Справа № 440/1473/23
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/1473/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області про визнання протиправними та скасування вимоги і розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області, в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати Вимогу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області від 21.12.2022 №2188/10-22;

- визнати протиправним та скасувати Розрахунок потреби в капіталізації коштів ФОП ОСОБА_1 для розрахунку з потерпілими на виробництві станом на 01.10.2022, складений Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що порядком №986 не передбачає таких видів витрат, які зазначені відповідачем в розрахунку потреб в капіталізації платежів. Розрахунок відповідача порушує Порядок № 986, який передбачає, що капіталізація платежів проводиться окремо щодо кожного платежу. Згідно п. 8 Порядку № 986, у кредиторських вимогах Фонду соціального страхування України до страхувальника, щодо якого розпочато ліквідацію, зазначається сума грошових зобов`язань, обчислена з урахуванням кожного платежу, що підлягає капіталізації. Суми капіталізованих платежів відповідно до зазначених кредиторських вимог у випадках ліквідації страхувальника перераховується робочому органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, у якому страхувальник перебуває на обліку. Тобто, сума грошових зобов`язань до страхувальника формується Фондом станом на день його ліквідації (на день коли розпочато ліквідацію). ФОП ОСОБА_1 припинив свою підприємницьку діяльність 29.12.2020 року, відповідно Фонд мав сформувати вказану вимогу та розрахунок станом на день його припинення. У вимозі від 21.12.2022 року № 2188/10-22, яку ОСОБА_1 отримав 31.12.2022 року Розрахунок потреб в капіталізації коштів для розрахунку з потерпілими на виробництві складено станом на 01.10.2022 року, в зв`язку з чим Фонд прохає визнати та задовольнити вимоги на суму 1 863 739,05 грн. Проте, така Вимога Фонду від 21.12.2022 року № 2188/10-22 та Розрахунок потреби в капіталізації коштів ФОП ОСОБА_1 станом на 01.10.2022 р. не відповідають п. 8 Порядку № 986 щодо порядку та строків їх складання, а також суперечать попередньому розрахунку, складеному Фондом станом на 31.12.2020 року, який подавався Фондом разом з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати капіталізованих платежів та містяться в матеріалах справи № 440/3016/21.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

23.03.2023 судом отримано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на правомірність винесеної вимоги.

28.03.2023 представником позивача надано відповідь на відзив, в якій останній просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 05.07.1996 був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

28.04.2008 з працівником ОСОБА_2 стався нещасний випадок, внаслідок чого він отримав виробничу травму, що підтверджується актом форми Н-1 від 29.04.2008 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом /а.с. 4-5/.

Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у Лубенському районі, правонаступником якого є позивач, від 11.12.2008 № 1615/10074/10074/2 потерпілому ОСОБА_2 призначено щомісячну грошову виплату в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 353,93 грн.

Постановою Лубенського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області від 22.04.2020 № 1605/10074/10074/125 потерпілому ОСОБА_2 продовжено перераховану щомісячну страхову виплату в розмірі 2745,50 грн з 01.03.2020 безстроково.

Згідно витягу з ЄДРПОУ ФОП ОСОБА_1 прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності та 29.12.2020 проведена державна реєстрація припинення.

31.12.2022 позивачем отримано вимогу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області від 21.12.2022 №2188/10-22 та розрахунок потреби в капіталізації коштів для розрахунку з потерпілими на виробництві станом на 01.10.2022, складений Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області, в яких зазначено: "Визнати вимоги управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області в сумі 1863739,05 грн. та задовольнити вимоги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області у першу чергу сплативши належні ОСОБА_3 , як потерпілому від нещасного випадку на виробництві капіталізовані платежі в сумі 1863739,05 грн."

Не погодившись з вказаними вимогою та розрахунком, позивач звернувся до суду із позовом про визнання та скасування вказаних вимоги та розрахунку.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV, в редакції чинній на час звернення із позовом до суду (далі Закон № 1105-XIV).

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 1 Закону № 1105-XIV, страховим випадком за соціальним страхуванням від нещасних випадків є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання (у тому числі встановлене чи виявлене в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів), що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму; нещасний випадок або професійне захворювання, яке сталося внаслідок порушення застрахованим нормативних актів про охорону праці.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону № 1105-XIV кошти, що надходять до Фонду від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, повинні забезпечувати: 1) виплату застрахованим особам матеріального забезпечення та надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 2) створення резерву коштів Фонду в розмірі суми, необхідної для виплати всіх видів матеріального забезпечення, страхових виплат, передбачених цим Законом, в розрахунку не менш як на п`ять календарних днів; 3) фінансування витрат на утримання та забезпечення діяльності Фонду, його робочих органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, матеріальне та соціально-побутове забезпечення його працівників; розвиток та функціонування інформаційно-аналітичних систем Фонду; 4) фінансування заходів з профілактики страхових випадків.

