Справа № 380/10861/22
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/10861/22 пров. № А/857/18741/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Петрик Олександри Вікторівни на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року (суддя Кузан Р.І., м. Львів) у справі № 380/10861/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

в серпні 2022, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з Київської обласної прокуратури середній заробіток за час затримки розрахунку по виплаті вихідної допомоги при звільненні за період з 23.04.2020 по 02.08.2022 з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що під час звільнення відповідачем не було проведено з позивачем повного розрахунку, а саме не було виплачена вихідна допомога при звільненні.

Лише 03.08.2022 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.12.2021 у справі № 380/6234/20 відповідач перерахував на рахунок позивача відповідну допомогу у розмірі 17198,83 грн., з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Вважає, що в силу положень статті 117 Кодексу законів про працю України має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні за період з 23.04.2020 по 02.08.2022 в сумі 16803 гривень 73 копійок з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Київської обласної прокуратури за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Петрик О.В., з підстав порушення норм матеріального права та процесуального права, неповного з`ясування обставин справи.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно встановив розмір вихідної допомоги для обрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також не встановив розміру всіх сум, що підлягали виплаті позивачу в день звільнення.

Також, не враховано принцип пропорційності та висновків щодо застосування норм права в подібних правовідносинах про критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП.

Також, суд першої інстанції необгрунтовано зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов та стягнення судових витрат на професійну справничу допомогу задоволити в повному обсязі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.

28 березня 2023 року від адвоката Петрик О.В. на адресу суду надійшло клопотання про здійснення розподілу судових витрат на стадії апеляційного провадження.

Просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. понесених позивачем на стадії апеляційного провадження.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 22.06.2015 по 28.01.2020 проходила військову службу на прокурорських посадах в органах військової прокуратури.

Наказом № 34к від 28.01.2020 позивачку з 29.01.2020 призначено на посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Київської області, в порядку переведення з військової прокуратури Центрального регіону України.

Наказом № 132К від 17.04.2020 позивачку звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Київської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру з 22.04.2020.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.12.2021, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2022 у справі № 380/6234/20, стягнуто з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 21396,06 грн з утриманням необхідних податків та зборів до бюджету.

На виконання вказаного рішення 03.08.2022 позивачка отримала вихідну допомогу при звільненні у розмірі 17198,83 грн, що підтверджується випискою по картковому рахунку з коментарем «Київська обласна прокуратура, за рішенням Львівського окружного адміністративного суду по справі № 380/6234/20 від 21.02.2022».

Позивачка, вважаючи наявним у неї права на отримання середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку, звернулася до суду з даним позовом.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні із застосуванням критеріїв зменшення розміру відшкодування за період з 23.04.2020 по 02.08.2022 в сумі 16803,73 грн., визначеного ст. 117 КЗпП, виходячи з наступного.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, а саме обов`язок колишнього роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

В той же час, визначаючись щодо розміру середнього заробітку, який підлягає виплаті позивачу за несвоєчасне проведення розрахунку під час звільнення, суд виходив із наступного.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Стаття 117 КЗпП встановлює відповідальність за затримку розрахунку при звільненні і зазначає, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 зазначила, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Зазначено також, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

У постанові від 18.07.2018 року у справі № 825/325/16 Верховний Суд вказав на те, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку при звільненні необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, а також те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету.

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності зазначена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі № 524/1714/16-а та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц, які мають враховуватись до спірних правовідносин на виконання вимог ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ч. 5 ст. 242 КАС України.

Так, в постанові від 30.10.2019 року у справі № 806/2473/18 (адміністративне провадження № К/9901/2118/19) Верховний Суд сформував правову позицію щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Колегія суддів враховує зазначені висновки Верховного Суду при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку позивачу у цій справі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.12.2021 по справі № 380/6234/20 встановлено, що середньоденна заробітна плата, яка враховуються під час обчислення середнього заробітку за час затримки у розрахунку, складає 1043,71 грн.

Згідно ч.4 ст. 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що середньоденний заробіток позивача склав 1070,94 грн., а час затримки виплати грошової допомоги становить за період з 23.04.21 року (наступний день після дня звільнення) по 02.08.22 року 575 робочих днів.

Відповідно середній заробіток за час затримки розрахунку складає 600133,25 грн. (575 днів х 1043,71 грн.).

Зокрема, при вирішенні справи суд першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, з`ясував, що недоплачена сума вихідної допомоги при звільненні становить 17198,83 грн., що є меншою ніж середній заробіток за час затримки розрахунку.

Істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 17198,83 грн (сума вихідної допомоги при звільненні): 600133,25 грн (сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичної виплати) = 0,028 частина невиплаченої суми в сумі середнього заробітку. 0,028 х 1043,71 грн. (середній заробіток позивача) х 575 (кількість днів затримки) = 16803,73 грн. (сума середнього заробітку, що підлягає до стягнення).

Таким чином, з урахуванням принципу розумності, справедливості та співмірності, колегія суддів вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунок виплачений позивачу судом першої інстанції у розмірі 16803,73 грн., з урахуванням істотності частки несвоєчасно виплачених сум в порівнянні із середнім заробітком позивача є правильним.

Аналізуючи поведінку позивача у спірних правовідносинах, суд зазначає, що законодавство України не передбачає обов`язок працівника звертатися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у спірних правовідносинах працівник (у широкому розумінні поняття) має діяти добросовісно, реалізовуючи його права, не допускаючи дій, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому судом враховано, що така компенсація повинна бути адекватною та відповідати принципу співмірності, а не розглядатися як спосіб збагачення за рахунок роботодавця.

Крім того, стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Щодо стягнення судом першої інстанції судових витрат з Київської обласної прокуратури на користь позивача понесених ним судових витрат в сумі 2000,00 грн, то колегія суддів погоджується з таким розміром визначеним судом першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до положень ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

З долучених представником позивача документів судом встановлено, що 30.06.2022 між позивачкою та Адвокатським об`єднанням «Альтерум» укладено договір про надання професійної правничої допомоги.

На підтвердження фактично понесених позивачем витрат на оплату правової допомоги представником позивача подано розрахунок розміру наданої професійної правничої допомоги у справі № 380/10861/22 за позовом ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та акт наданих послуг від 19.09.2022

Відповідно до вказаного акту, адвокат згідно Договору № 18 про надання правової допомоги від 23.12.2021 надав, а клієнт прийняв наступні послуги: 1) аналіз законодавства та судової практики. Кількість годин - 30 хв. Вартість - 500 грн. 2) Юридичні консультації. Кількість годин - 1 год. Вартість - 1000 грн. 3) Складання та написання позовної заяви. Кількість годин - 2 год 30 хв. Вартість - 2500 грн. 4) Ознайомлення з відзивом. Кількість годин - 30 хв. Вартість - 500 грн. 5) складання та написання відповіді на відзив. Кількість годин 1 год 30 хв. Вартість - 1500 грн.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, та врахував позицію представника відповідача щодо обґрунтованості визначеної позивачем суми витрат на правничу допомогу, у зв`язку з їх не співмірністю і визначив розмір витрат на професійну правничу допомогу - 2000,00 грн.

В спірних правовідносинах вірно застосовано судову практику.

Відповідно до пункту 1 та 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби…, та інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно частини першої та другої статті 257 КАС за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Спір виник з публічно-правових відносин пов`язаних з проходженням служби, а, відтак, покликання скаржника на те, що вказана справа не належить до справ незначної складності, а підлягала розгляду в порядку загального позовного провадження, не заслуговує на увагу колегії суддів.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Петрик Олександри Вікторовіни залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 380/10861/22, - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула