Справа № 200/267/23
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2023 року Справа№200/267/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаш Г.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (, 58002, Чернівецька область, м. Чернівці, площа Центральна, буд. 3) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якій просив:

- визнати протиправним та скасування рішення № 79 від 15.12.2022 відповідача про відмову у призначенні пенсії за вислугу років;

- зобов`язати відповідача зарахувати період роботи позивача з 20.09.1989 по 02.01.1992 на посаді тренера-викладача у дитячо-юнацькій спортивній школі № 2 до спеціального педагогічного стажу, що дає право на призначення та виплату пенсії за вислугу років;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити пенсію за вислугу років з часу звернення позивача із заявою про призначення пенсії з 01.11.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач згідно з наказом Краматорської ЗОШ № 26 від 19.10.2022 №78-к/тр звільнений з посади вчителя фізичної культури 31.10.2022 у зв`язку із скороченням штату (п.1ст. 40 КЗпП України).

01.11.2022 позивач подав до територіального органу Пенсійного Фонду України заяву про призначення пенсії за вислугою років як працівнику освіти.

В рішенні ПФУ № 79 від 07.11.2022 про відмову у призначенні пенсії зазначено, що станом на 11.10.2017 спеціальний стаж позивача складає 25 років 6 місяців 29 днів, а необхідний спеціальний стаж 26 років 6 місяців. До спеціального стажу не зараховано період роботи позивача у дитячо-юнацькій спортивній школі № 2 на посаді тренера викладача з 20.09.1989 по 02.01.1992.

У зазначеному рішенні територіального органу ПФУ про відмову у призначенні пенсії від 07.11.2022 № 79 за період з 20.09.1989 по 02.01.1992 визначено необхідність подання до територіального органу ПФУ уточнюючого документа про рівнозначність посади «тренер викладач» посаді «керівник гуртку».

Для отримання зазначених документів позивач звернувся із заявою до начальника управління освіти Краматорської міської ради та отримав письмову відповідь, яку надав до територіального органу ПФУ.

Після розгляду доданих документів рішенням відповідача № 79 від 15.12.2022 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років як працівнику освіти, оскільки відсутній стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Зазначено, що станом на 10.10.2017 спеціальний стаж позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років складає 25 років 6 місяців 9 днів, а згідно статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» після досягнення 55 років необхідний спеціальний стаж 26 років 6 місяців. До спеціального стажу не зараховано період роботи у дитячо-юнацькій спортивній школі № 2 на посаді тренера викладача з 20.09.1989 по 02.01.1992, оскільки посада тренера викладача в позашкільних закладах освіти не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років №909.

Позивач вважає зазначене рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27.01.2023 відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного судового провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що Головним управлінням розглянуто заяву позивача від 13.12.2022 щодо призначення пенсії за вислугу років згідно п. е ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII за правилами екстериторіальності.

При опрацюванні наданих позивачем документів по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Головним управлінням розраховано стаж позивача, який склав 33 роки 10 місяців 29 днів.

Стаж роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років станом на 11.10.2017 становить 25 років 6 місяців 9 днів.

До страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.09.1981 по 01.07.1989, оскільки навчання перетинається з роботою.

До пільгового стажу позивача не зараховано: період роботи з 19.09.1988 по 19.09.1989 в Дружківському житлово- експлуатаційному об`єднанні, оскільки відсутня інформація про приналежність організації до закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років; період роботи з 20.09.1989 по 02.01.1992, оскільки посада тренера-викладача в позашкільних навчальних закладах освіти Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту, затвердженого постановою №909 не передбачена.

Отже, враховуючи вищенаведене, підстав для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугу років не має, оскільки не виконані основні умови для її призначення (відсутній необхідний спеціальний стаж для призначення пенсії за вислугу років станом на 11.10.2017 26 років 6 місяців, враховуючи положення п. 2-1 та п. 16 Прикінцевих положень Закону №1058).

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, строк дії воєнного стану в Україні продовжено ще на 30 діб, тобто до 25.04.2022.

На теперішній час дію воєнного стану в Україні продовжено.

