Справа № 420/13707/22
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету (вул. Соборності, 6а, м. Ківерці, Волинська область, 45201, ), Ківерцівської міської ради (вул. Шевченка, 14, м. Ківерці, Волинська область, 45200, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету, в якій позивач просить:

визнати незаконними дії посадових осіб Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету та незаконними дії посадових осіб Ківерцівської міської ради (її голови);

зобов`язати посадових осіб Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету та посадових осіб Ківерцівської міської ради (її голови) видати довідку (здійснити реєстрацію, у разі її нездійснення) щодо реєстрації позивача внутрішньо переміщеної особи;

стягнути з відповідачів матеріальну шкоду у розмірі 2000 гривень за березень, 2000 гривень за квітень, 2000 гривень за травень, 2000 гривень за червень, 2000 гривень за липень, 2000 гривень за серпень, 2000 гривень за вересень та на час рішення по справі, а також суму неотриманої позивачем допомоги за програмою Червоного Хреста України у сумі 6600 гривень за 3 місяці (яку наразі позивач вже не може отримати, загалом 6600+10000=20600 гривень), суму на професійну правничу допомогу 30000 гривень, витрати на проведення експертизи 20000 гривень, витрати на медичні обстеження та лікарські засоби у сумі 2 289,88 гривень, суму судового збору;

стягнути з вiдповiдачiв моральну шкоду у розмірі 100000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що, починаючи з 2017 року, позивач працював у місті Маріуполі, де на підставі договору оренди знімав житло за адресою: АДРЕСА_2 .

24 лютого 2022 року збройні сили РФ розпочали широкомасштабне вторгнення в Україну. Внаслідок вищевказаної агресії було окуповано місто Маріуполь, де проживав та працював на той час позивач, який був вимушений залишити місто та втратив практично усе своє майно. Після тривалого переміщення, позивач прибув до міста Ківерці, де зупинився за адресою: АДРЕСА_3 . Приблизно тиждень позивач знаходився у шоковому стані, хвилюючись за знайомих та друзів, які не встигли залишити місто.

18.03.2022 року позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету для надання послуги з реєстрації як внутрішньо переміщеної особи.

У вказаній процедурі було відмовлено. Спеціаліст Центру поставила ультимативну вимогу щодо реєстрації на облік у ІНФОРМАЦІЯ_1 для надання адміністративних послуг у подальшому.

Після взяття на тимчасовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету для надання послуги з реєстрації як внутрішньо переміщеної особи з письмовою заявою відповідно до діючого законодавства на той час.

Спеціаліст Центру прийняла заяву від 18.03.2022 з додатками (копія паспорту, ІПН, тощо) та повідомила, що на той момент не працювали відповідні державні реєстри й щодо результату розгляду заяви буде повідомлено пізніше.

Як зазначає позивач, приблизно через місяць він знову звернувся до Центру, проте у наданні довідки щодо взяття на облік внутрішньо переміщеної особи йому було знову усно відмовлено, з підстав, що не працюють відповідні державні реєстри, та що про результати розгляду заяви поінформують пізніше.

У подальшому позивач не отримував від Центру жодних відомостей.

03.06.2022 позивач втретє звернувся до Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету за результатами розгляду заяви та надання відповідної підтверджуючої довідки щодо взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Втім, в усній формі йому було знову відмовлено. Після цього позивач переїхав у місто Одесу.

15.06.2022, шляхом надсилання електронного повідомлення з електронно цифровим підписом, позивач звернувся із запитом відповідно до Закону України «Про публічну інформацію» про надання належним чином завіреної довідки щодо отримання статусу внутрішньо переміщеної особи, виданої Центром надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету до зазначеного Центру.

Відповіді по суті звернення не отримав.

Позивач вказує, що 22.06.2022 через відділення ТОВ «Нова пошта» № 17, від невідомої особи він отримав лист № 756 від 20.06.2022, яким Ківерцівський міський голова повідомив йому, що 18.03.2022 в ЦНАП Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету було подано анкету щодо отримання довідки внутрішньо перемішеної особи. Згідно цієї відповіді, позивач з власноручно написаною заявою до Центру не звертався й тому видати довідку внутрішньо переміщеної особи у Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету немає законних підстав.

Вважаючи зазначені дії відповідачів протиправними, а відмову у надані послуги реєстрації як внутрішньо переміщеної особи та видачу відповідної довідки незаконним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

У своїх доводах позивач посилається на те, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (в редакції від 06.09.2021), факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково. Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із відповідною заявою. Станом на 18.03.2022 року така заява подається та підписується внутрішньо переміщеною особою особисто. Разом із заявою заявник подає документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

У зв`язку з тим, що на час подання заяви 18.03.2022 в паспорті громадянина України була відсутня інформація щодо місця проживання позивача, на підтвердження факту проживання у регіоні, що був окупований військами РФ, у складі заяви та документів, позивачем було подано службове посвідчення, з якого відповідальна особа зробила відповідну копію.

Позивач вважає, що відповідно до п. 6 постанови КМУ № 509 від 01.10.2014 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (в редакції від 14.03.2022 станом на 18.03.2022), відповідач протягом 15 робочих днів був зобов`язаний розглянути заяву та прийняти рішення про видачу заявнику довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстави відмови.

Однак, як стверджує позивач, вказаних дій посадовими особами Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету та Ківерцівської міської ради зроблено не було, чим порушені законні права та інтереси позивача на отримання статусу внутрішньо переміщеної особи та пов`язаних із цим пільг.

Так, позивач зазначає, що відповідно до ч. 11 ст. 7 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (в редакції від 06.09.2021 станом на 18.03.2022) внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування.

Позивач стверджує, що 24 лютого 2022 року під час широкомасштабного вторгнення ворога в Україну він перебував у місті Маріуполі, яке було окуповано російськими військами.

Тому відповідно до діючого законодавства, державних та міжнародних програм допомоги, з моменту отримання відповідної довідки та подання заяви про виплати мав законні підстави отримувати допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам, згідно постанови № 332 від 20.03.2022, у розмірі 2000 гривень, починаючи з березня місяця. Зокрема, програмою Червоного Хреста України спільно з Міністерством соціальної політики за підтримки Міжнародної Федерації Товариств Червоного Хреста і Червоного Півмісяця реалізується програма грошових виплат у розмірі 2200 гривень на місяць впродовж 3 місяців, у загальній сумі людина повинна отримати підтримку у розмірі 6600 гривень.

Втім, внаслідок службової недбалості посадових осіб Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету та Ківерцівської міської ради (її голови), позивач не отримав вищевказану допомогу у розмірі 2000 гривень за березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень та допомогу за програмою Червоного Хреста України у розмірі 6600 гривень.

Загалом, як вважає позивач, станом на 21.09.2022, бездіяльністю посадових осіб Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету та Ківерцівської міської ради (її голови) йому спричинено матеріальну шкоду у розмірі 20600 гривень, яку він просить стягнути з відповідачів.

Також позивач вказує, що неправомірними діями відповідачів йому були заподіяні моральні страждання, а також принижена його честь і гідність, що заподіяло позивачу моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 100000 гривень (сто тисяч) гривень.

Ухвалою суду від 18.10.2022 року позовну заяву повернуто позивачу.

Постановою П`ятого апеляційного суду від 17.01.2023 року скасовано ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18.10.2022 року про повернення позову, а справу направлено до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

14.02.2023 року справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 20 лютого 2023 року, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України.

Ухвалою суду від 23 березня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання Ківерцівської міської ради про розгляд в порядку загального провадження.

06.03.2023 року засобами електронного зв`язку та 13.03.2023 року засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на позовну заяву від Ківерцівської міської ради з додатковими доказами.

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідач зазначив, що 18.03.2022 року у відділ «Центр надання адміністративних послуг» апарату Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету Ківерцівської міської ради звернувся громадянин ОСОБА_1 . На момент звернення, а саме 18.03.2022 року, не працював Єдиний державний веб портал електронних послуг, тому на час звернення, Позивач заповнив лише анкету (додаток до наказу № 10 Волинської обласної військової адміністрації від 28.02.2022 р.).

У паспорті ОСОБА_1 був відсутній запис про реєстрацію місця проживання. Тобто останній запис був груднем 2021 року про зняття з реєстрації місця проживання з м. Одеса. В анкеті місце проживання ОСОБА_1 зазначив м.Маріуполь, хоча це не відповідало відміткам у паспорті. Жодних підтверджуючих документів щодо перебування його у момент збройної агресії РФ на території адміністративно-територіальної одиниці, на якій проводяться бойові дії до анкети не було долучено. До анкети була надана лише копія паспорту ОСОБА_1 .

Відповідач вказує, що анкета не є підставою для видачі довідки ВПО.

У зв`язку з тим, що не працював Єдиний державний веб портал електронних послуг, громадянину ОСОБА_1 було запропоновано прийти в інший день і заповнити заяву та надати паспорт з відміткою про місце реєстрації або інші підтверджуючи документи, що підтверджують перебування ОСОБА_1 на території адміністративно-територіальної одиниці, на якій проводяться бойові дії

Пізніше до відділу «Центр надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету приходив громадянин ОСОБА_2 , який вказаний як контактна особа у анкеті, яку заповнив ОСОБА_1

ОСОБА_2 хотів отримати довідку за ОСОБА_1 , на що ОСОБА_2 відповіли, що довідки немає, так як Позивач не заповнював Заяву про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи це перше, а по друге ніяких документів крім копії паспорта без реєстрації місця проживання ОСОБА_1 не надавав.

Позивач не міг також заповнити заяву і тому, що він звернувся до відділу «Центр надання адміністративних послуг» апарату Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету 18.03.2022 року, а Постановою Кабінету Міністрів № 332 від 20.03.2022 року затверджено бланк Заяви про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Тобто відповідач зауважує, що на момент звернення 18.03.2022 року Позивача до Центру ще не було прийнято Постанову Кабінету Міністрів № 332 від 20.03.2022 року, якою затверджено форму Заяви про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка подається власноруч.

Отже, заяву про взяття на облік ВПО Позивач не писав, а з доданої до анкети копії паспорту не зрозуміло взагалі де знаходиться місце проживання Позивача.

Відповідач вважає, що оскільки позивач не підтвердив жодним документом, що він має право мати статус внутрішньо переміщеної особи, то підстави для задоволення позову відсутні.

14.03.2023 року позивачем подано відповідь на відзив.

У відповіді на відзив позивач наполягає на тому, що для підтвердження того, що він на той час проживав та працював у місті Маріуполі, ним було надано спеціалісту Центру своє службове посвідчення. Окрім того, в заяві зазначена посада та місце роботи, яке безпосередньо знаходилось у місті Маріуполі.

20.03.2023 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від Ківерцівської міської ради.

Згідно цих заперечень відповідач вказує, що у позовній заяві жодних підтверджуючих документів щодо перебування позивача у момент збройної агресії РФ на території адміністративно-територіальної одиниці, на якій проводяться бойові дії не було долучено. Твердження, що він працював та проживав на території Маріупольської міської територіальної громади документами доданими до позовної заяви також не підтверджено. Також у запереченнях відповідач спростовує доводи позивача про надання ним до Центру службового посвідчення, яке відсутнє у справі.

27.03.2023 року позивачем подані додаткові письмові пояснення. До цих пояснень позивачем додано довідку керівника Маріупольської окружної прокуратури без дати та номеру, згідно якої ОСОБА_1 дійсно працює на посаді прокурора Маріупольської окружної прокуратури Донецької області з 21.04.2021 та в органах прокуратури Донецької обласної прокуратури з 03.02.2017.

06.04.2023 року Ківерцівською міською рада подано відповідь на вищевказані пояснення позивача. Відповідач зазначає, що надана позивачем копія довідки Маріупольської окружної прокуратури без дати та вихідного номера, могла бути отримана і у 2021 році і у 2022 році до 23.02.2022 року. Чи працював ОСОБА_1 у прокуратурі у момент збройної агресії Російської Федерації на території адміністративно-територіальної одиниці, на якій проводяться бойові дії, не зрозуміло.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.
18.03.2022 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради (Волинська область) та її виконавчого комітету для реєстрації його як внутрішньо переміщеної особи, як такого що прибув з м. Маріуполя (адреса проживання: АДРЕСА_2 ).

