ВР оптова торгівля пальним здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії.

Суб`єкти господарювання отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (ч.8 ст.15 Закону №481/95-ВР).

Отже, положення наведених норм виділяють два окремі види ліцензії на право оптової торгівлі пальним:

-ліцензія на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (за відсутності місць оптової торгівлі пальним);

-ліцензія на право оптової торгівлі пальним на кожне місце оптової торгівлі пальним (за наявності місць оптової торгівлі пальним).

Так, контролюючим органом встановлено в акті перевірки, що з АЗС, яка належить ТОВ «Брент+» та знаходиться за адресою: автодорога Київ Чоп 129 км+700 м, с. Глибочиця Житомирської області у період з 01.07.2019 по 07.09.2020 проведено оптову реалізацію пального на адресу: ТОВ «Крем транс Компані» - акцизна накладна від 01.07.2019 № 14395 у кількості 1000,00 л.; ТОВ «Натан Транс» - акцизна накладна від 12.07.2019 № 16042 у кількості 110,00 л.; МПП «Мінітранс» - акцизна накладна від24.07.2019 № 17652 у кількості 5000,00 л.; ТОВ «Брокінвест групп»- акцизна накладна від 08.08.2019 № 20786 у кількості 1310,00 л.; ТОВ «Індустрія транс ком» - акцизна накладна від 16.08.2019 № 23418 у кількості 2000,00 л.; ТОВ «Експерт форвардинг» - акцизна накладна від27.08.2019 № 28649 у кількості 2610,00 л., акцизна накладна від 28.10.2019 № 50117 у кількості 1820,00 л.; ТОВ «Рікое Україна» - акцизна накладна від 16.09.2019 № 34468 у кількості 1770,00 л.; ТОВ «Альфа ВС Транс» - акцизна накладна від 09.10.2019 № 43665 у кількості 2262,00 л.; ТОВ «Альтернативна паливна компанія»- акцизна накладна від 19.11.2019 № 63187 у кількості 285, 00 л.; ТОВ «Власов транс» - акцизна накладна від 13.01.2020 № 1848 у кількості 700,00 л.; ТОВ «Експресс Транс 2000» - акцизна накладна від 26.02.2020 № 8147 у кількості 150,00 л.; ТОВ «Нікогруп» - акцизна накладна від 12.03.2020 № 3275 у кількості 370,00 л.; ТОВ «Інтерія компані» - акцизна накладна від 29.04.2020 № 9538 у кількості 350,00л.; ТОВ «Статус строй лтд» - акцизна накладна від 19.05.2020 № 5827 у кількості 300,00 л.; ТОВ «Ексім транс» - акцизна накладна від 24.06.2020 №8919 у кількості 500,00л., акцизна накладна від17.07.2020 №6624 у кількості 750,00л.; ТОВ «Преміям логістик» - акцизна накладна від 06.07.2020 № 1519 у кількості 350,00 л.; ПП. «Техноторг» - акцизна накладна від 22.07.2020 № 9377 у кількості 625,00 л; ТОВ «Пегас Вінд» - акцизна накладна від 22.07.2020 у кількості 3000,00 л.

Вказані обставини підтверджуються викопіюваннями з системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового щодо ТОВ «Брент+».

Таким чином, реалізація такого об`єму пального з АЗС не підпадає під ознаки роздрібної торгівлі в розумінні Закону № 481/95-ВР, а вказує на проведення реалізації позивачем у період з 01.07.2019 по 07.09.2020 пального оптовими партіями без ліцензії на оптову торгівлю пальним, у той час як позивач має ліцензію на право слише роздрібної торгівлі пальним, термін дії якої з 05.02.2020 до 05.02.2025 (реєстраційний номер 2000008).

При цьому, позивачем не заперечується факт оптової торгівлі пальним.

Стосовно диференціації ліцензій на право роздрібної та оптової торгівлі пальним, суд зауважує, що відповідно до ст. 15 Закону № 481/95-ВР, ліцензії на право оптової торгівлі пальним видаються терміном на п`ять років органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Ліцензії на право оптової торгівлі видаються терміном на п`ять років уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади оптової торгівлі, а за відсутності місць оптової торгівлі - за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Роздрібна торгівля, зокрема, пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років.

