Справа № 440/2428/23
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/2428/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Канигіної Т.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиплати пенсії з березня 2014 року та непоновлення виплати пенсії позивачу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області вирішити питання про відновлення виплати пенсії позивачу з березня 2014 року у встановленому законом порядку з урахуванням позиції, викладеної у рішенні суду;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період невиплати пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є пенсіонером, пенсія призначена за вислугу років як медичному працівнику з 05.09.2001 пожиттєво, що підтверджується посвідченням №1/62, виданим 06.11.2001 Джанкойським районним управлінням АРК Пенсійного фонду України. У березні 2014 року, у зв`язку із тимчасовою окупацією Автономної Республіки Крим та міста Севастополь Російською Федерацією, виплата пенсії органами Пенсійного фонду України припинилась. На початку січня 2022 року позивач звернулась до відділу обслуговування громадян №12 Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (обслуговування Київського району м. Полтави) з метою поновлення виплати пенсії, у результаті чого позивача направлено у відділ соціального захисту населення для взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи. 06.01.2022 позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу. 12.02.2022 позивач повторно звернулась до пенсійного органу з метою поновлення виплати пенсії. На звернення позивача до ГУ ПФУ в Полтавській області щодо переведення її пенсійної справи з Автономної Республіки Крим для отримання пенсійних виплат отримала відповідь про те, що у ГУ ПФУ в Полтавській області немає можливості витребувати пенсійну справу в паперовому вигляді. Позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує її право на отримання пенсії.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/2428/23, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, витребувано докази.

27.03.2023 до суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Полтавській області на позовну заяву, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що взяття на облік осіб, які звертаються із заявами щодо взяття на облік за межами Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, проводиться після надходження пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії за попереднім місцем отримання пенсії. Позивач у ГУ ПФУ в Полтавській області на обліку не перебуває, паперова та електронна пенсійна справа відсутня. 12.02.2022 до ГУ ПФУ в Полтавській області надійшло звернення позивача, яке було розглянуто відповідно до Закону України "Про звернення громадян" та позивачу надано відповідь листом, у якому роз`яснено порядок прийняття рішень про призначення пенсії згідно із законодавством України особам, які перебували на обліку в органах Пенсійного фонду Російської Федерації. Відповідач пояснює, що можливість витребування від органів Пенсійного фонду Російської Федерації інформації стосовно позивача відсутня, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є громадянкою України, з 05.09.2001 органом Пенсійного фонду України призначено пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 (номер пенсійної справи 136123), виданим ОСОБА_1 06.11.2001 (розмір пенсії 117,00 грн).

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06.01.2022 №1601- фактичне місце проживання /перебування позивача знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачем через веб-портал Пенсійного фонду України подано звернення ВЕБ-28000-Ф-С-22-016746 від 12.02.2022, у якому зазначено: жила і працювала в м. Джанкой АР Крим; у 2001 році призначено пільгову пенсію як медичному працівнику; у 2012 році отримала пенсію за віком, у грудні 2021 року переїхала жити в м. Полтава; звернулась до відділення Пенсійного фонду Київського району м. Полтава за отриманням пенсії. Зазначила, що її направили у відділ соціального захисту населення для взяття на облік як внутрішньо переміщена особа, таку довідку позивач отримала і надала її Пенсійному фонду, але пенсію не призначили. Позивач також зазначає, що в Полтаві є квартира і реєстрація місця проживання, просила посприяти в призначенні пенсії.

У відповідь на наведене звернення Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зазначило, що направлено запит до Російської Федерації від 07.02.2022 №1600-0201-10/9365 щодо висилки пенсійної справи позивача для подальшої виплати пенсії.

Позивачем через веб-портал Пенсійного фонду України повторно подано звернення ВЕБ-16001-Ф-С-23-005530 від 16.01.2023 (зареєстровано у ГУ ПФУ в ПО за №632/С-1600-23 від 16.01.2023) щодо призначення пенсії на території України.