02 березня 2022 року опублікованими Радою суддів України 02.03.2022 року Рекомендаціями щодо роботи судів в умовах воєнного стану року, судам України рекомендовано за можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через залучення до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя.

Донецький окружний адміністративний суд продовжує свою роботу у дистанційному режимі.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , громадянин України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Краматорським МВ УМВС України в Донецькій області 10.0.2000.

01.11.2022 позивач звернувся до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугою років.

Рішенням ПФУ від 07.11.2022 № 79 позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

У вищезазначеному рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж, визначений пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (станом на 11.10.2017), становить 26 років 6 місяців.

Страховий стаж позивача становить 33 роки 7 місяців 29 днів із них станом на 11.10.2017 28 років 11 місяців 28 днів.

Необхідний страховий стаж, визначений пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (станом на 11.10.2017), становить 26 років 9 місяців.

Спеціальний стаж позивача (станом на 11.10.2017), становить 25 років 6 місяців 29 днів.

За доданими документами до страхового сажу позивача не враховано період роботи з 01.09.1981 по 01.07.1989, оскільки тривалість навчання перевищує 7 років та перетинається з роботою.

Для зарахування до страхового стажу періоду з 01.09.1981 по 01.07.1989 необхідно надати уточнюючу довідку з навчального закладу про тривалість навчання за денною формою.

До спеціального стажу позивача не зараховано: період з 19.09.1988 по 19.09.1989 в Дружківському житлово-експлуатаційному об`єднанні, оскільки інформація про приналежність організації до закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років; період з 20.09.1989 по 02.01.1992, оскільки на посаді тренера-викладача дитячо-юнацької школи №2 не відповідає Переліку закладів і установ охорони здоров`я та соціального захисту; період з 19.09.1988 по 19.09.1989 в Дружківському житлово-експлуатаційному об`єднанні, необхідно надати уточнюючі документи про приналежність посаді педагога-організатора до роботи в позашкільному закладі, який відноситься до закладів освіти (накази, розпорядження організацій, тощо); період з 20.09.1989 по 02.01.1992, необхідно надати уточнюючий документ про рівнозначність посади тренера-викладача посади керівника гуртку.

05.12.2022 позивач звернувся до начальника управління освіти Краматорської міської ради із заявою щодо надання довідки про рівнозначність посади «тренер-викладач» посаді «керівник гуртку».

Листом від 07.12.2022 №3001-21/514 управління освіти Краматорської міської ради повідомило позивача, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 №1089 «Про внесення змін до Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти» внесено зміни до постанови від 31.01.2001 № 78, якою затверджено Порядок виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти. З ухваленням цієї постанови до педагогічного стажу вчителів фізкультури для виплати надбавки за вислугу років зараховується час роботи в спортивних школах усіх типів на посадах тренерів-викладачів.

13.12.2022 позивач звернувся до ПФУ із листом від 07.12.2022.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №79 від 15.12.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах, оскільки відсутній стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

З оскаржуваного рішення вбачається, що страховий стаж позивача становить 33 роки 10 місяців 29 днів.

Стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років станом на 10.10.2017 становить 25 років 6 місяців 9 днів.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу позивача не зараховано: період роботи з 01.09.1981 по 01.07.1989, оскільки навчання перетинається з роботою.

До пільгового стажу позивача не зараховано: період роботи з 19.09.1988 по 19.09.1989 в Дружківському житлово-експлуатаційному об`єднані, оскільки відсутня інформація про приналежність організації до закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років; період з 20.09.1989 по 02.01.1992, оскільки посада тренера-викладача в позашкільних навчальних закладах освіти Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту, затвердженого постановою КМУ від 04.11.1993 №909 не передбачено.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Згідно з пунктом "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015, - не менше 25 років та після цієї дати: до 11.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців спеціального стажу.

З аналізу викладених норм слідує, що необхідною умовою для виникнення у особи права на отримання пенсії за вислугу років є наявність відповідного спеціального стажу роботи на посадах, визначених переліком Кабінету Міністрів України, та досягнення відповідного віку.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 вище зазначеної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм права дає змогу зробити висновок, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 від 22.07.1988, позивач в період з 20.09.1989 по 02.01.1992 працював на посаді тренера - викладача в ДЮСШ №2.