Пунктом 5 частини 1 статті 11 Закону № 1105-XIV встановлено, що джерелами формування коштів Фонду є капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону № 1105-XIV, роботодавець зобов`язаний: надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом; повернути Фонду суму виплаченого матеріального забезпечення та вартість наданих соціальних послуг потерпілому на виробництві у разі невиконання своїх зобов`язань щодо сплати страхових внесків.

Порядок капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров`ю, відповідно до якого здійснюється капіталізація платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації (зокрема у зв`язку з банкрутством) страхувальника (далі - платежі) для задоволення вимог, що виникли із його зобов`язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю застрахованим особам затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року № 986 (далі Порядок № 986).

Відповідно до пунктів 2-3 Порядку № 986, у цьому Порядку термін капіталізація платежів означає визначення суми грошових зобов`язань страхувальника у випадку його ліквідації (зокрема у зв`язку з банкрутством), що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю застрахованим особам, які належить сплатити до Фонду соціального страхування України для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Капіталізація платежів проводиться щодо кожної застрахованої особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідних подальших платежів для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Під час капіталізації платежів враховуються заробітна плата потерпілого, відсоток втрати професійної працездатності, витрати на догляд за потерпілим, на реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів, види соціальної допомоги відповідно до медичного висновку, одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого, а також інші виплати, передбачені законодавством.

Згідно пункту 8 Порядку № 986, у кредиторських вимогах Фонду соціального страхування України до страхувальника, щодо якого розпочато ліквідацію, зазначається сума грошових зобов`язань, обчислена з урахуванням кожного платежу, що підлягає капіталізації.

Суми капіталізованих платежів відповідно до зазначених кредиторських вимог у випадках ліквідації страхувальника перераховуються робочому органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, у якому страхувальник перебуває на обліку.

Зі змісту зазначених правових приписів та їх правового аналізу вбачається, що на роботодавця, який припинив свою діяльність та має обов`язки перед застрахованою особою внаслідок заподіяння шкоди її життю та здоров`ю покладається обов`язок по сплаті до Фонду соціального страхування України капіталізованих платежів.

У разі несплати застрахованою особою таких капіталізованих платежів, фонд соціального страхування зобов`язаний звернутись до останнього з відповідною вимогою.

Позивач не оспорює право Фонду на звернення з повторною вимогою, та не заперечує потребу у сплаті капіталізованих платежів, але вказує, що складена повторно вимога не відповідає Порядку капіталізації платежів затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 р. № 986, розрахунок суми зазначеній в ній не відповідає діючим нормативно-правовим актам, є необґрунтовано завищеним та суперечить попередньо складеній вимозі та розрахунку щодо цього ж потерпілого, що порушує права позивача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву підтверджує, що "попередній розрахунок потреби в капіталізації коштів істотно відрізняється від того, що був складений на 01.10.2022 року". При цьому, обґрунтовує таку розбіжність в сумі розрахунків застосуванням різних таблиць смертності та середньої очікуваності життя, зазначивши наступне: "Станом на 01.10.2022 Позивачу виповнилося 62 роки, на момент направлення попередньої вимоги 60 років. Відповідно до зменшення тривалості життя зменшується витрати в розрізі років для надання послуг на оздоровлення та на медичне обслуговування і догляд, а щорічно збільшується розмір щомісячної виплати по відшкодуванню шкоди".

Однак, таке обґрунтування відповідача суттєвої різниці в сумі капіталізованих платежів між розрахунком складеним у 2020 році та розрахунком складеним у 2022 році жодним чином не підтверджує правомірність збільшення ним сум у 2022 році. Так, як слідує з попереднього розрахунку (станом на 2020 рік) відповідач при його складанні використовував таблицю середньої очікуваності життя станом на 2019 рік, згідно якого потерпілому було 60 років та його середня очікуваність життя складала 15 років, сума розрахунку 2021 року в капіталізованих платежах складала - 1 295 480,84 грн.

