Справа № 520/3951/23
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

20 квітня 2023 р. Справа №520/3951/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої пенсії за період часу з 01 жовтня 2022 року по 01 лютого 2023 року включно у розмірі 17490 (сімнадцять тисяч чотириста дев`яносто) грн 15 коп.;

- стягнути з Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену пенсію в розмірі 17490 (сімнадцять тисяч чотириста дев`яносто) грн 15 коп.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 відкрито спрощене провадження у справі.

В обґрунтування позову вказано, що 01 жовтня 2022 року виплату пенсії їй припинено. Відповідачем повідомлено, що підставою припинення виплати пенсії стали ті обставини, що позивач з 2009 року отримувала пенсію по інвалідності, з 01.02.2017 виплату пенсії було припинено в зв`язку з виїздом позивача до РФ, на даний час інформація щодо припинення позивачу виплати пенсії по інвалідності на території іншої країни відсутня. Позивач зазначає, що вказані твердження відповідача не відповідають дійсності, оскільки вона до РФ не виїжджала і пенсію там не отримувала, на якій підставі і чому її пенсійна справа була направлена до Пенсійного фонду РФ в м.Бєлгороді, позивачу також невідомо.

У відзиві на позов відповідач вказав, що 26.01.2017 ГУПФУ отримано запит від УПФ РФ у місті Бєлгороді від 24.01.2017 щодо направлення пенсійної справи ОСОБА_1 , у зв`язку з її реєстрацією в м. Бєлгород з 23.01.2017. 30.01.2017 ОСОБА_1 звернулась до управління з заявою про видачу пенсійної справи у зв`язку з її виїздом в РФ. Листом управління від 26.01.2017 № 608/02-02 пенсійну справу ОСОБА_1 направлено до УПФ РФ у м. Бєлгород. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 є отримувачем пенсії по інвалідності на території іншої країни - виплату пенсію було припинено до з`ясування з 01.10.2022.

Інші заяви по суті справи сторони до суду не подавали.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Спірні правовідносини виникли стосовно припинення виплати пенсії позивачу з 01.10.2022.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася в с.Лозовенька, Балаклійського району,Харківської області, зареєстрована за адресою : АДРЕСА_2 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серія НОМЕР_2 , виданим Первомайським РВ УМВС України в Харківській області 21.11.2000 року.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області та з 05.05.2021 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Листом від 16.11.2022 №2000-0307-8/80971 відповідач на заяву позивача від 31.10.2022 про обставини припинення виплати їй пенсії з жовтня 2022 року повідомив, що при відпрацюванні даних щодо встановлення інвалідності (вперше) згідно виписки з акту огляду МСЕК про встановлення групи інвалідності 12 ААВ №345327 від 06.09.2022 року було виявлено, що позивачу призначалася пенсія по 3 групі інвалідності з 2009 по 2012 рр., встановленої безстроково. 30.01.2017 року на запит пенсійного фонду російської федерації в м.Бєлгороді та на підставі особистої заяви позивача вона отримала пенсійну справу та супровідний лист №608/02-02 від 26.01.2017. Посилаючись на статтю 10 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відповідно до якої особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором, відповідач вказав, оскільки позивач є отримувачем пенсії по інвалідності на території іншої країни - пенсію припинено до з`ясування з 01.10.2022.

Позивач після отримання вищевказаного листа звернулась до відповідача із заявою, в якій вказала, що вона є громадянкою України, майже 40 років пропрацювала в одній організації, в КНП «Первомайська ЦРЛ» Харківської області, зареєстрована весь цей час у м.Первомайський, Харківська область і ніколи не оформлювала пенсію в РФ чи в іншій державі.

Позивач просила ретельно розібратись в причинах невиплати нарахованої пенсії за віком за жовтень та листопад 2022 року і поновити виплату призначеної пенсії за віком. Якщо в цьому питанні буде відмовлено, позивач просила направити їй рішення про відмову у виплаті пенсії за віком.

Листом відповідача від 28.12.2022 №13718-21413/С-02/8-2000/22 позивача повідомлено: "Після ретельної перевірки Вашої пенсійної справи було з`ясовано, що Ви отримували пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплата якої з 01.02.2017 була припинена у зв`язку з переїздом до Російської Федерації. Згідно з запитом управління Пенсійного фонду Російської Федерації в м. Бєлгороді Ваша пенсійна справа була направлена до зазначеного управління.

Статтею 7 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року було передбачено, що при переселенні пенсіонера у межах держав - учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Поновлення виплати пенсії в Україні можливо за умови припинення виплати пенсії за попереднім місцем її отримання та надходження пенсійної справи.

ОСОБА_2 пенсійна справа по інвалідності відсутня, а також відсутня інформація щодо припинення ОСОБА_3 виплати пенсії в Російській Федерації.