У листі від 18.01.2023 №722-632/С-02/8-1600/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зазначило, що в зв`язку з встановленням воєнного стану в Україні, розірвання комунікаційних відносин між Україною та Російською Федерацією, на сьогодні відділення поштового зв`язку АТ "Укрпошта" не здійснюють пересилання поштових відправлень на територію Російської Федерації. Здійснити повторний запит пенсійної справи не вбачається за можливе. Повідомлено, що розглянути питання призначення позивачу пенсійної виплати на території України буде можливо після надання сформованої належним чином пенсійної справи та атестату про припинення виплати пенсії на території Автономної Республіки Крим.

Вважаючи неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо взяття на облік та призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з березня 2014 року, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною шостою статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійною забезпечення.

Статтею 133 Конституції України встановлено, що систему адміністративно-територіального устрою України складають: Автономна Республіка Крим, області, райони, міста, райони в містах, селища і села. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь.

Сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII (далі - Закон № 1207-VII) визначена для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1207-VII Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною другою статті 7 Закону № 1207-VII (у редакції, що діяла до 21.11.2021) передбачено, що виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсій та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Законом України № 1618-IX від 01.07.2021, що набрав чинності 21.11.2021, внесені зміни до частини другої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", а саме: слова "і не отримують пенсій та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації" виключено.

Пунктом 14-4 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-VI (надалі - Закон№ 1058-VI) установлено, що громадянам, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, виплата пенсій та надання соціальних послуг, передбачених цим Законом, здійснюються за рахунок коштів, які надходять від платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, розташованих на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

У разі виникнення дефіциту коштів для фінансування цих виплат такий дефіцит покривається за рахунок коштів бюджету Автономної Республіки Крим та бюджету м. Севастополя.

Громадяни України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії та соціальні послуги від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, мають право на отримання виплат згідно з цим Законом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У цій справі, позивач, як встановлено вище, є громадянкою України, з 05.09.2001 органом Пенсійного фонду України призначено пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням №1/62 (номер пенсійної справи 136123), виданим ОСОБА_1 06.11.2001 (розмір пенсії 117,00 грн). У позовні заяві позивач пояснює, що пенсію за законодавством України отримувала до березня 2014 року.

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06.01.2022 №1601- фактичне місце проживання /перебування позивача знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною першою статті 49 Закону № 1058-VI передбачені випадки, коли виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, а саме: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною першою статті 49 цього Закону, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

У частині другій статті 49 Закону № 1058-VI визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Порядком виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 02.07.2014 № 234, визначено механізм виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії та соціальні послуги від Пенсійного Фонду Російської Федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у Російській Федерації (далі - особи).

Згідно з пунктами 2-5 цього Порядку пенсійне забезпечення осіб, які отримують пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей) або згідно з міжнародними договорами України з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та надання таким особам соціальних послуг здійснюються визначеними Пенсійним фондом України головними управліннями Пенсійного фонду України, а осіб, які отримують пенсію відповідно до інших законодавчих актів, - управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі - територіальні органи).

Особи подають територіальному органові заяву про отримання пенсії відповідно до законодавства України із зазначенням місця проживання (реєстрації) та паспорт громадянина України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон).

Територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку.

Виплата пенсії після надходження пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії.

Порядок звернення осіб за призначенням (перерахунком), поновленням виплати пенсії особам, переведенням з одного виду пенсії на інший, наданням соціальних послуг, а також підтвердження факту неодержання пенсії та соціальних послуг від органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Мінсоцполітики.

Отже, обов`язок витребування пенсійної справи особи та документів про припинення виплати пенсії покладений на територіальний орган ПФУ.

Пенсійним органом не встановлено факту виплати пенсії позивачу пенсійними органами Російської Федерації після березня 2014 року.

У спірному випадку пенсія за віком позивачу призначена з 05.09.2001 за законодавством України, а з грудня 2021 року ОСОБА_1 переїхала на постійне місце проживання до Полтавської області.

Відповідно до пункту 4.12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви про переведення виплати пенсії за новим місцем проживання надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається (електронна пенсійна справа передається) органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання).

Таким чином, при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці обов`язок витребування пенсійної справи від органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) пенсіонера, покладено на пенсійний орган.

Відсутність належним чином сформованої пенсійної справи не є встановленою Законом №1058-VI підставою для відмови у поновленні виплати пенсії за новим місцем проживання пенсіонера.

Відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення. Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 22.09.2021 у справі №308/3864/17.

Законом № 1058-VI право пенсіонера на отримання пенсії не поставлено у залежить від можливості пенсійного органу підтвердити припинення виплати пенсії останньому за попереднім місцем проживання.

Відповідно до частин першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з статтею 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вперше у рішенні від 16.12.1974 у справі "Міллер проти Австрії", де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16.09.1996, в якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 08.04.2008, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15.09.2009). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (PincovdandPine v. The Czech Republic), "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), "Трго проти Хорватії" (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу "належного урядування", згідно з яким державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Недосконалість законодавства, як і недосконалість програмного чи технічного забезпечення, внаслідок якої не було сформовано пенсійну справу позивача у електронній формі до 2014 року, не може бути причиною для позбавлення позивача права на поновлення виплати пенсії (яку ОСОБА_1 було призначено з 05.09.2001 за законодавством України) після звернення позивача із заявою від 12.02.2022 за новим її місцем проживання.

Суд зауважує, що сама умова щодо витребування пенсійної справи від органів Російської Федерації встановлює для громадян України, що проживали на тимчасово окупованій території додаткову, не передбачену законами України вимогу для отримання пенсії, а враховуючи розірвання дипломатичних відносин з Російською Федерацією, звернення органів Пенсійного фонду України до органів Російської Федерації для витребування пенсійної справи є неможливим, що взагалі позбавляє таких осіб можливості отримувати пенсію, що порушує їх гарантоване Конституцією України право на соціальний захист.

З огляду на вищевикладене та зважаючи на те, що заява про поновлення виплати пенсії позивачем подана до органу Пенсійного фонду України 12.02.2022, а також враховуючи, що обов`язок витребування пенсійної справи особи та документів про припинення виплати пенсії покладений на територіальний орган ПФУ, який у спірних правовідносинах виступає як суб`єкт владних повноважень, суд дійшов висновку про протиправність бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 за новим місцем проживання з 12.02.2022, оскільки відповідач вчинив таку бездіяльність не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, без дотримання вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зауважує, що Закон № 1058-VI не передбачає повноважень органу Пенсійного фонду України повторно призначати пенсію особі, якій така пенсія призначена, як у спірному випадку, коли пенсія позивачу була призначена з 05.09.2001.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиплати пенсії позивачу за новим місцем проживання з 12.02.2022 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області поновити виплату пенсії позивачу з 12.02.2022.

Щодо позовних вимог у частині зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період невиплати пенсії та щодо невиплати пенсії з березня 2014 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому, зокрема щодо вирішення питання стосовно виплати конкретних розмірів, визначення періодів тощо.

Як встановлено матеріалами справи, у відповідь на звернення позивача від 12.02.2022 ГУ ПФУ в Полтавській області зазначило, що направлено запит до Російської Федерації від 07.02.2022 №1600-0201-10/9365 щодо висилки пенсійної справи позивача для подальшої виплати пенсії. При цьому, ГУ ПФУ в Полтавській області не досліджувалось питання виплати/припинення пенсії позивачу з березня 2014 року.

Отже, позовні вимоги у цих частинах є передчасними, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо клопотання позивача про допуск рішення суду до негайного виконання суд зазначає таке.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно з пунктом 1 частини другою статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Отже, стаття 371 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає вичерпний перелік судових рішень, які виконуються негайно. Так, негайному виконанню підлягає, зокрема, судове рішення, яким присуджено виплату пенсії, тобто задоволено вимогу про стягнення конкретно визначеної суми такої виплати, з якої і виокремлюється сума стягнення за один місяць.

Всупереч наведеному у цій справі позивачем заявлено позовну вимогу про зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області провести нарахування та виплату пенсії.

Отже, судове рішення у цій справі має зобов`язальний характер і не відноситься до рішень, які підлягають негайному виконанню, а тому підстави для задоволення клопотання позивача про звернення рішення до негайного виконання відсутні.

Позивач від сплати судового збору звільнений, доказів щодо понесення інших судових витрат позивачем не надано.

Отже, підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 243-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 за новим місцем проживання з 12.02.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 12.02.2022.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.С. Канигіна