Водночас оспорюваний розрахунок складений станом на 01.10.2022 року з урахуванням таблиці смертності та середньої очікуваності життя станом на 2021 рік, згідно якого потерпілому виповнилося 62 роки та його середня очікуваність життя складала 12 років та сума капіталізованих платежів збільшилася до 1 863 739,05 грн.

Таким чином, як випливає з пояснень відповідача "відповідно до зменшення тривалості життя зменшуються витрати в розрізі років для надання послуг на оздоровлення та на медичне обслуговування і догляд", розмір витрат на медичне обслуговування та догляд в графі 11 розрахунку складеного станом на 01.10.2022 року мав зменшитися, в зв`язку зі зменшенням тривалості життя.

Однак, всупереч власним твердженням відповідача у відзиві на позовну заяву у розрахунку від 01.10.2022 року розмір витрат на медичне обслуговування та догляд збільшується, а не зменшується. Водночас саме збільшення витрат порівняно з попереднім розрахунком є дуже суттєвим, а саме: згідно розрахунку потреб складеного станом на 31.12.2020 сума потреб в капіталізації коштів на медичне обслуговування та догляд складала 703 500,00 грн, а згідно розрахунку потреб складеного станом на 01.10.2022 складає 1 280 567,95 грн.

Тобто, з зазначеного вище випливає та підтверджується власними поясненнями відповідача неправомірність здійсненого ним розрахунку потреб в капіталізованих платежах станом на 01.10.2022 року та невиправдане завищення сум таких платежів, що порушує права позивача.

Згідно п. 8 Порядку № 986, у кредиторських вимогах Фонду соціального страхування України до страхувальника, щодо якого розпочато ліквідацію, зазначається сума грошових зобов`язань, обчислена з урахуванням кожного платежу, що підлягає капіталізації.

Суми капіталізованих платежів відповідно до зазначених кредиторських вимог у випадках ліквідації страхувальника перераховується робочому органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, у якому страхувальник перебуває на обліку.

Тобто, сума грошових зобов`язань до страхувальника формується Фондом станом на день його ліквідації (на день коли розпочато ліквідацію).

Таким чином, оскільки ФОП ОСОБА_1 припинив свою підприємницьку діяльність 29.12.2020 року, відповідно Фонд мав сформувати вказану вимогу та розрахунок станом на день його припинення.

Водночас, у Вимозі від 21.12.2022 року № 2188/10-22, яку ОСОБА_1 отримав 31.12.2022 року Розрахунок потреб в капіталізації коштів для розрахунку з потерпілими на виробництві складено станом на 01.10.2022 року, в зв`язку з чим Фонд прохає визнати та задовольнити вимоги на суму 1 863 739,05 грн. Проте, така Вимога Фонду від 21.12.2022 року № 2188/10-22 та Розрахунок потреби в капіталізації коштів ФОП ОСОБА_1 станом на 01.10.2022 р. не відповідають п. 8 Порядку № 986 щодо порядку та строків їх складання, а також суперечать попередньому розрахунку, складеному Фондом станом на 31.12.2020 року, який подавався Фондом разом з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати капіталізованих платежів та містяться в матеріалах справи № 440/3016/21.

Порядок № 986 не позбавляє права відповідача подати повторну вимогу, але зобов`язує останнього здійснювати розрахунок потреб саме на час припинення суб`єкта підприємницької діяльності.

Враховуючи зазначене, оскільки вказана сума не відповідає першочерговому розрахунку, який складений Фондом станом на 31.12.2020, сума зазначена в ньому є в рази більшою та таке збільшення суми є необґрунтованим та протиправним, так як капіталізація платежів має проводитися тоді, коли ОСОБА_1 позбувся статусу суб`єкта підприємницької діяльності, тобто 29.12.2020, а не через 3 роки з дня припинення такої діяльності.

Так, станом на час припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 діяв Порядок капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальника, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року № 986.