Звернення оформлене власноручним заповненням Анкети - Форма 1 до наказу начальника Волинської обласної військової адміністрації «Про збір інформації про місце перебування осіб, які евакуювалися з районів проведення бойових дій та перебувають на території області». Цим наказом сільським, селищним, міським головам доручено забезпечити: 1) щодня до 10.00 надання відповідним районним військовим адміністраціям інформації про громадян (форма 1 анкети додається), які евакуювалися з районів проведення бойових дій та перебувають на території відповідної громади за формою 2, що додається; 2) повідомлення чоловіків віком від 18 до 60 років, які евакуювалися з районів проведення бойових дій, про обов`язок особисто з`явитися в районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, їх відділи постановки на військовий облік та відповідальність за порушення правил військового обліку, законодавства про оборону та мобілізацію (а.с. 204-205 том 1, а.с. 10 том 2).

У графі відомості про працевлаштування анкети ОСОБА_1 зазначив: прокурор Маріупольської окружної прокуратури Донецької області (а.с. 202 том 1, а.с. 23 - том 2).

Згідно наданої до суду копії анкети ОСОБА_1 від 18.03.2022 року не вбачається, який перелік документів подано заявником разом із цією Анкетою.

В Анкеті заповнена графа серія та номер паспорта громадянина України.

Сторонами не заперечується факт подання позивачем копії паспорта громадянина України разом з Анкетою, у якому на сторінці 11 «Місце проживання» наявні штампи про реєстрацію місця проживання від 29.04.2002 року у АДРЕСА_4 ; а також про зняття з реєстрації місця проживання 29.12.2021 року (а.с. 203 том 1).

Як зазначено у позові, під час звернення 18.03.2022 року спеціаліст Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету повідомила про необхідність реєстрації на облік у ІНФОРМАЦІЯ_1 для надання адміністративних послуг у подальшому. Після взяття на тимчасовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняла заяву від 18.03.2022 з додатками (копія паспорту, ІПН, тощо) та повідомила, що на той момент не працювали відповідні державні реєстри й щодо результату розгляду заяви буде повідомлено пізніше.

Інших письмових звернень ОСОБА_1 до Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету для реєстрації його як внутрішньо переміщеної особи до суду сторонами не надано.

15.06.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету з електронним запитом, у якому повідомляється таке: « 18.03.2022 я звернувся до Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету для реєстрації мене як ВПО. Працівники Центру провели відповідні реєстраційні дії. Втім, жодної довідки мені надано не було, оскільки працівниця Центру повідомила мене, що відповідні бази не працювали. Приблизно через місяць, я знову звернувся до Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету для надання мені довідки ВПО. Однак, працівниця центру повідомила мене що відповідна довідка з`явиться в застосунку Дія та відмовила мені у видачі цієї довідки. В мене відсутній застосунок Дія та я не маю змоги підтвердити свій статус ВПО, оскільки працівник Центру відповідальний за надання довідки відмовився її надавати. У зв`язку з викладеним, враховуючи вимоги ст. 10 Закону України Про публічну інформацію, прошу надати належним чином завірену довідку щодо отримання мною статусу ВПО видану Центром надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету на поштову адресу АДРЕСА_5 .» (а.с. 209 том 1; а.с. 5 - том 2).

Листом від 20.06.2022 року вих. № 756 за підписом голови Ківерцівської міської ради позивачу надано відповідь наступного змісту: «На Ваше звернення від 15.06.2022 року повідомляємо, що 18.03.2022р. в ЦНАП Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету було подано анкету (додаток до наказу №10 Волинської обласної військової адміністрації від 28.02.2022 року) від громадянина ОСОБА_1 . Відповідно до п.2 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. №509 та пункту 314 Переліку адміністративних послуг органів виконавчої влади та адміністративних послуг, що надаються органами місцевого самоврядування у порядку виконання делегованих повноважень, які є обов`язковими для надання через центри надання адміністративних послуг, затвердженого розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 травня 2014 р. №523-р /в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2021р. №969-р/ передбачено надання послуг із видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи через центри надання адміністративних послуг. Постановою Кабінету Міністрів №332 від 20.03.2022 року затверджено бланк Заяви про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи/додається/. 28.03.2022р. програмний комплекс "Інтегрована інформаційна система «Соціальна громада» було доопрацьовано і спеціалістам ЦНАП була надана можливість формувати довідки внутрішньо переміщеним особам на підставі власноручно поданої заяви, відомостей про персональні дані та підтвердження місця реєстрації або ж місця постійного перебування в районі проведення воєнних /бойових/ дій або які перебувають в тимчасовій окупації. З вищевказаною заявою до ЦНАПу Ківерцівської міської ради Ви не зверталися, а тому видати довідку внутрішньо переміщеної особи у нас немає законних підстав.» (а.с. 207- том 1; а.с. 9 - том 2).

15.06.2022 року в інтересах ОСОБА_1 до Ківерцівської міської ради та Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету з адвокатським запитом звернувся його представник. Запит стосувався надання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 208 том 1, а.с. 15 том 2).

Відповідь на адвокатський запит надано листом Ківерцівської міської ради від 21.06.2022 року вих. №761/06-04/2-22, у якому повідомлено, що у відділі «Центр надання адміністративних послуг» Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету інформація щодо ОСОБА_1 знаходиться лише у вигляді анкети, заповненої 18.03.2022 року, яка є додатком до наказу начальника Волинської обласної військової адміністрації «Про збір інформації про місце перебування осіб, які евакуювалися з районів проведення бойових дій та перебувають на території області» (а.с. 20 том 2).

06.07.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету з електронним запитом, яким просив надати йому відскановану копію документа з додатками з якими він звернувся до 18.03.2022 року до Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету (а.с. 210 том 1, а.с. 21 том 2).

08.07.2022 року листом Ківерцівської міської ради позивачу направлено копію анкети від 18.03.2022 року, з якою він звертався до Центру (а.с. 211 том 1, а.с. 22 том 2).