За інформацією Міністерства соціальної політики України, Мінсоцполітики опрацьовується питання щодо виплати пенсій для громадян, які отримували пенсію в Російській Федерації, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав.".

Листом від 23.01.2023 №2000-0202-8/9837 на адвокатський запит від 17.01.2022 (вх.№1801/8 від 17.01.2023) повідомлено, що ОСОБА_1 з 05.05.2021 призначено пенсію за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсія з січня 2021 по вересень 2022 нараховувалась на визначений розрахунковий рахунок ПАТ КБ «Приватбанк». З 01.10.2022 виплату пенсії ОСОБА_1 припинено, оскільки з`ясовано, що з 2009 ОСОБА_1 отримувала пенсію по інвалідності, з 01.02.2017 виплату пенсії було припинено в зв`язку з виїздом ОСОБА_1 до російської федерації. На даний час інформація щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії по інвалідності па території іншої країни відсутня.

Листом від 23.01.2023 №2000-0202-8/9680 позивачу надіслана інформація стосовно отриманої нею пенсії по вересень 2022 року.

Відповідачем надано до суду докази того, що 26.01.2017 ГУПФУ отримано запит від УПФ РФ у місті Бєлгороді від 24.01.2017 щодо направлення пенсійної справи ОСОБА_1 , у зв`язку з її реєстрацією в м. Бєлгород з 23.01.2017. 30.01.2017 ОСОБА_1 звернулась до управління з заявою про видачу пенсійної справи у зв`язку з її виїздом в РФ. Листом управління від 26.01.2017 № 608/02-02 пенсійну справу ОСОБА_1 направлено до УПФ РФ у м. Бєлгород.

Позивачем надано до суду довідку Комунального некомерційного підприємства «Первомайський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 07.02.2023 №01-34/88, видана в тому, що ОСОБА_1 дійсно працює в комунальному некомерційному підприємстві «Первомайський центр первинної медико-санітарної допомоги» на посаді сестри медичної загальної практики - сімейної медицини амбулаторії ЗПСМ м.Первомайський № 1 з 01 жовтня 2013 року по теперішній час.

Відповідачем до суду не надано рішення, якщо таке приймалося, про припинення виплати пенсії позивачу.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (надалі - Закон № 1058-IV).

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Питання виплати пенсій врегульовані положеннями ст. 47 Закону № 1058-IV, якою визначено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд зазначає, що вищезазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до частини 2 статті 46 цього Закону нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Як встановлено судом, позивач проживає та працює у м.Первомайський Харківської області.

Позивач зазначає, що на території іноземних держав пенсію вона не отримує, утім, в матеріалах справи наявні докази того, що 26.01.2017 ГУПФУ отримано запит від УПФ РФ у місті Бєлгороді від 24.01.2017 щодо направлення пенсійної справи ОСОБА_1 , у зв`язку з її реєстрацією в м. Бєлгород з 23.01.2017. 30.01.2017 ОСОБА_1 звернулась до управління з заявою про видачу пенсійної справи у зв`язку з її виїздом в РФ. Листом управління від 26.01.2017 № 608/02-02 пенсійну справу ОСОБА_1 направлено до УПФ РФ у м. Бєлгород.

Відтак, суд приходить до висновку про те, що позивач вводить суд в оману шляхом зазначення неправдивих відомостей щодо того, що про направлення її пенсійної справи до РФ їй невідомо, адже матеріали справи містять докази написання позивачем власноруч заяви про направлення її пенсійної справи до м. Бєлгород.

Як свідчить аналіз положень Закону № 1058-IV, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 цього Закону.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

У межах цього спору є логічним посилання відповідача на приписи ст.10 Закону № 1058-IV про неможливість отримання пенсіонером двох видів пенсій, водночас, при призначенні пенсії за віком у 2021 році відповідач мав врахувати такі положення закону, а також при припиненні виплати пенсії за віком позивачці мав прийняти рішення.

У рішенні Суханов та Ільченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд зазначив, що ст. 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, ст. 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом ст. 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Щокін проти України (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 року, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів. Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Таким чином, суд приходить до висновку, що втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі. Відповідачем не надано жодного належного доказу протилежного.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність дій щодо невиплати пенсії позивачу з 01.10.2022 по 01 лютого 2023 року.

Як вже вище зазначалось, що згідно ст. 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до ст. 47 Закону № 1058 пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

У суду відсутні докази щодо суми нарахованої, але не виплаченої пенсії позивачу, що зумовлює висновок суду про те, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача виплатити позивачу нараховану, але не виплачену пенсію за період з 01.10.2022 по 01.02.2023.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати щодо судового збору підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01 жовтня 2022 року по 01 лютого 2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) нараховану, але не виплачену пенсію за період з 01.10.2022 по 01.02.2023.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 20 квітня 2023 року.

Суддя Олексій Котеньов