Згідно п. 4 Порядку № 986 капіталізація платежів перед застрахованими особами або перед особами, визначеними у статті 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", розраховується на період, що визначається як різниця між середньою очікуваною тривалістю життя для чоловіків і жінок у країні та віком особи на момент її проведення, та обчислюється щодо кожного платежу таким чином:

1) щомісячні страхові виплати втраченого заробітку - з урахуванням середньомісячного заробітку та ступеня втрати професійної працездатності;

2) витрати на догляд за потерпілим відповідно до медичного висновку - згідно з нормами, встановленими нормативно-правовими актами;

3) витрати на забезпечення потерпілого автомобілем безоплатно чи на пільгових умовах, організацію та оплату навчання водінню автомобіля, а також на виплату компенсації на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобілів або на транспортне обслуговування - згідно з нормами, встановленими нормативноправовими актами;

4) витрати на санаторно-курортне лікування - із розрахунку середньої вартості санаторно-курортної путівки: для осіб з інвалідністю I групи - щороку, для інших осіб з інвалідністю - не рідше одного разу на три роки.

Таким чином, Порядок містить чіткий перелік видів витрат, які можуть включатися Фондом до розрахунку капіталізованих платежів.

Фондом до Вимоги від 21.12.2022 № 2188/10-22 додано Розрахунок потреби в капіталізації коштів ФОП ОСОБА_1 для розрахунку з потерпілими на виробництві станом на 01.10.2022 р., який включає наступні види витрат:

потреба в капіталізації коштів для розрахунку з потерпілими (грн.) 520707,10;

потреба в капіталізації коштів на медичне обслуговування та догляд (грн.) 1280567,95;

потреба в капіталізації коштів на оздоровлення (грн.) 62464,00

Але, Порядок № 986 не передбачає таких видів витрат, які зазначені Фондом в Розрахунку потреб в капіталізації платежів, що доданий до Вимоги. Також, з вказаного розрахунку взагалі не зрозуміло які дані використовувалися Фондом для розрахунку, які саме потреби (хоча б орієнтовно) бралися до уваги Фондом при їх обчисленні.

Враховуючи, що сума пред`явлена відповідачем у вимозі до стягнення є для фізичної особи значною, відповідно орган влади пред`являючи її та складаючи розрахунок зобов`язаний був належним чином його обґрунтувати.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, у графу 11 спірного Розрахунку (1 280 567,95 грн.) ним включено:- витрат на забезпечення потерпілого автомобілем 1 200 876,00 грн; - витрат на транспортне обслуговування 7 193,49 грн; - витрат на забезпечення технічними засобами реабілітації. Тобто, Фондом в платіж який має включати витрати тільки на медичне обслуговування, такі витрати не включено. А включено в графу 11 розрахунку всупереч Порядку № 986 витрати на забезпечення автомобілем, що має обчислюватися окремим платежем, та відображатися в розрахунку окремою графою.

Отже чином, такий розрахунок відповідача не відповідає вимогам Порядку № 986, який передбачає, що капіталізація платежів проводиться окремо щодо кожного платежу, зокрема окремо щодо витрат на медичний догляд за потерпілим та окремо щодо витрат на забезпечення потерпілого автомобілем. При цьому, включення відповідачем в розрахунок витрат в Графу 11, яка передбачає капіталізацію коштів на медичне обслуговування, витрат на забезпечення потерпілого автомобілем та транспортне обслуговування, що має бути окремою Графою в розрахунку, порушує п. 4. Порядку № 986т.

Зокрема, в відзиві на позов відповідач визнав, що ним при складанні розрахунку потреби в капіталізації коштів в графу 11 помилково включені разом з витратами на автомобіль витрати на медичне обслуговування та догляд, а не виділені в окрему графу.

Отже, всупереч встановленому Порядку, відповідач склав невірний розрахунок допустивши порушення п., 8 Порядку № 986. Згідно якого Фонд зобов`язаний скласти вимогу на підставі Порядку № 986 та направити її страхувальнику. Але, відповідачем було направлено вимогу ОСОБА_1 складену на підставі невірно проведеного розрахунку.

Механізм забезпечення легковими автомобілями, осіб з інвалідністю, які мають право на їх отримання безоплатно або на пільгових умовах, є громадянами України і місце проживання яких зареєстровано в Україні в установленому законодавством порядку регулюється Порядком забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 р. № 999. Згідно п. 3 Порядку підставою для забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями є заява, документи, зазначені у пункті 34 цього Порядку, та висновок обласної, центральної міської у мм. Києві та Севастополі, республіканської в Автономній Республіці Крим медико-соціальної експертної комісії (далі - відповідно облМСЕК, ЦМСЕК, КрМСЕК) про наявність в особи з інвалідністю медичних показань для забезпечення автомобілем і наявність або відсутність протипоказань до керування ним залежно від умов забезпечення автомобілем, зазначених у пунктах 29-31 цього Порядку.