Частиною першою статті 10 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 №1245-VІIІ передбачено, що невід`ємними складниками системи освіти є: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта; професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта; вища освіта; освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта.

Приписами ст.28 Закону України «Про освіту» передбачено, що система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.

У відповідності до ст.29 Закону України «Про освіту» структура освіти включає, поряд з іншими видами, також позашкільну освіту.

Згідно з статтею 12 Закону України «Про позашкільну освіту» заклади позашкільної освіти можуть функціонувати у формі центрів, комплексів, палаців, будинків, клубів, станцій, кімнат, студій, шкіл мистецтв, малих академій мистецтв (народних ремесел), малих академій наук, мистецьких шкіл, спортивних шкіл, дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, фізкультурно-спортивних клубів за місцем проживання, фізкультурно-оздоровчих клубів осіб з інвалідністю, спеціалізованих дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, дитячих стадіонів, дитячих бібліотек, дитячих флотилій, галерей, бюро, оздоровчих закладів, що здійснюють позашкільну освіту. Перелік типів закладів позашкільної освіти затверджується Кабінетом Міністрів України. Так, початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші) визначені Переліком типів позашкільних навчальних закладів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 № 433.

Абзацом третім частини четвертої статті 21 Закону України "Про позашкільну освіту" визначено, що педагогічні працівники закладів позашкільної освіти мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників" від 14.06.2000 № 963, посади вчителів, викладачів всіх спеціальностей віднесено до категорії педагогічних працівників.

Відповідно до п.3 розд. VIII Прикінцевих положень Закону України "Про позашкільну освіту" до приведення законів України, інших нормативно-правових актів у відповідність до цього Закону вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно дост.22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

За приписами ч. 1, 3 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційний Суд України у п.3.4 рішення від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в рішенні від 22.09.2005 року № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена. Крім того, у рішенні від 22.05.2018 року № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

З огляду на проаналізовані норми законодавства й ураховуючи наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення викладач в позашкільних закладах освіти є працівником освіти, а тому до пільгового стажу у розумінні п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" повинен зараховуватися стаж роботи позивача тренером-викладачем ДЮСШ, як педагогічного працівника позашкільного навчального закладу, тобто працівника освіти, а вказаний стаж роботи має зараховуватись до пільгового стажу осіб, у розумінні пункту "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 30.01.2019 у справі № 876/5312/17, у постанові від 13.02.2019 у справі №233/4308/17, у постановах від 28.02.2019 у справі № 718/2293/16-а, від 05.03.2019 у справі № 686/9307/17, від 12.03.2019 у справі № 647/514/17, від 13.03.2019 у справі № 602/958/16-а, від 19.03.2019 у справі № 466/5637/17.

Судом встановлено, що на день звернення із заявою про призначення пенсії за вислугу років, як працівнику освіти, позивачу виповнилось 58 років.

Відповідно до п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 01.04.2015 по 31.03.2016 - не менше 25 років 6 місяців; з 01.04.2016 по 31.03.2017 - не менше 26 років; з 01.04.2017 по 31.03.2018 - не менше 26 років 6 місяців; з 01.04.2018 по 31.03.2019 - не менше 27 років; з 01.04.2019 по 31.03.2020 - не менше 27 років 6 місяців; з 01.04.2020 по 31.03.2021 - не менше 28 років; з 01.04.2021 по 31.03.2022 - не менше 28 років 6 місяців; з 01.04.2022 по 31.03.2023 - не менше 29 років; з 01.04.2023 по 31.03.2024 - не менше 29 років 6 місяців; з 01.04.2024 або після цієї дати - не менше 30 років.

04.06.2019 своїм рішенням №2-р/2019 Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України положення, зокрема, положення ст.55 Закону України від 05.11.1991 №1788 "Про пенсійне забезпечення" за змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213 та від 24.12.2015 №911 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Відповідно до ст.51 Закону №1788 пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Тобто у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

З наведеного слідує, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.

Конституційний Суд України у своєму рішенні виходить з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у п."а" ст.54 Закону №1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах "е", "ж" ст.55 Закону №1788, нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням ст.ст.1, 3, ч.3 ст.22, ст.46 Основного Закону України.

Крім того, на думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом №213 до оспорюваних положень Закону №1788 щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної ст.51 Закону №1788. А саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія ст. 51 Закону №1788 поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у ст.ст.54, 55 Закону №1788.

Таким чином, зі змісту положень Закону №1788 встановлено, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених п."а" ст.54, пунктами "а", "6", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" ст.55 Закону №1788, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

З огляду на наведене, Конституційний Суд України визнав оспорювані положення п."а" ст.54, ст.55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213 та Законом №911 такими, що суперечать положенням ст.ст.1, 3, 46 Основного Закону України та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Так, рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Згідно ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У рішенні від 22.05.2018 №5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що "положення ч.3 ст.22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності" (абзац 10 пп.2.2 п.2 мотивувальної частини).

Таким чином, за будь-яких обставин сутність права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист не може бути порушена, а законодавче регулювання у цій сфері має відповідати принципам соціальної держави. Конституційний Суд України наголошував на необхідності дотримання вказаних принципів, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011.

Враховуючи вищевикладене, до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до внесення змін Законом №213 та Законом №911.

Згідно з п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до внесення змін Законом №213 та Законом №911 право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Таким чином, особа, яка станом на момент звернення до Пенсійного органу має від 25 до 30 років спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, така особа має право на призначення пенсії за вислугу років, незалежно від її віку.

Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України, у випадку якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи, суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Як вбачається з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 07.11.2022 № 79 до спеціального стажу ОСОБА_1 не зараховано оскаржувані періоди з 20.09.1989 по 02.01.1992. Позивачу запропоновано надати уточнюючі документи про рівнозначність посади «тренер викладач» посаді «керівник гуртку».

Проте суд наголошує, що основним завданням ПФУ є організація правової роботи, спрямованої на правильне застосування, неухильне дотримання та запобігання невиконанню вимог законодавства, інших нормативних актів керівниками та працівниками ПФУ під час виконання покладених на них завдань і функціональних обов`язків.

Тобто підстави, відповідно яким відповідач відмовив позивачу у зарахуванні вищезазначених періодів є застосування нормативно-правових актів, яких відповідач мав дотримуватись під час розгляду заяви позивача про призначення пенсі, а не відсутність відповідних документів, які він просив надати ОСОБА_1 .

Відтак, суд вважає за необхідне визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 07.11.2022 та від 15.12.2022 за №79, та зобов`язати відповідача зарахувати період роботи ОСОБА_1 з 20.09.1989 по 02.01.1992 на посаді тренера-викладача у дитячо-юнацькій спортивній школі № 2 до спеціального педагогічного стажу, що дає право на призначення та виплату пенсії за вислугу років.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити та виплатити пенсію за вислугу років з часу звернення позивача із заявою про призначення пенсії з 01.11.2022, то суд зазначає, що не наділений відповідними повноваженнями безумовного зобов`язання відповідача призначити та виплатити пенсію, оскільки це є дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України.

Оскільки відповідачем не проводився розрахунок страхового стажу позивача з урахуванням періодів, врахованих судом у цьому рішенні, то суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву позивача від 01.11.2022 про призначення пенсії та провести розрахунок стажу позивача для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить з правил частини першої статті 139 КАС України, відповідно до яких при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання до суду даного позову позивачем був сплачений судовий збір в сумі 1073,60 грн.

З урахуванням встановлених обставин у справі, враховуючи що спір в даному випадку виник внаслідок протиправних дій відповідача, суд приходить до висновку про необхідність покладення на відповідача судових витрат у повному обсязі, а саме в сумі 1073,60 грн., які слід стягнути за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (, 58002, Чернівецька область, м. Чернівці, площа Центральна, буд. 3) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 79 від 07.11.2022 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 79 від 15.12.2022 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.11.2022 із зарахуванням періоду роботи з 20.09.1989 по 02.01.1992 на посаді тренера-викладача у дитячо-юнацькій спортивній школі № 2 до спеціального педагогічного стажу, що дає право на призначення та виплату пенсії за вислугу років.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (, 58002, Чернівецька область, м. Чернівці, площа Центральна, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 ) суму судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.П. Бабаш