Справа № 400/446/22
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2023 р. Справа № 400/446/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачів:1. Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, 2. Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, Черкаська область, 18002,
про:скасування рішення від 16.08.2021 року № 05; зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі-відповідач 1, ГУ ПФУ в Миколаївській області), в якому просить:

- скасувати рішення від 16.08.2021 року № 05;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зменшити додатково на один рік вік виходу на пенсію ОСОБА_1 , зарахувавши його працю, як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які відпрацювали на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, призначивши пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Позовна заява залишалась без руху ухвалою від 14.01.2022 року.

Ухвалою від 14.02.2022 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження (головуючий суддя Величко А.В.).

05.05.2022 року було здійснено повторний автоматичний розподіл справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу, головуючим у справі визначено суддю Малих О.В.

Ухвалою від 06.05.2022 року суд прийняв спарву до провадження.

Ухвалою від 25.11.2022 року залучено в якості відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ в Черкаській області).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що своїм рішенням від 16.08.2021 № 05 відповідач протиправно відмовив йому у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. З такою позицією позивач не погоджується та вважає, що ним було надано всі необхідні документи, які підтверджують наявність у позивача необхідного пільгового стажу на роботах за спиком № 2, що у сукупності підтверджують виникнення у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні вимог позивача просив відмовити. Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що спірне рішення відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась ГУ ПФУ в Черкаській області і саме вказаним управлінням було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії. Відтак, ГУ ПФУ в Миколаївській області не здійснювало розгляд заяви про призначення пенсії та не вирішувало питання щодо наявності/відсутності підстав для зарахування періодів роботи до страхового стажу.

Від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні вимог позивча просив відмовити. Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що ним правомірно прийнято спірне рішення через відсутність необхідного страхового стажу та недосягненням пенсійного віку. Відповідач 2 вважає, що позивач має право на призначення пенсії при досягнення 56 років (загальний пенсійний вік 60 років зменшення пенсійного віку на 4 роки), наразі вік позивача 55 років. До того ж, не зараховано до страхового стажу періоду роботи в колгоспі протягом 1989 1990 років, оскільки в трудовій книжці позивача відсутні відомості про встановлений і вироблений обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві, а уточнюючої довідки позивач не надав. Також, відповідач зазначив, що оскільки позивач не є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, тому відсутні правові підстави застосування до нього правових норм абзацу 3 статті 55 Закону № 796.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Позивач 09.08.2021 року звернувся до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, посилаючись на те, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які відпрацювали на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним у встановленому порядку, зокрема, чоловіки 12 років 6 місяців і більше, вік виходу на пенсію зменшується додатково на один рік.

Згідно п. 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі Порядок 22-1), після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, для здійснення виплати пенсії.

Заява позивача відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась ГУ ПФУ у Черкаській області, яким прийнято рішення від 16.08.2021 року № 05 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Підставою для прийняття зазначеного рішення стало те, що довідок про стаж роботи, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2, що передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, позивачем не надано, тим самим не підтверджено зайнятість повного робочого дня на роботах з шкідливими і важкими умовами праці.

Не погоджуючись із таким рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначені Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) та Законом України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788).

Статтею 8 Закону № 1058 передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону 1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Аналогічна норма закріплена в п «б» ст. 13 Закону України № 1788 «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 62 Закону № 1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Крім того, відповідно до п. 20 цього Порядку, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Таким чином, надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організації або їх правонаступників потрібно виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.07.2018 року у справі № 235/1112/17, від 13/10/2021 року у справі № 569/597/21 .

Так, згідно трудової книжки позивача, він пропрацював з серпня 1987 року по березень 1989 року волочильником цеху зварювально-наплавляючих матеріалів, а з 1990 року по січень 2001 рік працював на посаді механізатора КСП «Нива». Вказані професії дають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2

У спірному рішенні відповідач зазначив, що підставою для відмови стала відсутність необхідного страхового стажу. Зі змісту цього рішення вбачається, що до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі 1989 1990 через відсутність відомостей про встановлений річний мінімум та кількість відпрацьованих трудових днів. У листах відповідачів зазначено, що позивачем не надано уточнюючих довідок, тим самим не підтверджено зайнятість повного робочого дня на роботах з шкідливими і важкими умовами праці. А у відзиві відповідачем 2 зазначено, що пощивач не надав посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії ЧАЕС, що виключає право на зменшити додатково на один рік вік виходу на пенсію.