Пунктом 5 Порядку встановлено, що на облік беруться і забезпечуються автомобілями особи з інвалідністю, які: не мають в особистому користуванні автомобільного транспортного засобу, зазначеного в абзаці четвертому статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" (крім причепів, напівпричепів), у тому числі придбаного за власні кошти або отриманого через структурний підрозділ з питань соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду, що перебував в експлуатації менш як 10 років (крім випадків, передбачених пунктом 8 цього Порядку); протягом семи років перед взяттям на облік і за час перебування на обліку не отримували автомобіль як благодійну допомогу або протягом цього часу не реєстрували придбаний автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж п`ять років.

Але, Відповідачем не додано до відзиву на позовну заяву доказів, що потерпілий ОСОБА_2 не має на даний час (на час складання розрахунку) в користуванні автомобіля згідно п. 5 Порядку. Зазначивши лише те, що в 2013 році (десять років тому) потерпілий подавав до Фонду заяву та зазначав, що в користуванні автомобіля немає. Але, такий поверхневий підхід до складання розрахунку, не врахування визначених у постанові від 19.07.2006 р. № 999 факторів необхідних для забезпечення потерпілого автомобілем на даний час створює для позивача надмірний тягар, оскільки сума яку визначив відповідач 1 280 567,95 грн є для нього непосильно великою та разом з тим необґрунтованою відповідачем.

Також, в разі обчислення витрат на забезпечення потерпілого автомобілем згідно п. 4. Порядку № 986 має обов`язково зазначатися на яких умовах має надаватися потерпілому автомобіль безоплатно чи на пільгових умовах, що також суттєво може впливати на кінцеву суму розрахунку капіталізованих платежів.

Не зрозуміло також, з якого розрахунку вартості автомобіля виходив відповідач, яку марку автомобіля, які ціни бралися до уваги, тендери, закупівлі та інше, оскільки сума включена в розрахунок 1 200 876,95 грн є значною, зокрема виходячи з ринкових цін на нові автомобілі. При цьому, це ціни на нові авто, але постанова КМУ від 19.07.2006 р. № 999 передбачає також надання інвалідам вживаних автомобілів, в зв`язку з чим ціна їх буде ще нижчою.

При цьому відповідачем не надано до відзиву жодного доказу та обґрунтування звідки ним було взято саме таку значну суму витрат, а саме - 1 200 876,95 грн , враховуючи те, що останній автомобіль, який пропонувався потерпілому це вживана «Славута», середня ринкова ціна якого становить 24 600 грн.

В свою чергу, ОСОБА_1 . Фонд нараховує витрати на забезпечення автомобілем на суму 1 200 876,95 грн., що є надмірно великою для позивача враховуючи доходи останнього, та є фактично надмірним втручанням у майнові права позивача з боку держави, з огляду на той факт, що ціни на автомобілі значно нижчі ніж сума визначена у розрахунку та сам позивач не може собі дозволити придбати автомобіль вартістю мільйон.

Підтвердженням "надмірності" такої суми є, зокрема те, що позивач будучи ще підприємцем не мав змоги придбати для себе автомобіль на суму значно меншу ніж вказана в розрахунку, внаслідок чого змушений був брати кредит (додаток до кредитного договору від 28.11.2017 р.).

Таким чином, капіталізація платежів має проводитися тоді, коли ФОП ОСОБА_1 , припинив свою підприємницьку діяльність, тобто 29.12.2020 року, а не станом на 01.10.2022 року.

Враховуючи вищевикладене, вимога, прийнята не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством України, є необґрунтованою та прийнятою без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому Вимога відповідача від 21.12.2022 року № 2-188/10-22 є протиправною та підлягають скасуванню.

В частині скасування розрахунку потреби в капіталізації коштів ФОП ОСОБА_1 для розрахунку з потерпілими на виробництві станом на 01.10.2022, складений Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області, суд відмовляє у задоволенні позову, оскільки вказаний розрахунок складений до спірної вимоги, яка скасовується судом, і даний розрахунок не несе правових наслідків для позивача.

Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Проніна проти України зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення Бендерський проти України, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем за подання до суду даного позову сплачено судовий збір у розмірі 2147,202 грн, за дві немайнового характеру.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073.60 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, Полтавська область, ) про визнання протиправними та скасування вимоги і розрахунку, - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області від 21.12.2022 №2188/10-22.

В решті вимог - позов залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Головуючий суддя Г.В. Костенко