08.08.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету з електронним запитом, яким просив надати інформацію щодо прізвища, ім`я та по батькові спеціаліста, який приймав у ОСОБА_1 відповідну заяву на видачу довідки ВПО, а також посадові інструкції спеціаліста, який приймав у ОСОБА_1 заяву на видачу довідки ВПО та керівника Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради (а.с. 24 том 2).

11.08.2022 року за вих. №20/06-06/2-22 листом Ківерцівської міської ради позивачу надано відповідь про те, що із заявою на видачу довідки ВПО до Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету він не звертався. Запитувана посадова інструкція додана до відповіді (а.с. 212 том 1, а.с. 26-30 том 2).

Позивач вважає, що йому протиправно відмовлено у наданні послуги реєстрації як внутрішньо переміщеної особи та видачі довідки внутрішньо переміщеної особи, чим порушені його законні права та інтереси на отримання статусу внутрішньо переміщеної особи та пов`язаних із цим пільг та гарантій, у зв`язку із чим він звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.
Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (у редакції від 06.09.2021, яка діяла станом на 18.03.2022 дата звернення позивача за отриманням статусу ВПО), факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Форма заяви затверджується центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.

Заява подається внутрішньо переміщеною особою, у тому числі неповнолітніми дітьми, особисто, а малолітніми дітьми, недієздатними особами або особами, дієздатність яких обмежено, - через законного представника (далі - заявник).

Заява підписується заявником або особою, зазначеною в абзацах другому - четвертому цієї частини, яка дає згоду на обробку, використання, зберігання його персональних даних та персональних даних особи, від імені якої подається заява.

Згідно з ч. 7 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (у редакції від 06.09.2021, яка діяла станом на 18.03.2022 дата звернення позивача за отриманням статусу ВПО), разом із заявою заявник подає документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини.

У разі наявності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстави відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви.

У разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених статтею 1 цього Закону (військовий квиток з відомостями про проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності (за наявності), документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно, свідоцтво про базову загальну середню освіту, атестат про повну загальну середню освіту, документи про професійно-технічну освіту, документ про вищу освіту (науковий ступінь), довідку з місця навчання, рішення районної, районної у місті Києві чи Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування, медичні документи, фотографії, відеозаписи тощо).

У передбаченому абзацом третім цієї частини випадку уповноважений орган, визначений частиною третьою цієї статті, зобов`язаний розглянути заяву про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи протягом 15 робочих днів та прийняти рішення про видачу заявнику довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстави відмови, яке підписується керівником цього органу.

Порядок збирання та оброблення даних, оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та форма її зразка затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 затверджений ПОРЯДОК оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (надалі Порядок №509).

Цей Порядок регулює механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка).

Відповідно до пункту 2 Порядку №509 (у редакції від 14.03.2022, яка діяла станом на 18.03.2022 дата звернення позивача за отриманням статусу ВПО), для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).

Заява про взяття на облік та включення до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб інформації про внутрішньо переміщену особу за наявності технічної можливості може подаватися також через Єдиний державний вебпортал електронних послуг (далі - Портал Дія).

У період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні, внутрішньо переміщена особа для отримання довідки може звернутися до уповноваженої особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважена особа територіальної громади / центру надання адміністративних послуг).

Пункт 2 доповнено новим абзацом згідно з Постановою КМ № 269 від 13.03.2022.

Уповноважена особа територіальної громади / центру надання адміністративних послуг приймає рішення та видає довідку внутрішньо переміщеній особі і реєструє заяву з формуванням електронної справи з використанням інформаційних систем Мінсоцполітики для включення інформації про внутрішньо переміщену особу до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Пункт 2 доповнено новим абзацом згідно з Постановою КМ № 269 від 13.03.2022.

З метою обліку внутрішньо переміщених осіб орган соціального захисту населення на підставі отриманої електронної справи включає інформацію про таких осіб до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Пунктом 3 Порядку №509 (у редакції від 14.03.2022) визначено, що Заява про взяття на облік повинна містити таку інформацію про заявника:

прізвище, ім`я та по батькові;

громадянство;

дата та місце народження;

стать;

відомості про малолітніх, неповнолітніх внутрішньо переміщених осіб, які прибули разом з ним (у разі необхідності);

відомості про законних представників, які супроводжують малолітню дитину, недієздатних осіб або осіб, дієздатність яких обмежена, та осіб, зазначених в абзаці дев`ятому пункту 2 цього Порядку;

відомості про зареєстроване та фактичне місце проживання;

адреса, за якою з особою може здійснюватися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції, та контактний номер телефону;

обставини, що спричинили внутрішнє переміщення;

відомості про житлові, соціальні, медичні, освітні та інші потреби;

відомості про наявність інвалідності та потребу в технічних та інших засобах реабілітації;

відомості про місце навчання/виховання дитини (найменування закладу);

відомості про працевлаштування, освіту, спеціалізацію за професійною освітою, посаду, професію.

Як фактичне місце проживання/перебування не можуть зазначатися адреси (місцезнаходження) органів державної влади, місцевого самоврядування, юридичних осіб публічного права, їх підрозділів, будь-яких інших приміщень, за якими внутрішньо переміщені особи фактично не проживають.

Заява про взяття на облік підписується заявником або особою, зазначеною в абзацах сьомому - десятому пункту 2 цього Порядку. Таким особам повідомляється про обробку, використання, зберігання та надання органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, іншим суб`єктам надання публічних послуг в межах повноважень, визначених законом, Адміністрації Держприкордонслужби, Мінфіну для верифікації персональних даних заявника та особи, від імені якої подається заява, відповідно до вимог Закону України Про захист персональних даних.

Взяття на облік заявника у разі зміни фактичного місця проживання/перебування здійснюється відповідно до пунктів 9 і 9-1 цього Порядку.

Інформація про персональні дані внутрішньо переміщених осіб може передаватися до агенції ООН та Міжнародного Комітету Червоного Хреста за згодою заявника або його законного представника для надання допомоги.

