Справа № 580/1505/20
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року справа № 580/1505/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , далі позивач) з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (18036, м. Черкаси, вул. Смілянська, 57, далі відповідач), в якому просить визнати неправомірним та скасувати наказ відповідача від 13.04.2020 №94о/с в частині:

-скасування пункту наказу ГУНП від 29.12.2017 №374о/с, що був виданий на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 у справі №823/1468/17 у частині поновлення на службі у поліції майора поліції ОСОБА_1 (0044596) на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області;

-скасування пункту наказу ГУНП від 30.01.2018р. №30о/с у частині звільнення зі служби в поліції за п.2 (через хворобу) ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію майора поліції ОСОБА_1 (0044596) начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що оскаржуваний наказ є передчасним, оскільки Київський апеляційний адміністративний суд у справі №823/1468/17 поновив його на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області майора поліції, а накази від 03.08.2017 № 2034 про звільнення позивача з посади начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області та наказ від 18.09.2017 № 250 про реалізацію зазначеного наказу визнав неправомірними та скасував. Відповідно до постанови від 05.03.2020 Верховний Суд скерував справу № 823/1468/17 до Шостого апеляційного адміністративного суду для нового розгляду апеляційної скарги позивача на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 06.11.2017. Ухвалою суду апеляційної інстанції від 20.03.2020 суд прийняв справу № 823/1468/17 до провадження. Тому, на думку позивача, по суті судове рішення за результатом розгляду його апеляційної скарги не прийняте. Відтак, відповідач неправомірно та безпідставно видав оскаржуваний у цій справі наказ, чим порушив право позивача на отримання пенсійного забезпечення як інваліда другої групи, призначеного у зв`язку з отриманим ушкодженням здоров`я, пов`язаним зі службою у поліції, та право на отримання страховки, яка виплачується у зв`язку із звільненням зі служби в поліції по інвалідність.

Ухвалою від 12.05.2020 суддя Черкаського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач, не погоджуючись із позовом, подав до суду 29.05.2020 відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на виконання постанови Верховного Суду від 05.03.2020 прийняв наказ від 13.04.2020 № 94 о/с, яким скасував пункт наказу ГУНП від 29.12.2017 року № 374 о/с, виданий на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 у справі № 823/1468/17, в частині поновлення на службі в поліції майора поліції ОСОБА_1 на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції № 1 Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області; скасував пункт наказу ГУНП від 30.01.2018 № 30 о/с в частині звільнення зі служби в поліції за п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» майора поліції Скорика 10.0. начальника сектору реагування патрульної поліції № 1 Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області. Відтак, позивач звільнений наказом ГУНП в Черкаській області від 18.09.2017 № 250 о/с за п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту ОВС України) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Тому, на думку відповідача, відсутні правові підстави визнавати незаконним та скасовувати наказ ГУНП в Черкаській області від 13.04.2020 № 94 о/с, прийнятий на виконання судового рішення, оскільки відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Ухвалою від 04.06.2020 суд зупинив провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі №823/1468/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Золотоніський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою від 17.03.2023 суддя Черкаського окружного адміністративного суду Паламар П. Г. прийняв до свого провадження справу № 580/1505/20.

Ухвалою від 24.03.2023 суд поновив провадження у справі № 580/1505/20.

28.03.2023 відповідач повторно подав до суду відзив на адміністративний позов, у якому зазначив доводи, аналогічні тим, що викладені у відзиві від 28.05.2020.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

Суд встановив, що ОСОБА_1 згідно з наказом Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 12.12.2016 №249 о/с проходив службу в Національній поліції України на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції № 1 Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 19.07.2017 № 188 призначено службове розслідування за фактом порушення позивачем службової дисципліни та у зв`язку із складанням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.08.2017 провадження у справі щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі висновку від 02.08.2017 за результатами службового розслідування відносно позивача Головним управлінням Національної поліції у Черкаській області прийнято наказ від 03.08.2017 № 2034 «Про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції».

Наказом відповідача від 18.09.2017 № 250 о/с відповідно до частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» позивача за пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту ОВС) звільнено зі служби в поліції з посади начальника сектору реагування патрульної поліції № 1 Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області з 18.09.2017.

Не погоджуючись з наказами від 03.08.2017 № 2034 та від 18.09.2017 № 250 о/с позивач звернувся до суду.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 06.11.2017 у справі №823/1468/17 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 03.08.2017 № 2034 про звільнення з посади начальника сектору реагування патрульної поліції № 1 Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, а також наказу від 18.09.2017 № 250 о/с про реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, накладеного відповідно до наказу відповідача № 2034, поновленні на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 12.12.2017 скасував постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 06.11.2017, та ухвалив нову постанову, якою задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області. Визнав протиправним та скасував наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 03.08.2017 № 2034 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника сектору реагування патрульної поліції № 1 Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, а також наказ від 18.09.2017 № 250 о/с про реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, накладеного відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області № 2034 від 03.08.2017. Поновив ОСОБА_1 на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області. Стягнув з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове утримання за час вимушеного прогулу в розмірі 32991,62 грн. з 19.09.2017 по 11.12.2017, без урахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

На виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду у справі №823/1468/17 відповідач 29.12.2017 прийняв наказ № 374 о/с, яким скасував наказ ГУНП від 03.08.2017 № 2034 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та пункт наказу ГУНП в Черкаській області від 18.09.2017 № 250 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції. Поновив позивача на роботі.

Відповідно до наказу від 30.01.2018 № 30 о/с позивач звільнений зі служби в поліції відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).