Отже, зі змісту наведених правових норм вбачається, що для здійснення господарської діяльності, зокрема, з оптової торгівлі пальним, суб`єкт господарювання має отримати ліцензію на здійснення саме такої оптової діяльності.

Відповідно до п.231.3 ст.231 ПК України, особа, яка реалізує пальне або спирт етиловий, зобов`язана скласти акцизну накладну в двох примірниках у разі реалізації пального або спирту етилового:

а) з акцизного складу до іншого акцизного складу, в тому числі через трубопровід або з використанням акцизного складу пересувного, у разі якщо до реалізації пального або спирту етилового такий інший акцизний склад уже відомий;

б) з акцизного складу до акцизного складу пересувного;

в) з акцизного складу пересувного до іншого акцизного складу пересувного;

г) з акцизного складу пересувного до акцизного складу.

Особа, яка склала акцизну накладну в двох примірниках, зобов`язана зареєструвати перший примірник такої акцизної накладної в Єдиному реєстрі акцизних накладних, а другий примірник такої акцизної накладної в день її складання надіслати розпоряднику акцизного складу - отримувачу пального або спирту етилового.

Аналогічні норми наведені і в Порядку ведення Єдиного реєстру акцизних накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №114 від 24.02.2016 (далі Порядок №114).

Відповідно до Порядку заповнення акцизної накладної, розрахунку коригування акцизної накладної, заявки на поповнення (коригування) залишку пального, заявки на поповнення (коригування) залишку спирту етилового, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 27 листопада 2020 року № 729, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2020 р. за № 1241/35524, в розділі ІІ встановлено порядок заповнення акцизної накладної форми «П».

Так, пунктом 4 вказаного розділу передбачено, що у верхній лівій частині акцизної накладної зазначаються: коди операцій для акцизної накладної, яка складається в одному примірнику; ознака щодо умов оподаткування пального; ознака щодо напрямів використання пального.

У відповідному рядку зазначається цифровий код операції для акцизної накладної, яка складається в одному примірнику, зокрема, « 3» - реалізація пального суб`єкту господарювання, який не є платником;

Матеріалами справи підтверджується, що акцизні накладні позивач реєстрував згідно вимог п.231.3 ст.231 ПК України, оскільки в момент повернення пального зі зберігання в резервуарах АЗС відбувалась реалізація пального в розумінні розділу VI ПК України.

Таким чином, ТОВ «Брент+» у період з 01.07.2019 по 07.09.2020 здійснювало оптову реалізацію пального у розумінні пп.14.1.212 п.14.1 ст.14 ПК України, тобто його відвантаження з території АЗС іншим суб`єктам господарювання за відсутності ліцензії на право оптової торгівлі пальним, що підтверджується акцизними накладними, складеними ТОВ «Брент+» та зареєстрованими в Єдиному реєстрі акцизних накладних.

Суд враховує, але не приймає до уваги посилання позивача на наявність у ТОВ «Брент+» ліцензії на оптову торгівлю пальним від 01.07.2020 № 00227, оскільки обов`язок на отримання такої ліцензії під час проведення оптової торгівлі пальним виник у позивача ще з 01.07.2019 року, а по-друге, позивачем не залучено до матеріалів справи вказаної ліцензії та не зазначено перебіг початку та закінчення її дії, враховуючи те, що відповідач досліджував обставини оптової торгівлі пальним саме у період з 01.07.2019 по 07.09.2020.

Відтак, суд приходить до висновку про допущення ТОВ «Брент+» порушень ч. 1 та ч.8 ст. 15 Закону № 481/95-ВР (оптова торгівля пальним без ліцензії), а тому ГУ ДПС у Харківській області правомірно застосовано до ТОВ «Брент+» фінансові санкції за оптову торгівлю пальним без наявності відповідної ліцензії відповідно до абз.8 ч.2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР, з огляду на що податкове повідомлення рішення ГУ ДПС у Харківській області від 15.10.2020 № 0000/427/0901 є правомірним, обґрунтованим та не підлягає скасуванню.