Однак, з таким висновком відповідача суд не може погодитись оскільки не надання позивчаем уточнюючих довідок не може нівелювати право позивача на пенсію, яке гарантовано Конституцією України, відповідно до якої (ст.46) громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідач безпідставно не взяв до уваги записи з трудової книжки позивача, в якій зазначені періоди роботи та професії, на яких працював позивач та які віднесені до Списку №2. Записи трудової книжки не містять застережень, що позивач працював не повний робочий час чи інші застереження. Кірм того, позивачем до заяви про призначення пенсії надавались архівні довідки, що також підтверджують його перебування на посадах які відносяться до Списку № 2.

Таким чином, спірне рішення відповідача 2 від 16.08.2021 року № 05 підлягає скасуванню.

Щодо вимоги зарахувати працю позивача, як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які відпрацювали на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, призначивши пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, суд зазначає наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-XIІ (далі Закон № 796).

Згідно зі ст. 9 Закону № 796, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;

4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Статтею 11 Закону № 796 визначено осіб, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, якими згідно пунктів 3 і 4 частини першої цієї статті є:

- особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років;

- особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до абз. 8 ч. 3 і ч. 4 ст. 14 Закону № 796, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи:

- особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, категорія 3;

- особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, категорія 4.

За змістом ст. 15 Закону № 796, підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Визначення рівнів забруднення, доз опромінення, відновлення їх шляхом розрахунку здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідних державних органів та обласних державних адміністрацій.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені ст. 55 Закону № 796.

Так, згідно із частиною першої вказаної норми Закону № 796, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Потерпілими від Чорнобильської катастрофи, за змістом абз. 5 і 6 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закон № 796, вважаються

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. У цьому випадку зменшується вік для виходу на пенсію на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років;

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років. У цьому випадку зменшується вік для виходу на пенсію на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період (примітка перша до ч. 2 ст. 55 Закону № 796).

Крім того, за змістом третьої примітки до частини ст. 55 Закону № 796, потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які відпрацювали на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 (чоловіки 12 років 6 місяців і більше, жінки 10 років і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на один рік понад передбачений статтею.

З наданих позивачем до справи документальних доказів вбачається, що позивач має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, згідно посвідчення категорія 3. Копія зазначеного посвідчення надавалась позивачем до заяви про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, про що зазначено у відзиві відповідача 2.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Таким чином, належним і достатнім документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-XII (зокрема, зменшення пенсійного віку для вирішення питання про призначення пенсійї за віком) є «посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи».

Аналогічна правова позиція була сформована Верховним Судом у своїх постановах від 11.09.2019 року у справі № 205/8713/16-а, від 25.11.2019 року у справі № 464/4150/17, від 09.01.2020 року у справі №363/3976/16-а, від 26.03.2020 року у справі № 652/610/16-а, від 18.06.2020 року у справі № 751/2738/17.

Судом встановлено наявність у позивача вказаного посвідчення, яке є достатнім підтвердженням факту, що є підставою для зменшення додатково на один рік вік виходу на пенсію позивача, із зарахуванням його праці, як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які відпрацювали на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2.

Тому, вимога в цій частині підлягає задоволенню.

При цьому, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням наведеного, суд не може перебирати повноваження та здійснює лише функцію судового контролю за правомірністю рішень про призначення/відмову у призначенні пенсій.

Відтак, суд, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень дійшов висновку, що позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії належить задовольнити частково. А саме задовольнити такі вимоги позивача у спосіб прийняття судом рішення про зобов`язання ГУ ПФУ у Миколаївській області повторно розглянути заяву позивача від 09.08.2021 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 139 КАС України та належить повернути позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2, оскільки саме відповідачем 2 прийнято спірне рішення.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційни йномер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, Черкаська область, 18002, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 16.08.2021 року № 05.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївські області (вул. Морехідна, 1, Миколаїв, 54020, ) зменшити додатково на один рік вік виходу на пенсію ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційни йномер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), зарахувавши його працю, як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які відпрацювали на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївські області (вул. Морехідна, 1, Миколаїв, 54020, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційни йномер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 09.08.2021 року.

5. В решті позовних вимог відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, Черкаська область, 18002, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційни йномер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у сумі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19.04.2023 року.

Суддя О.В. Малих