За приписами пункту 4 Порядку №509 (у редакції від 14.03.2022), під час подання заяви про взяття на облік заявник пред`являє документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини.

У разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення (військовий квиток з відомостями щодо проходження військової служби; трудова книжка із записами про трудову діяльність; документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно; свідоцтво про базову загальну середню освіту; атестат про повну загальну середню освіту; документ про професійно-технічну освіту; документ про вищу освіту (науковий ступінь); довідка з місця навчання; рішення районної, районної у мм. Києві чи Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування; медичні документи; фотографії; відеозаписи тощо).

Відповідно до п. 5 Порядку №509 (у редакції від 14.03.2022), з метою обліку внутрішньо переміщених осіб уповноважений орган веде Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, держателем якої є Мінсоцполітики.

Відповідно до п. 6 Порядку №509 (у редакції від 14.03.2022), у день подання заяви про взяття на облік, крім випадків, передбачених абзацом другим пункту 4 цього Порядку, безоплатно видається довідка за формою згідно з додатком, яка роздруковується на аркуші формату А4, підписується посадовою особою уповноваженого органу та скріплюється печаткою такого органу.

У період дії воєнного стану в разі звернення внутрішньо переміщеної особи для отримання довідки до уповноваженої особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центру надання адміністративних послуг відповідна довідка видається уповноваженою особою територіальної громади / центру надання адміністративних послуг.

Електронна форма довідки може формуватися засобами Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб та Порталу Дія і передається в мобільний додаток Порталу Дія внутрішньо переміщеної особи за її запитом шляхом використання інформації, наявної в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб та переданої до Порталу Дія з дотриманням вимог законодавства про інформацію та законодавства про захист персональних даних.

У випадках, передбачених абзацом другим пункту 4 цього Порядку, уповноважений орган зобов`язаний розглянути заяву протягом 15 робочих днів та прийняти рішення про видачу довідки або відмову в її видачі.

Згідно пункту 8 Порядку №509 (у редакції від 14.03.2022), заявнику може бути відмовлено у видачі довідки у разі, коли:

1) відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, зазначені у статті 1 Закону;

2) у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки;

3) заявник втратив документи, що посвідчують особу (до їх відновлення);

4) у документі заявника, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені абзацом другим пункту 4 цього Порядку;
5) докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, не підтверджують такого факту.

Рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстав для відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви про взяття на облік, а у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 4 цього Порядку, - не пізніше ніж через 15 робочих днів після її подання.

Вивчивши обставини справи та норми вищенаведених правових актів, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків.

Щодо форми звернення позивача 18.03.2022 року до Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету.

Як встановлено судом, 18.03.2022 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету для реєстрації його як внутрішньо переміщеної особи, як такого що прибув з АДРЕСА_2 ).

Звернення оформлене власноручним заповненням Анкети - Форма 1 до наказу начальника Волинської обласної військової адміністрації «Про збір інформації про місце перебування осіб, які евакуювалися з районів проведення бойових дій та перебувають на території області».
Згідно наданої до суду копії анкети ОСОБА_1 від 18.03.2022 року не вбачається, який перелік документів подано заявником разом із цією Анкетою.

В Анкеті заповнена графа серія та номер паспорта громадянина України.

Сторонами не заперечується факт подання позивачем копії паспорта громадянина України разом з анкетою, у якому на сторінці 11 «Місце проживання» наявні штампи про реєстрацію місця проживання від 29.04.2002 року, у АДРЕСА_4 ; а також про зняття з реєстрації місця проживання 29.12.2021 року (а.с. 203 том 1).

У графі відомості про працевлаштування анкети ОСОБА_1 зазначив: прокурор Маріупольської окружної прокуратури Донецької області (а.с. 202 том 1, а.с. 23 - том 2).

Як зазначено у позові, під час звернення 18.03.2022 року спеціаліст Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету повідомила про необхідність реєстрації на облік у ІНФОРМАЦІЯ_1 для надання адміністративних послуг у подальшому. Після взяття на тимчасовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняла заяву від 18.03.2022 з додатками (копія паспорту, ІПН, тощо) та повідомила, що на той момент не працювали відповідні державні реєстри й щодо результату розгляду заяви буде повідомлено пізніше.

Інших письмових звернень ОСОБА_1 до Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету для реєстрації його як внутрішньо переміщеної особи до суду сторонами не надано.

Суд зазначає, що станом на 18.03.2022 року форма заяви про взяття на облік ВПО була затверджена Наказом Міністерства соціальної політики України від 27.12.2016 № 1610 (із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства соціальної політики № 1216 від 23.08.2018).

Тобто на момент звернення позивача до Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету існувала діюча форма заяви про взяття на облік ВПО.

Тому суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивач не звертався до Центру із заявою, бланк якої затверджено 20.03.2022 року постановою КМУ №332.
Дійсно постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 затверджені ЗМІНИ, що вносяться до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Зокрема, у пункті 2 в абзаці першому слова , форму якої затверджує Мінсоцполітики, замінити словами і цифрою за формою згідно додатком 1.

Тобто, абз. 1 пункту 2 Порядку №509 (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 332 від 20.03.2022) викладено у такій редакції: «Для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік за формою згідно додатком 1 до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).».

Однак, станом на 18.03.2022 року ця форма заяви (Додаток 1 до Порядку №509) не діяла.

Суд зазначає, що Анкета, яку заповнив позивач при зверненні до Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету, передбачена (Форма 1) наказом начальника Волинської обласної військової адміністрації «Про збір інформації про місце перебування осіб, які евакуювалися з районів проведення бойових дій та перебувають на території області».

Тобто, відповідач й надав позивачу можливість заповнити бланк цієї Анкети.

Проте, ця Анкета не є заявою про взяття на облік ВПО у розумінні Порядку №509, на підставі якої уповноважений орган приймає рішення про видачу довідки ВПО або відмову в її видачі.
Відповідач скористався бланком Анкети, передбаченої нормативно-правовим актом, який має нижчу юридичну силу ніж постанова Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, якою затверджений ПОРЯДОК оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (Порядок №509), замість надання позивачу можливості заповнити діючу станом на 18.03.2022 року форму заяви про взяття на облік ВПО, затверджену Наказом Міністерства соціальної політики України від 27.12.2016 № 1610 (із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства соціальної політики № 1216 від 23.08.2018).