Стосовно обставин прийняття податкового повідомлення рішення від 15.10.2020 № 0000/426/0901, яким до ТОВ «Брент+» застосовано фінансові санкції у розмірі 9467,72 грн., суд зазначає наступне.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі визначає Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР (далі Закон № 265/95-ВР).

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

- вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів встановлено Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 N 281/171/578/155 (далі - Інструкція N 281/171/578/155).

Згідно з пп.4.3.1 п.4.3 Інструкції N 281/171/578/155, об`єм та маса нафти і нафтопродуктів визначаються у стаціонарних резервуарах, залізничних цистернах, танках суден, мірах повної місткості та технологічних трубопроводах, градуйованих відповідно до вимог чинних нормативних документів Держспоживстандарту України, та/або за допомогою об`ємних та масових лічильників.

Відповідно до пп. 10.2.10 п. 10.2 Інструкції N 281/171/578/155 на підставі ТТН та акта приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), тобто зробити необхідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою N 13-НП. Дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться до змінного звіту АЗС за формою N 17-НП (додаток 14).

Виходячи з положень підпунктів 10.3.1-10.3.4 пункту 10.3 Інструкції N 281/171/578/155, облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений до фіскального режиму роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій кожною АЗС, яка здійснює розрахунки із споживачами готівкою.

Відпуск нафтопродуктів за готівку, талони, платіжними картками відображається у змінному, звіті АЗС за формою N 17-НП, а відпуск нафтопродуктів за відомостями здійснюється АЗС на підставі договорів, укладених між підприємством та споживачем, та відображається у відомості на відпуск нафтопродуктів за формою N 16-НП.

Згідно з пунктами 14.3 - 14.4 Інструкції N 281/171/578/155, облік нафти і нафтопродуктів у фізичних величинах (за об`ємом, масою) ведеться безпосередньо матеріально відповідальними особами, а бухгалтерська служба підприємства здійснює їх кількісно-грошовий облік.

Матеріально відповідальні особи підприємств (за винятком НПЗ) ведуть кількісний облік нафти та нафтопродуктів у товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою N 31-НП (додаток 34), у якій зазначаються надходження і відпуск нафтопродуктів за день, а також їх залишки на кінець дня.

Для посилення контролю за станом приймання, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів матеріально відповідальні особи ведуть журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою N 6-НП і журнал вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою N 7-НП.

Пунктом 16.1 Інструкції N 281/171/578/155 визначено, що матеріально відповідальні особи АЗС ведуть облік руху нафтопродуктів за марками і видами (для дизельного палива в залежності від масової частки сірки) нафтопродуктів у змінному звіті за формою N 17-НП, який складається у двох примірниках. Перший примірник разом з первинними документами здається до бухгалтерської служби, а другий - залишається у матеріально відповідальної особи.

Згідно з п.12 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1996 №265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР), суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

З аналізу наведеної норми слідує, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції при продажу товарів, зобов`язані вести облік товарних запасів в порядку, встановленому законодавством. Для підтвердження ведення такого обліку суб`єкт господарювання під час проведення перевірки зобов`язаний надати контролюючому органу, окрім документів, які підтверджують походження товарів, ще й документи, які підтверджують облік таких товарів.

Отже, порядок обліку товарних запасів регулюється не тільки Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а й підзаконними нормативно-правовими актами (зокрема, наказами Міністерств).

Облік товарних запасів, що підлягають продажу, ведеться в кожному місці продажу товарів (господарському об`єкті) до початку їх реалізації та для ведення обліку товарних запасів не має значення сам факт продажу товарів, а має значення факт отримання суб`єктом господарювання товарів для їх подальшого продажу в певному господарському об`єкті.

До документів, які підтверджують облік та походження товарів, відносяться не тільки первинні документи, а й встановлені законодавством спеціальні документи для ведення обліку товарних запасів (як-то, Форма обліку товарних запасів).

Такі спеціальні документи для ведення обліку товарних запасів заповнюються на підставі первинних документів та містять відомості щодо реквізитів первинних документів, а відтак підтверджують оприбуткування товарів на підставі цих первинних документів та є підставою для подальшого відображення в бухгалтерському обліку.

Для підтвердження постійного ведення обліку товарних запасів в порядку, встановленому законодавством, має значення наявність у місці продажу (господарському об`єкті) первинних документів та спеціальних документів обліку та їх повне і належне заповнення, а не наявність чи відсутність у місці продажу (господарському об`єкті) на момент перевірки самих товарів, що підлягають продажу.

Беручи до уваги викладене, суд не приймає до уваги посилання позивача у позовні заяві на вибіркові роздруківки (вибіркові витяги) про фактичні залишки пального та обсяги обігу пального, як на докази належного ведення обліку товарних запасів в порядку, встановленому законодавство, оскільки у контексті п. 12 ст. 3 Закону №265/95-ВР, не можна обмежуватися лише складанням первинних документів та їх відображенням в бухгалтерському обліку, з огляду на те, що сама по собі наявність первинних документів та їх застосування в бухгалтерському обліку не дозволяють встановити чи за всіма первинними документами був оприбуткований товар та відображений в бухгалтерському обліку.

Суд зауважує, що саме спеціально встановлені законодавством документи обліку товарних запасів (форми обліку, журнали, відомості, тощо) дозволяють перевірити ведення суб`єктом господарювання обліку всіх товарних запасів, отриманих на підставі первинних документів. А враховуючи те, що фактичною перевіркою може охоплюватися не лише один день, в який проводиться фактична перевірка, а певний період діяльності суб`єкта господарювання, який зазначається в наказі на проведення фактичної перевірки, то саме наявність у суб`єкта господарювання таких документів (форм обліку, журналів, відомостей, тощо) та їх заповнення на підставі всіх первинних документів (а не проведення контролюючим органом в день перевірки інвентаризації фактичних залишків товарних запасів, що знаходяться на реалізації на момент перевірки) дозволить підтвердити ведення суб`єктом господарювання обліку товарних запасів у порядку, встановленому законодавством, в господарській одиниці, де здійснювався продаж товарів та яка була об`єктом перевірки контролюючим органом, за перевіряємий період, які однак, не були надані суб`єктом господарювання до перевірки.

Статтею 20 Закону №265/95-ВР визначено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тож встановлена статтею 20 Закону №265/95-ВР міра відповідальності у вигляді фінансової санкції у розмірі подвійної вартості необлікованих у встановленому законодавством порядку товарів за цінами реалізації застосовується до суб`єкта господарювання, що здійснює реалізацію товарів, у тому випадку, коли суб`єктом господарювання під час проведення перевірки не надано документів, якими підтверджується ведення обліку товарів в порядку, встановленому законодавством, на що прямо вказують вживані законодавцем сполучники «та/або».

Виходячи з конструкції норми статті 20 Закону №265/95-ВР, кваліфікуючою ознакою для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, передбаченої цією нормою, є ненадання контролюючому органу документів, які підтверджують ведення обліку товарних запасів в порядку, встановленому законодавством, безвідносно до того чи товари вже реалізовані суб`єктом господарювання на момент перевірки чи тільки знаходяться на реалізації. Інше тлумачення цієї норми знівелює її застосування за результатами документальної перевірки або фактичної перевірки, коли періодом перевірки є не один день, а певний період діяльності суб`єкта господарювання, а це, на переконання суду не було метою законодавця при прийнятті цієї норми.

Отже, для відповідальності суб`єкта господарювання за ст.20 Закону №265/95-ВР потрібно встановити: 1) реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, або: 2) не надання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Вимірювання рівня нафтопродуктів у резервуарах на АЗС має здійснюватись методами та з дотриманням всіх передбачених вимог щодо здійснення таких замірів, що визначені Інструкцією №281/171/578/155, яка є спеціальним нормативним актом, що встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів та є обов`язковою для всіх суб`єктів господарювання, що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Способом перевірки кількості нафтопродуктів є співставлення даних обліку звітів АЗС за формою №16-НП, № 17-НП та даних РРО з фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів, які надійшли на АЗС, та кількістю реалізованих нафтопродуктів (якщо різниця показників є меншою ніж кількість фактично наявного в резервуарах пального, то має місце реалізація товарів, які не обліковані у встановленому порядку).

Пунктом 4.2 Інструкції №281/171/578/155 визначено спеціальні методи та засоби визначення маси та об`єму нафти і нафтопродуктів.

Отже, після оприбуткування нафтопродуктів, дані лічильника сумарного обліку паливно-роздавальних колонок, система керування паливно-роздавальними колонками та реєстратори розрахункових операцій діють як одне ціле та не повинні мати розбіжностей даних більш ніж на 0,1 %. Як наслідок, дані про оприбутковане за даними бухгалтерського обліку пальне повинні відповідати даним реєстратора розрахункових операцій, який є носієм доказової інформації. Такі висновки підтверджуються судовою практикою Верховного Суду, зокрема постановою від 21 січня 2021 у справі №826/12449/17.

При цьому, співставлення даних обліку звітів АЗС, даних РРО з фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів, які надійшли на АЗС та кількість реалізованих нафтопродуктів є належним тa правомірним способом перевірки наявності неоприбуткованих нафтопродуктів. Якщо різниця показників є меншою ніж кількість фактично наявного в резервуарах пального, то має місце реалізація товарів, які не обліковані у встановленому порядку.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 12.03.2020 у справі №823/1917/16 та від 28.05.2020 справі №823/1978/16.

Так, під час фактичної перевірки уповноваженими особами відповідача знято фактичні залишки паливно-мастильних матеріалів, які відображені у Відомості про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (ТМЦ) станом на 07.09.2020 (додаток № 3 до акту фактичної перевірки а.с.61).

Судом встановлено, що відомості про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (ТМЦ) станом на 07.09.2020 (додаток № 3 до акту фактичної перевірки) підписані керівником АЗС Ципан І.В. без зауважень (а.с. 61).

Дослідженням Відомості про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (ТМЦ) станом на 07.09.2020 встановлено, що зняття фактичних залишків товарів проводилось на АЗС за адресою: автодорога Київ Чоп 129 км+700 м, с. Глибочиця Житомирської області.

Перевірка розпочата 31.08.2020 о 12 год. 00 хв, завершена 10.09.2020 о 20 год. 00 хв.

Як вбачається з даних відомості про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей) станом на 07.09.2020, на АЗС ТОВ «Брент+» відображено зняття фактичних залишків товару станом на 07.09.2020 (бензин А-95 резервуар № 2, бензин А-92 резервуар № 8, дизельне паливо резервуар № 5) та порівняння їх із залишками запасів за даними обліку, в результаті чого встановлено нестачу у резервуарах наступного пального: бензин А-95 у кількості 50,69 л на суму 1126,33 грн; бензин А-92 у кількості 127,01 л на суму 2715,09 грн.; дизельне паливо у кількості 47,47 л на суму 892, 44 грн. Всього на суму 4733,86 грн. (а.с. 61).

Під час розгляду справи по суті, позивач не заперечував факт нестачі пального, зафіксований у відомості про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (ТМЦ).

Також, у ході проведення перевірки у порівнянні даних фактичних залишків пального у резервуарах та даних обліку поточного Х-звіту від 07.09.2020, у якому зазначено кількість пального, що повинне обліковуватися на АЗС за місцем здійснення діяльності суб`єкта господарювання, встановлено невідповідність залишків пального, а саме нестачу у резервуарах наступного пального: бензин А-95 у кількості 50,69 л на суму 1126,33 грн; бензин А-92 у кількості 127,01 л на суму 2715,09 грн.; дизельне паливо у кількості 47,47 л на суму 892, 44 грн. Всього на суму 4733,86 грн.

