Справа № 465/652/23
Суддя: Ванівський Ю. М.
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

20.04.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

з участю секретаря судових засідань Лозинського Т.-Р.А.

представника позивача Маркович А.М.

представника відповідача Габель Д.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась з позовом про скасування постанови. Вказує, що28.12.2022 року адміністративною комісією при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради було винесено відносно ОСОБА_1 постанову №505 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП. З вказаної постанови випливає, що ОСОБА_2 16.11.2022 року о 15:55 год. перебуваючи на робочому місці в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , здійснила продаж тютюнових виробів, а саме пачки сигарет «Вінстон» неповнолітній особі ( гр. ОСОБА_3 , 2005 р.н.), не перевіривши документи, чим порушила ч.2 ст. 156 КупАП. За фактом даного порушення працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення від 16.11.2022 року серії ВАВ №138514. Вважає винесену постанову незаконною та необґрунтованою. За час своєї роботи у ТзОВ «Овація» зарекомендувала себе відповідальним працівником, яка справляється зі своїми обов`язками. 16.11.2022 року в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , прибули працівники поліції та повідомили, що нею було здійснено продаж тютюнових виробів неповнолітній особі. Після складання протоколу про адміністративне правопорушення, працівниками поліції не було вручено копію такого та не роз`яснено її прав та обов`язків. 27.12.2022 їй зателефонували з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та повідомили, що їй треба 28.12.2022 з`явитись в адміністрацію. Прибувши 28.12.2022 року до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради їй лише було вручено постанову №5055 від 28.12.2022року, не відібравши пояснень, не допитавши свідків. Вважає, що у зв`язку з тим, що розгляд справи проводився без її участі, таким чином порушено її право на захист. В період винесення протоколу про адміністративне правопорушення та оскаржуваної постанови, у неї на лікуванні перебував син, ОСОБА_4 . Вважає, що відповідач формально підійшов до розгляду складеного протоколу про адміністративне правопорушення та прийняття за результатами його розгляду оскаржуваної постанови, яка підлягає скасуванню. Просить позов задоволити.

21.03.2023 року від представника позивача надійшла заява про зміну підстав позову. Вказує, що оскаржувана постанова не містить відомостей про неповнолітню особу із зазначенням повних її даних. Згідно оскаржуваної постанови, фактично єдиними доказами на підставі яких адміністративна комісія дійшла висновку про наявність в діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП є протокол серії ВАВ №138514 від 16.11.2022 року та рапорт працівника поліції від 16.11.2022 року. До протоколу не додано жодних розрахункових документів (касового чеку) на реалізацію (оплату) тютюнового виробу. Матеріали справи не містять протоколу огляду та вилучення тютюнового виробу, відтак не доведено, що вказані фотознімки пачки сигарет марки «Вінстон» має відношення саме до даної справи. З самою постанови та матеріалів справи, в тому числі протоколу, незрозуміло, яким чином працівники поліції встановили факт про продажу тютюнового виробу. З пояснень ОСОБА_3 вбачається, що остання не вказала безпосередньо на позивачку як продавця, що реалізувала їй тютюновий виріб. Крім цього, в рапорті не зазначено жодних даних неповнолітньої особи, по яких її можна було б ідентифікувати. Вважає, що позивачку було не належним чином повідомлено про час та дату засідання адміністративної комісії. Адміністративна комісія при розгляді справи не досліджувала зібраних працівниками поліції доказів, не викликала свідків. Просить позов задоволити.

30.03.2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позивача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду протоколу про адміністративне правопорушення адміністративною комісією Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, що підтверджується повідомленням та рекомендованим поштовим відправленням №985 від 22.12.2022. Повідомлення про час та дату засідання адміністративної комісії вручено позивачу особисто 09.01.2023, 26.12.2022 позивач не отримав поштового відправлення з інших причин, поштове відправлення знаходилось у відділенні пошти №79053. Адміністративна комісія при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради діяла в межах наданих повноважень, передбачених чинним законодавством, а постанова адміністративної комісії від 28.12.2022 №505 винесена відповідно до вимог ст. ст. 33, 280 КУпАП. Просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 03.02.2023 року відкрито провадження у справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить такі задоволити.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечила, просила відмовити у позові.

Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Судом встановлено, що згідно постанови від 28.12.2022 року №505, ОСОБА_1 , 16.11.2022 о 15:55 год. перебуваючи на своєму робочому місці в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , здійснила продаж тютюнових виробів, а саме пачку сигарет марки «Вінстон» неповнолітній особі (гр.. ОСОБА_3 , 2005 р.н.), не перевіривши документи, чим порушила ч.2 ст.156 КупАП.

Згідно довідки ТзОВ «Овація» від 02.01.2023 року №674, ОСОБА_1 працює на посаді продавця продовольчих товарів з 01.07.2020 (згідно наказу №090 від 30.06.2020 року) по теперішній час. Згідно характеризуючи даних є відповідальним працівником, яка справляється зі своїми посадовими обов`язками, професійно підготовлена добре, трудову дисципліну ніколи не порушувала.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 за період з 01.01.2022 року по 30.11.2022 року без урахування аліментів отримала дохід в розмірі 66 882, 91 коп.

З матеріалів справи вбачається, що відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №138514 від 16.11.2022 року за фактом вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП.

Згідно рапорту ст. ДОП С ДОП ВП ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області В.Ковалюсь, під час відпрацювання о 15 год. 55 хв. у АДРЕСА_1 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » продавець ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає: АДРЕСА_2 , здійснила продаж тютюнових виробів, а саме марки «Вінстон» неповнолітній особі.

До матеріалів справи долучено пояснення ОСОБА_3 , в яких вказано, що вона вирішила придбати сигарети в магазині. Потім підійшли до неї працівник поліції, поставили ряд запитань, зокрема скільки їй років, в якому місці були придбані сигарети. Потім пішли в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » для з`ясування всіх обставин.

В матеріалах справи містяться повідомлення про виклик ОСОБА_1 на засідання адміністративної комісії при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради на 28.12.2022 року о 10 год. 00 хв. ( вручено особисто 09.01.2023 року згідно листа трекінгу) та

Обмеження щодо продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів на загальному рівні встановлені статтею 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 №481/95-ВР, відповідно до частини 9 статті 15-3 якого сільські, селищні та міські ради в межах території відповідної адміністративно-територіальної одиниці можуть встановлювати заборону продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) (крім закладів ресторанного господарства) у визначений рішенням таких органів час доби.

Статтею 218 КУпАП встановлено, що адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 2 статті 156 КУпАП.

З матеріалів справи встановлено, що постанова №505 від 28.12.2022 винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 16.11.2022 серія ВАВ №138514..

З долучених до відзиву матеріалів вбачається, що позивачка повідомлялась про засідання адміністративної комісії, шляхом надсилання такого повідомлення рекомендованим поштовим відправленням.

Відповідно до статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтею 256 КУпАП закріплено вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення та встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Жодними належними доказами не підтверджується факт продажу позивачем саме тютюнового виробу. Експертні дослідження з цього приводу до матеріалів справи не надано.

Об`єктом адміністративного проступку, передбаченого статтею 156 КУпАП є суспільні відносини у сфері торгівлі пивом, алкогольними та слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, а також суспільні відносини у сфері захисту прав споживачів та охорони здоров`я населення (див. Господарський кодекс України, Закони України «Про захист прав споживачів», «;Про державне, регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», «;Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення», Порядок провадження торговельної діяльності та правила торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2006 року № 833 та ін.).

Згідно з статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

В силу закріпленого статті 7 КУпАП принципу законності ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із змісту пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

При цьому, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Лише фіксація саме вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а не притягнення його до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.

Інших належних та допустимих доказів в підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, зокрема, фото- чи відеофіксації відповідачем не подано.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

Враховуючи конституційний принцип правової держави, усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

За таких обставин, на підставі системного аналізу законодавчих положень, враховуючи, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною 2 статті 156 КУпАП, не доведено дотримання при розгляді справи про адміністративне правопорушення вимог статей 245 та 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, вирішення її в точній відповідності з законом, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Крім того, згідно вимог ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відзиві відповідач долучив до протоколу фото докази. Дослідивши дані докази, суд не бере такі до уваги, оскільки час та місце вчинення правопорушення вказано рукописним текстом, що не дає підстави вважати такі докази допустимими та достовірними.

Складення самої постанови про адміністративне правопорушення не може бути належним та допустимим доказом вчинення особою правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, тому постанову № 505 від 28.12.2022 року, якою притягнуто її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.156 КУпАП, слід скасувати.

Окрім того, відповідно до ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, серед іншого, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відтак, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст156 КУпАП, - підлягає закриттю.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу та судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 5 ст. 139 КАС України, судові витрати по справі в розмірі 1073,60 грн. необхідно стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відтак, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних відповідачем понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суд досліджує на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Судом встановлено, що позивачкою 03.01.2023 року було укладено договір про надання правової допомоги №03/01 з адвокатом Маркович А.М.

03.01.2023 року позивачем було укладено з адвокатом Маркович А.М. додатковий договір до договору про надання правової допомоги №03/01 від 03.01.2023 року.

Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат від 05.01.2023 року, позивач на момент пред`явлення позову поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 073, 60 грн.

Суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 5 073, 60 грн. є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом.

Суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 19.09.2019 у справі № 826/8890/18.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача 5 073,60 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 205, 241-246, 255, 286, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 251, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову адміністративної комісії при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради №505 від 28.12.2022 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 13 600 грн. за порушення, передбачене ч.2 ст.156 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП, - закрити.

Стягнути з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три ) гривень 60 копійок.

Стягнути з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 073 (п`ять тисяч сімдесят три ) гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, , адреса: 79057, м.Львів, вул. Генерала Чупринки,85

Cуддя Ванівський Ю.М.