На переконання суду саме ця поведінка відповідача стала наслідком неналежного звернення позивача із заяво щодо реєстрації та отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Суд зазначає, що Анкета, передбачена наказом начальника Волинської обласної військової адміністрації «Про збір інформації про місце перебування осіб, які евакуювалися з районів проведення бойових дій та перебувають на території області», по суті носить інформативних характер, оскільки цим наказом сільським, селищним, міським головам доручено забезпечити: 1) щодня до 10.00 надання відповідним районним військовим адміністраціям інформації про громадян (форма 1 анкети додається), які евакуювалися з районів проведення бойових дій та перебувають на території відповідної громади за формою 2, що додається (а.с. 204-205 том 1, а.с. 10 том 2).

Тобто відповідачем не забезпечено прийняття від позивача документів про взяття на облік ВПО та не забезпечено надання адміністративної послуги «ВИДАЧА ДОВІДКИ ПРО ВЗЯТТЯ НА ОБЛІК ВНУТРІШНЬО ПЕРЕМІЩЕНОЇ ОСОБИ», надання якої покладено Центр надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету.

Суд критично оцінює доводи відповідача про перебої в роботі реєстрів та інформаційних систем.

При цьому, суд зауважує, що відповідачем не надано жодної інформації щодо реагування на Анкету від 18.03.2022 року, яку позивач отримав та заповнив у Центрі, враховуючи, що інших заяв 18.03.2022 року позивачу не було запропоновано оформити та подати.

Стаття 19 Конституції України визначає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, суд визнає протиправною бездіяльність Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету щодо неналежного прийняття до розгляду звернення ОСОБА_1 про взяття на облік ВПО 18.03.2022 року та отримання адміністративної послуги «ВИДАЧА ДОВІДКИ ПРО ВЗЯТТЯ НА ОБЛІК ВНУТРІШНЬО ПЕРЕМІЩЕНОЇ ОСОБИ».

Щодо наявності підстав видачі ОСОБА_1 довідки про взяття на облік ВПО.

Як вже було зазначено судом, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

18.03.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету для реєстрації його як внутрішньо переміщеної особи, як такого що прибув з АДРЕСА_2 ).

У графі Анкети відомості про працевлаштування ОСОБА_1 зазначив: прокурор Маріупольської окружної прокуратури Донецької області (а.с. 202 том 1, а.с. 23 - том 2).

Згідно наданої до суду копії Анкети ОСОБА_1 від 18.03.2022 року не вбачається, який перелік документів подано заявником разом із цією Анкетою.

В Анкеті заповнена графа серія та номер паспорта громадянина України.

Сторонами не заперечується факт подання позивачем копії паспорта громадянина України разом з анкетою, у якому на сторінці 11 «Місце проживання» наявні штампи про реєстрацію місця проживання від 29.04.2002 року, у АДРЕСА_4 ; а також про зняття з реєстрації місця проживання 29.12.2021 року (а.с. 203 том 1).

Згідно з ч. 7 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (у редакції від 06.09.2021, яка діяла станом на 18.03.2022 дата звернення позивача за отриманням статусу ВПО), разом із заявою заявник подає документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини.

У разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених статтею 1 цього Закону (військовий квиток з відомостями про проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності (за наявності), документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно, свідоцтво про базову загальну середню освіту, атестат про повну загальну середню освіту, документи про професійно-технічну освіту, документ про вищу освіту (науковий ступінь), довідку з місця навчання, рішення районної, районної у місті Києві чи Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування, медичні документи, фотографії, відеозаписи тощо).

Відповідно до пп. 4-5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та пункту 8 Порядку №509, заявнику може бути відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, якщо: у заявника немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені частиною сьомою цієї статті; докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, не доводять факту проживання заявника на території зазначеної адміністративно-територіальної одиниці.

У відповіді на відзив позивач наполягає на тому, що для підтвердження того, що він на той час проживав та працював у місті Маріуполі, ним було надано спеціалісту Центру своє службове посвідчення. Окрім того, в заяві зазначена посада та місце роботи, яке безпосередньо знаходилось у місті Маріуполі.

Згідно заперечення на відповідь на відзив від Ківерцівської міської ради, відповідач заперечував проти доводів позивача про надання ним до Центру службового посвідчення, яке відсутнє й у матеріалах справи.

Відповідач посилається на те, що у позовній заяві не має жодних підтверджуючих документів щодо перебування позивача у момент збройної агресії РФ на території адміністративно-територіальної одиниці, на якій проводяться бойові дії. Твердження, що він працював та проживав на території Маріупольської міської територіальної громади документами доданими до позовної заяви не підтверджено.

27.03.2023 року позивачем до суду подані додаткові письмові пояснення.

До цих пояснень позивачем додано довідку керівника Маріупольської окружної прокуратури без дати та номеру, згідно якої ОСОБА_1 дійсно працює на посаді прокурора Маріупольської окружної прокуратури Донецької області з 21.04.2021 та в органах прокуратури Донецької обласної прокуратури з 03.02.2017 (а.с. 152 том 2).

Відповідач зазначає, що надана позивачем копія довідки Маріупольської окружної прокуратури без дати та вихідного номера, могла бути отримана і у 2021 році і у 2022 році до 23.02.2022 року. Чи працював ОСОБА_1 у прокуратурі у момент збройної агресії Російської Федерації на території адміністративно-територіальної одиниці, на якій проводяться бойові дії, не зрозуміло.

Суд приймає до уваги наведені доводи відповідача щодо відсутності доказової інформації у довідці Маріупольської окружної прокуратури Донецької області без дати та вихідного номера на предмет роботи позивача у Маріупольській окружній прокуратури Донецької області станом на 24.02.2022 року.

До матеріалів справи позивачем не надано доказів того, що він працював та проживав на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на якій проводяться бойові дії, тощо.