За наслідками касаційного перегляду Верховний Суд постановою від 05.03.2020 скасував постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017, а справу направив до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

На виконання постанови Верховного Суду від 05.03.2020 відповідач прийняв наказ від 13.04.2020 № 94 о/с, яким скасував пункт наказу ГУНП від 29.12.2017 №374 о/с, що був виданий на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 у справі №823/1468/17 у частині поновлення позивача на службі у поліції та скасував пункту наказу ГУНП від 30.01.2018 №30 о/с в частині звільнення зі служби в поліції за п.2 (через хворобу) ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію.

Постановою від 24.06.2020 Шостий апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 06.11.2017 без змін.

Вважаючи, що спірний наказ виданий завчасно та безпідставно до винесення відповідної постанови адміністративним судом у справі №823/1468/17, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Спірні правовідносини регулюються законом України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з п.п. 1 та 2 ч. 1 статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Частиною 1 ст. 19 Закону № 580-VIII встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Згідно ч. 3, 4 ст. 59 Закону № 580-VIII рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Частиною 1 ст. 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 77 Закону № 580-VIII врегульовано питання звільнення зі служби в поліції.

Відповідно до ч. 1 цієї статті поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється:

1)у зв`язку із закінченням строку контракту;

2)через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції;

3)за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції;

4)у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

5)через службову невідповідність;

6)у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

7)за власним бажанням;

8)у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій);

9)у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі;

10)у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення;

11)у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту ОВС України, на підставі наказу ГУНП в Черкаській області від 18.09.2017 № 250 о/с відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за п. 6 ч. 1 ст. 77 цього Закону.

На виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 у справі №823/1468/17 позивача поновлено на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області (наказ від 29.12.2017 № 374 о/с).

30.01.2018 відповідно до наказу № 30 о/с позивач звільнений зі служби в поліції через хворобу.

У подальшому, Верховний Суд постановою від 05.03.2020 скасував постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017, а справу направив до Шостого апеляційного адміністративного суду на новий розгляд.

Відповідач на виконання постанови Верховного Суду від 05.03.2020 прийняв наказ від 13.04.2020 № 94 о/с, яким скасував пункт наказу ГУНП від 29.12.2017 № 374 о/с, виданий на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 у справі № 823/1468/17, в частині поновлення на службі в поліції майора поліції ОСОБА_1 на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції № 1 Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області та скасував пункт наказу ГУНП від 30.01.2018 року № 30 о/с в частині звільнення зі служби в поліції за п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» майора поліції ОСОБА_1 начальника сектору реагування патрульної поліції № 1 Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області.

Позивач, як на підставу протиправності спірного у цій справі наказу від 13.04.2020 № 94 о/с посилається на те, що оскаржуваний наказ прийнятий завчасно та безпідставно, тобто до ухвалення відповідного судового рішення судом апеляційної інстанції у справі № 823/1468/17.

Разом з тим, Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 24.06.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 06.11.2017 без змін.

Відтак, постанова Черкаського окружного адміністративного суду від 06.11.2017 у справі №823/1468/17, якою ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 03.08.2017 № 2034 про звільнення з посади начальника сектору реагування патрульної поліції № 1 Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, а також наказу від 18.09.2017 № 250 о/с про реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, накладеного відповідно до наказу відповідача № 2034, поновленні на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, набрала законної сили 24.06.2020, що підтверджується відомостями з автоматизованої системи Діловодство спеціалізованого суду.

Таким чином, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що наказ ГУНП в Черкаській області від 18.09.2017 № 250 о/с, яким позивача звільнено з правоохоронних органів за п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту ОВС України) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» є чинним та таким, що відповідає вимогам законодавства.

Тому твердження позивача про передчасність прийняття оскаржуваного у цій справі наказу суд вважає необґрунтованим, з огляду на зазначене вище.

Відповідно до частини другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, ст. 2, ч. 2 ст. 14 КАС України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. При цьому, у ст. 370 КАС України додатково закріплено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 (справа щодо конституційності окремих положень Кримінально-процесуального кодексу України) Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової. З огляду на це, посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

За змістом статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність встановлену законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Отже, рішення суду стає обов`язковим для усіх учасників справи незалежно від того, згодні вони зі змістом рішення чи ні та відомий їм зміст рішення чи ні. Висновки суду, викладені в резолютивній частині судового рішення, яке набрало законної сили, для вказаних осіб є остаточним. З набуттям рішення суду законної сили воно стає ефективним та може викликати певні практичні наслідки.

Рішення суду основане на чинному законодавстві держави та повинне виконуватися на рівні із законом. Судове рішення не обмежується лише встановленням чи зміною правовідношення, визнання існування чи не існування праводношення, судове рішення містить відповідний владний припис суду, який націлений на утворення певної визначеності і безспірного права.

Рішення суду не може бути змінене чи скасоване в іншому порядку, ніж у порядку, передбаченому КАС України. Рішення адміністративного суду не може бути змінене чи скасоване будь-якими державними органами або посадовими особами. Рішення суду не може змінюватися чи скасовуватися чинним законодавством України чи міжнародними договорами. Після набуття законної сили межі дії судового рішення в часі не обмежені. Судове рішення має законну силу доти, доки воно не скасоване.

Відтак, суд дійшов висновку, що, приймаючи на виконання судового рішення спірний у цій справі наказ від 13.04.2020 № 94 о/с, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Отже, позовні вимоги позивача є необгрунтованими та не підлягають до задоволення.

Вирішуючи даний спір, суд, керуючись ч. 2 статті 2 КАС України, зобов`язаний перевірити рішення суб`єктів владних повноважень, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

За вказаних обставин, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Суддя Петро ПАЛАМАР