При цьому, в матеріалах справи відсутні, а позивачем як до перевірки, так і під час розгляду справи не надано належних та законодавчо передбачених документів, що підтверджують облік нафтопродуктів на суму 4733,86 грн., зокрема (але не виключно), журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою N 6-НП, журналу вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою N 7-НП., товарну книзу кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою N 31-НП (додаток 34) ( якій зазначаються надходження і відпуск нафтопродуктів за день, а також їх залишки на кінець дня), ТТН, накладі на переміщення тощо.

Більше того, керуючим АЗС ОСОБА_1 надані пояснення, в яких зазначено, що на момент перевірки змінні звіти за формою 17-НП або інші документи, відповідно до яких ведеться облік пального в місці реалізації або зберігання пального, відсутні.

Останній та єдиний наявний в матеріалах справи змінний звіт АЗС за формою 17-НП датовано 31.08.2020 року.

Так, актом інвентаризації за АЗС № 1 від 31.07.2020 підтверджено проведення зняття фактичних залишків нафтопродуктів станом на 31.07.2020 (а.с. 64), зокрема дизельного палива, бензину А-92, А-95.

Таким чином, податковим органом у відповідності до вимог чинного законодавства під час проведення фактичної перевірки встановлено кількість бензину та ДП, які належать ТОВ "Брент+" у кожному з резервуарів на АЗС, проведено зняття фактичних залишків товарів та порівнянні їх із залишками ТМЦ за даними обліку, тобто контролюючим органом встановлено нестачу пального на суму 4733, 86 грн. (бензин А-95 у кількості 50,69 л на суму 1126,33 грн; бензин А-92 у кількості 127,01 л на суму 2715,09 грн.; дизельне паливо у кількості 47,47 л на суму 892, 44 грн), доказів на спростування чого позивачем до суду не надано, як і заперечень щодо вказаних розрахунків контролюючого органу чи зауважень щодо використаних контролюючим органом методів дослідження питання реалізації пального та його нестачі в резервуарах.

Додаткового суд також звертає увагу та враховує під час надання оцінки спірним правовідносинам обставинам не проведення контролюючим органом окремої інвентаризації нафтопродуктів на АЗС та зазначає, що такий порядок інвентаризації передбачений Інструкціями № 281/171/578/155 та № 332 та стосується проведення внутрішньої інвентаризації нафтопродуктів на підприємствах після призначення розпорядчим документом керівника підприємства інвентаризаційної комісії та встановлення ним термінів початку та завершення робіт з інвентаризації, однак, не містить жодних положень, які регулюють порядок проведення інвентаризації контролюючими органами під час здійснення фактичної перевірки та не може застосовуватись в межах таких правовідносин.

Інші доводи та посилання позивача також не спростовують вищевикладені висновки, які зроблені судом у цій справі.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що в ході перевірки відповідачем правомірно встановлено не ведення позивачем в порядку встановленому законодавством облік товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме: встановлено нестачу паливно-мастильних матеріалів: бензин А-95 у кількості 50,69 л на суму 1126,33 грн; бензин А-92 у кількості 127,01 л на суму 2715,09 грн.; дизельне паливо у кількості 47,47 л на суму 892, 44 грн., чим порушено п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР.

Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку щодо наявності y контролюючого органу правових підстав для застосування до позивача штрафних санкцій передбачених п. 1 ст. 17 Закону Закон № 265/95-ВР, у зв`язку з чим податкове повідомлення рішення від 15.10.2020 № 000/426/0901 прийняте правомірно, на підставі та у відповідності до вимог чинного законодавства, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищевстановлені обставини справи та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку, що відповідач під час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень рішень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Згідно ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У відповідності до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Позивач під час судового розгляду справи, не довів належними засобами доказування обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, натомість відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність та обґрунтованість прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень - рішень. Тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Оскільки адміністративний позов не підлягає задоволенню, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору у відповідності до ч.5 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Брент+" до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 19.04.2023.

Суддя А.С. Мороко