Окрім того, суд зауважує, що фактично уповноваженим органом не розглядалось звернення позивача щодо надання йому статусу внутрішньо переміщеної особи у порядку, передбаченому Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та Порядком №509, тому суд не може підміняти цей орган та приймати за нього відповідне рішення.

Таким чином, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання посадових осіб Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету та посадових осіб Ківерцівської міської ради (її голови) видати довідку (здійснити реєстрацію, у разі її нездійснення) щодо реєстрації позивача внутрішньо переміщеною особою.

Щодо стягнення з відповідача неотриманої позивачем допомоги ВПО та за програмою Червоного Хреста України.

Відповідно до ч. 11 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування.

Матеріальне забезпечення, страхові виплати призначаються за наявності необхідних документів, що підтверджують право на ці виплати, а в разі їх відсутності - за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України.

У разі відсутності в зазначеному Реєстрі необхідних відомостей матеріальне забезпечення, страхові виплати надаються у мінімальному розмірі, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України, з наступним перерахуванням сум матеріального забезпечення після надходження документів, що підтверджують право застрахованих осіб на їх надання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 визнано такою, що втратила чинність Постанову Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 затверджений ПОРЯДОК надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (надалі Порядок №332).

Цей Порядок визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога).

Згідно пунктів 2-3, 6 Порядку №332 (у редакції прийняття), допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 204.

Облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312).

Допомога надається щомісячно з місяця звернення на період введення воєнного стану та одного місяця після його припинення чи скасування на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах:

для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень;

для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням та дати припинення чи скасування воєнного стану.

Для отримання допомоги внутрішньо переміщена особа заповнює заяву, яка формується засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (далі - Портал Дія).

Тобто, надання допомоги, передбаченої Порядком №332, пов`язано з набуттям статусу внутрішньо переміщеної особи.

16 квітня 2022 р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №457 «Про підтримку окремих категорій населення, яке постраждало у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України».

Пунктом 1 цієї постанови установлено, що для підтримки окремих категорій населення, яке постраждало у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, надається:

1) внутрішньо переміщеним особам, відомості про яких включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, - допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

За березень та квітень 2022 р. зазначена допомога надається всім внутрішньо переміщеним особам.

Починаючи з травня 2022 р. така допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний вебпортал електронних послуг.

Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій;

2) особам, які евакуюються із населених пунктів, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій (можливих бойових дій), у безпечні райони, - гуманітарна та інша допомога цивільному населенню в умовах воєнного стану в Україні відповідно до Порядку надання гуманітарної та іншої допомоги цивільному населенню в умовах воєнного стану в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 березня 2022 р. № 220 Питання надання гуманітарної та іншої допомоги цивільному населенню в умовах воєнного стану в Україні, або допомога за рахунок коштів міжнародних організацій;

3) особам, які проживають у деокупованих населених пунктах, не мають і не мали статусу внутрішньо переміщених осіб, - гуманітарна та інша допомога цивільному населенню в умовах воєнного стану в Україні відповідно до Порядку надання гуманітарної та іншої допомоги цивільному населенню в умовах воєнного стану в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 березня 2022 р. № 220.

Згідно пункту 3 Постанови №457, особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови, можуть надаватися інші види підтримки, зокрема у вигляді грошових виплат, шляхом:

надання допомоги міжнародними організаціями відповідно до визначених та закріплених домовленостей стосовно реалізації програм між центральним органом виконавчої влади, уповноваженим на формування та реалізацію державної політики у відповідній сфері, та відповідною міжнародною організацією;

встановлення виконавчими органами сільських, селищних, міських рад за рахунок власних коштів і благодійних надходжень додаткових гарантій щодо соціального захисту населення відповідно до статті 34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.

У позовній заяві позивач посилається на те, що програмою Червоного Хреста України спільно з Міністерством соціальної політики за підтримки Міжнародної Федерації Товариств Червоного Хреста і Червоного Півмісяця реалізується програма грошових виплат у розмірі 2200 гривень на місяць впродовж 3 місяців, у загальній сумі людина повинна отримати підтримку у розмірі 6600 гривень.

Позивач вважає, що внаслідок службової недбалості посадових осіб Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету та Ківерцівської міської ради (її голови), він не отримав вищевказану допомогу у розмірі 2000 гривень за березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень та допомогу за програмою Червоного Хреста України у розмірі 6600 гривень.

Загалом, станом на 21.09.2022, бездіяльністю посадових осіб Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету та Ківерцівської міської ради (її голови) позивач, як він вважає, спричинено матеріальну шкоду у розмірі 20600 гривень.

Суд частково погоджується з доводами позивача.

Дійсно, у разі оформлення позивача внутрішньо переміщеною особою він міг набути право на державні та міжнародні допомоги та пільги.

Однак, слід зазначити, що до набуття позивачем статусу внутрішньо переміщеної особи заявляти про втрачену матеріальну допомогу, пільги, тощо передчасно.

Окрім того, суд зауважує, що фактично уповноваженим органом не розглядалось звернення позивача щодо надання йому статусу внутрішньо переміщеної особи у порядку, передбаченому Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та Порядком №509, тому суд не може підміняти цей орган та приймати за нього відповідне рішення.

У межах спірних правовідносин відсутнє рішення про відмову позивачу у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Таким чином, за відсутності рішенням суду про визнання протиправним рішенням відповідача про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позовні вимоги про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди у розмірі 2000 гривень за березень, 2000 гривень за квітень, 2000 гривень за травень, 2000 гривень за червень, 2000 гривень за липень, 2000 гривень за серпень, 2000 гривень за вересень та на час рішення по справі, а також суму неотриманої позивачем допомоги за програмою Червоного Хреста України у сумі 6600 гривень за 3 місяці, не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у сумі 100000, 00 грн.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України) (п.57).

Вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 100000,0 гривень позивач обґрунтовує тим, що внаслідок бездіяльності відповідача позивач отримав морально-психологічну травму, суттєві погіршення стану здоров`я.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89; від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Верховний Суд України у п. 9 своєї постанови Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 р., зі змінами від 25 травня 2001 р., роз`яснив судам, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 752/17832/14-ц у постанові від 15 грудня 2020 року зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17 зазначено, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Частиною 5 статті 21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

На підставі викладеного, враховуючи наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету щодо неналежного прийняття до розгляду звернення ОСОБА_1 про взяття на облік ВПО від 18.03.2022 року, суд покладає на Ківерцівську міську раду обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди позивачу, оскільки саме цей орган позивач зазначає як порушника своїх прав внаслідок неправомірної поведінки працівників Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету.

Касаційний адміністративний суд Верховного Суду у своїй постанові від 24 березня 2020 року у справі №818/607/17 дійшов висновку про те, що факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем Державної казначейської служби України чи її територіального органу. У разі сприйняття подібного підходу до участі у справах про стягнення коштів, відшкодування шкоди завжди необхідно було б щоразу залучати суб`єкта, який здійснює управління рахунком, на якому розміщені грошові кошти відповідача

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову у частині відшкодування моральної шкоди на користь позивача у розмірі 2684,00 грн. з Ківерцівської міської ради (вул. Шевченка, 14, м. Ківерці, Волинська область, 45200, ) з розрахунку одного розміру прожиткового мінімуму працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік від 03.11.2022 № 2710-IX, з 01 січня 2023 року встановлено прожитковий мінімум працездатних осіб на місяць у розмірі 2684 гривні.

Що стосується наданого позивачем Висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи, складеного 02.09.2022 року судового експерта Савостіна О.П. (Лабораторія психологічних досліджень та експертиз «Психологіка» ФОП ОСОБА_3 ), яким визначено, що попередній орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані ОСОБА_1 страждання (моральну шкоду) незаконними діями та бездіяльністю посадових осіб Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету та Ківерцівської міської ради (голови), що полягають в безпідставному ненаданні йому довідки ВПО, відповідає заявленим вимогам та становить 100000 (сто тисяч)., та буде залежати від часу, який буде витрачений позивачем на судовий розгляд справи, стану здоров`я ОСОБА_1 на час прийняття судового рішення та інших значущих факторів, можуть з`явитися як додаткові обставини під час розгляду справи судом (а.с. 69-81, том 2).

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 104 КАС України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Таким чином, поданий висновок суд оцінює в сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами та, виходячи з засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про співмірність відшкодування моральної шкоди у розмірі 2486,00 гривень.

Що стосується заявлених до відшкодування матеріальних витрат на медичні обстеження та лікарські засоби у сумі 2289,88 грн.

Позивач надав до суду копії чеків з аптечних закладів на придбання лікарських засобів (а.с. 37-42, том 2).

Проте, суд не вбачає причинно-наслідкового зв`язку між цим обставинами та діями відповідача, а відтак підстави для відшкодування цих витрат за рахунок відповідача відсутні.

Інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин, судом не встановлено.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч.1. ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки адміністративний позов задоволено, суд, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, здійснює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до чч. 1-4 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру у 30000, 00 грн. позивачем надано:

копію Договору про надання професійної правової (правничої) допомоги від 01.02.2021 року, укладеного між ОСОБА_1 (Клієнт) АО «Центр юридичної допомоги «Правовий елемент» в особі голови Смиронова Андрія Ігоровича (Адвокат) (а.с. 57-59, том 2). Відповідно до умов Договору, гонорар складається із суми вартості послуг, визначених у рахунку-фактурі.

Додатками до цього Договору є: Додаток 1 Рахунок-фактура; Додаток 2 Акт приймання-передачі наданих послуг.

копію Рахунку на оплату від 21.09.2022 року за Договором від 01.02.2021 року на суму 30000, 00 грн. (а.с. 61 том 2);

дублікат електронної квитанції від 21.09.2021 року про оплату юридичних послуг у сумі 30000, 00 грн. (а.с. 62 том 2);

копію Акту приймання-передачі наданих послуг від 21.09.2022 року, підписанням якого Сторони Договору погодили факт належного отримання послуг за Договором від 01.02.2021 року, вартістю 30000, 00 грн. (а.с. 63 том 2).

Суд зауважує, що Рахунку на оплату та Акт приймання-передачі наданих послуг датовані 21.09.2022 року, а дублікат електронної квитанції про оплату юридичних послуг від 21.09.2021 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

При цьому, за приписами ч. 7 ст. 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Дослідивши вищезазначені докази, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість розміру витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, суд враховує заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо суми витрат на професійну правничу допомогу, які позивач просить розподілити.

Суд враховує, що даний спір не є занадто складним, не потребує значного витрачання часу для підготовки правової позиції, складання відповідних процесуальних документів та інших заяв по суті справи.

У відповідності з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі № 826/841/17, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, значення справи для позивача, предмет позову та обсяг задоволених позовних вимог, те, що дана справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження у порядку ст.262 КАС України у письмовому провадженні, суд доходить висновку, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Відтак, суд вважає клопотання представника позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу частково обґрунтованим та що його слід задовольнити в частині стягнення з Ківерцівської міської ради на користь позивача у розмірі 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Також у зв`язку з частковим задоволенням позову, відповідно до ст.139 КАС України, суд присуджує позивачу здійснені ним документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1984, 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Ківерцівської міської ради.

Керуючись статтями 14, 242-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету (вул. Соборності, 6а, м. Ківерці, Волинська область, 45201, ), Ківерцівської міської ради (вул. Шевченка, 14, м. Ківерці, Волинська область, 45200, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету щодо неналежного прийняття до розгляду звернення ОСОБА_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи 18.03.2022 року та надання йому адміністративної послуги «ВИДАЧА ДОВІДКИ ПРО ВЗЯТТЯ НА ОБЛІК ВНУТРІШНЬО ПЕРЕМІЩЕНОЇ ОСОБИ».

Стягнути з Ківерцівської міської ради (вул. Шевченка, 14, м. Ківерці, Волинська область, 45200, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 2684, 00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Ківерцівської міської ради (вул. Шевченка, 14, м. Ківерці, Волинська область, 45200, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1984,00 грн.

Стягнути з Ківерцівської міської ради (вул. Шевченка, 14, м. Ківерці, Волинська область, 45200, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000, 00 грн. (три тисячі гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук