Справа № 480/1681/22
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 р. Справа № 480/1681/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.09.2022, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, м. Суми, повний текст складено 27.09.22 по справі № 480/1681/22

за позовом Військової академії (м.Одеса)

до ОСОБА_1

про стягнення витрат на утримання,

ВСТАНОВИВ

Військова академія (м. Одеса) (далі Військова академія, позивач) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач), в якому просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової академії (м. Одеса) витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 374 976 грн 79 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв`язку з відрахуванням позивача з числа курсантів Військової академії через небажання продовжувати навчання, згідно з приписами ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_1 зобов`язаний відшкодувати Міністерству оборони України в особі Військової академії витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, розмір яких, відповідно до довідки-розрахунку становить 374 976,79 грн, які в добровільному порядку не повернув.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.09.2022 у справі № 480/1681/22 позовну заяву Військової академії (м. Одеса) (65009, м. Одеса, вул. Фонтанська, буд.10, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) стягнення витрат на утримання задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Військової академії (м. Одеса) витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 374 976 (триста сімдесят чотири тисячі дев`ятсот сімдесят шість) грн. 79 (сімдесят дев`ять) коп.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.09.2022 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга, мотивована твердженнями про необґрунтованість та помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для відшкодування відповідачем витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання, оскільки судом під час розгляду справи залишено поза увагою, що в контракті, укладеному між Міністерством оборони України в особі начальника Військової академії та ОСОБА_1 відсутні дати підписання та набрання ним чинності. Крім того, в трьох різних документах щодо відрахування відповідача з числа курсантів Військової академії (наказах начальника Військової академії №№ 81-РС, 272 від 23.12.2021, в п.9 контракту, укладеного між Міністерством оборони України в особі начальника Військової академії та відповідачем) позивачем зазначено різні підстави такого відрахування. В свою чергу розірвання контракту з ОСОБА_1 відбулось під час дії особливого періоду, що суперечить приписам ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Звернув увагу на те, що відповідно до частини десятої статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пункту 7 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964, право на звернення до суду у позивача у цій справі виникає лише у разі відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати, чого в даному випадку місця не мало, доказів зворотнього позивачем не надано.

Посилаючись на п.1 ч.1 ст. 1215 Цивільного кодексу України, п. 13 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 11.02.2019 по справі № 617/640/16-ц, наполягав на відсутності підстав для відшкодування сум грошового забезпечення, виплачених відповідачу за час навчання, оскільки такі суми не визначені законом такими, що включаються у витрати, пов`язані із утриманням військовослужбовця у вищому навчальному закладі, а прирівнюються до заробітної плати, враховуючи, що 23.12.2021 відповідач вибув до Військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження строкової військової служби.

Позивач, в надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, просить вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Твердження апелянта про відсутність доказів відмови ОСОБА_1 від добровільного відшкодування витрат на навчання вважає необґрунтованими, оскільки станом на час подання даного відзиву (після відрахування відповідача з числа курсантів минуло більше року) заборгованість у розмірі 374 976,79 грн залишається не погашеною.

Доводи відповідача щодо відсутності підстав для стягнення сум грошового забезпечення, мотивовані посиланням на положення 13 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, вважає неприйнятними, оскільки вказаний нормативно-правовий акт не охоплює відносини стосовно відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу начальника Військової академії (м. Одеса) від 17.07.2019 № 414 ОСОБА_1 зараховано курсантом на 1-ий курс навчання до Військової академії, а на підставі наказу начальника Військової академії від 17.07.2019 № 64-РС призначено на посаду курсанта (а.с.6-7).

Наказом начальника Військової академії (м. Одеса) від 28.08.2019 № 182 відповідача призначено на посаду курсанта першого курсу навчання, а з 28.08.2019 зараховано на всі види забезпечення за курсантськими нормами (а.с.8).

Між Міністерством оборони України в особі начальника Військової академії генерал-майором ОСОБА_2 та курсантом ОСОБА_1 було укладено контракт на час навчання до присвоєння військового звання «лейтенант» (а.с.12-13), згідно п.1 якого відповідач взяв на себе зобов`язання, серед іншого, відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмову від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти у випадках, визначених частиною десятою ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У подальшому, ОСОБА_1 звернувся до командування військової академії з рапортом про його відрахування з числа курсантів військової академії у зв`язку з розірванням контракту зі сторони військовослужбовця через небажання продовжувати навчання, у якому вказав, що про порядок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищих навчальних закладах попереджений (а.с.15).

Наказом начальника військової академії від 23.12.2021 № 81- РС (по особовому складу), згідно рапорту старшого солдата ОСОБА_1 , а також протоколу засідання Вченої ради (а.с.11), відповідача відраховано з числа курсантів у зв`язку з розірванням контракту (а.с.9), а з 23.12.2021 згідно наказу від 23.12.2021 № 272 (по стройовій частині) знято зі всіх видів забезпечення (а.с.10).

При цьому, 23.12.2021 ОСОБА_1 було повідомлено про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі за весь період навчання, про що свідчить підпис відповідача на довідці-розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 у Військовій академії (м. Одеса) від 23.12.2021 (а.с.14).

Згідно з вказаною довідкою-розрахунком від 23.12.2021 фактичні витрати, пов`язані з утриманням курсанта ОСОБА_1 у Військовій академії (м. Одеса) складають 374 976,79грн. (а.с.14).

Позивач, зважаючи на невідшкодування у добровільному порядку ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з його утриманням у у вищому навчальному закладі, звернувся до суду з цим позовом про стягнення їх в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та документального підтвердження довідкою-розрахунком понесення позивачем витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 в навчальному закладі у розмірі 374 976,79 грн, та відсутності доказів відшкодування відповідачем вказаних витрат в добровільному порядку.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Спір у справі, що розглядається, стосується відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства оборони України особи, яка в подальшому через небажання продовжувати навчання була відрахована з числа курсантів.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 2 Закону № 2232-XII громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

Відповідно до частини першої статті 25 Закону № 2232-XII підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів. Підготовка громадян України, прийнятих на військову службу за контрактом, може здійснюватися у вищих військових навчальних закладах, навчальних частинах (центрах), військових частинах шляхом навчання на спеціальних курсах підготовки. Порядок та умови направлення, проходження військової служби громадянами України під час такої підготовки визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з частиною п`ятою статті 25 Закону № 2232-XII з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і шостим частини другої статті 23 цього Закону.

Частиною десятою статті 25 Закону № 2232-XII передбачено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 та підпунктів «д», «е», «є», «ж», «з» пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на виконання умов пункту 1 контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, укладеного між Міністерством оборони України в особі начальника Військової академії генерала-майора ОСОБА_2 та курсантом Калашніковим, останній зобов`язується, зокрема, відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби.

Вказаний контракт містить особистий підпис ОСОБА_1 .

Таким чином, підписуючи такий контракт, відповідач ознайомлюючись з його змістом, усвідомлював, що в разі в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання, він зобов`язаний буде відшкодувати навчальному закладу фактичні витрати, пов`язані з його утриманням, та свідомо погодився на виконання таких умов.

При цьому жодних зауважень щодо змісту та форми вказаного контракту, останній не містить.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі - вищі навчальні заклади) відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и», «і» частини шостої статті 26 Закону № 2232-XII витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі визначено Порядком відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 (далі - Порядок № 964).

Згідно з пунктами 3, 5, 6 Порядку № 964, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.

Витрати відшкодовуються у повному розмірі: курсантами, які вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у вищий навчальний заклад, курсантами жіночої статі - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує цей строк; особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и», «і» частини шостої статті 26 Закону № 2232-XII - за весь період навчання.

Витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю: курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлені законодавством строки строкової військової служби, - за період навчання, який відповідає строку строкової військової служби.

У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку (пункт 7 Порядку № 964).

На виконання вимог пункту 3 Порядку № 964 наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534 затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі - Порядок №419/831/240/605/537/219/534).

За змістом пункту 2.1. Порядку № 419/831/240/605/537/219/534 відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі (далі - ВНЗ), а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання. Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту. Курсанти, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, за визначений період навчання відшкодовують фактично отримане грошове забезпечення. Для курсантів, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, до розрахунку береться різниця між грошовим забезпеченням, фактично отриманим курсантом за відповідний період навчання, та витратами на виплату посадового окладу за відповідною посадою військовослужбовця строкової військової служби за цей самий період.

Порядок нарахування витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах залежить від того підпадає курсант під дію пункту 5 чи пункту 6 Порядку № 964.

Відповідно до пункту 2.3 Порядку № 419/831/240/605/537/219/534 у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ. У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ.

Так, на виконання вказаних вимог, Військовою академією було складено довідку-розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 у період з 28.08.2019 по 23.12.2021 № 1/55/2262 від 23.12.2021, якими є витрати на грошове забезпечення, у розмірі 374 976, 79 грн (а.с. 14).

Згода відповідача з наведеним у вказаній довідці розрахунком підтверджується власним записом ОСОБА_1 «згоден» у відповідному рядку такої довідки.

Крім того, наведена довідка-розрахунок № 1/55/2262 від 23.12.2021 містить власноручний підпис відповідача, яким він засвідчує обов`язок сплатити суму заборгованості на рахунок Військової академії (м. Одеса) протягом року від дати підписання такої довідки (23.12.2021).

Доказів того, що відповідачем було оскаржено вказаний розрахунок матеріали справи не містять.

При цьому, колегія суддів одночасно звертає увагу на те, що курсанти, які навчаються у Військовій академії справ перебувають на повному державному забезпеченні. Кошти, які витрачаються на їх навчання є державними (бюджетними).

З огляду на викладене, враховуючи обізнаність відповідача про наявність у нього обов`язку щодо відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в навчальному закладі, а саме витрат на грошове забезпечення, у разі в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання, відсутність доказів добровільного відшкодування ним таких витрат, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 374 976, 79 грн.

Посилання відповідача на неможливість стягнення витрат на грошове забезпечення з огляду на прирівнення такої виплати до заробітної плати, яка в силу приписів ст.1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню, є безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджено, що грошове забезпечення за період його навчання було нараховане ОСОБА_1 саме Військовою академією, а не Військовою частиною НОМЕР_2 , до якої він вибув для проходження військової служби, що в свою чергу вказує на те, що таку виплату слід кваліфікувати саме, як фактичні витрати, пов`язані з утриманням особи під час навчання в начальному закладі, а не як заробітну плату чи грошове забезпечення військовослужбовця.

На користь такого висновку свідчать також врегулювання питання відшкодування такого виду витрат на користь навчального закладу спеціальним нормативно-правовим актом - Порядком №419/831/240/605/537/219/534, в якому міститься пряма вказівка на на те, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних, зокрема, з грошовим забезпеченням.

Посилання відповідача на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.02.2019 у справі № 617/640/16-ц не є тотожними або подібними правовідносинам, які є предметом судового розгляду в цій справі, а тому підлягають відхиленню.

Крім того, колегія суддів зауважує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року № 755/10947/17 зазначено, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Так, Верховний Суд постановою від 16.10.2020 по справі №1.380.2019.002683, залишив в силі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2019, яким було задоволено вимоги Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана П. Сагайдачного про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в закладі вищої освіти, серед яких, зокрема, витрати на грошове забезпечення.

Посилання відповідача на недоліки контракту, укладеного між Міністерством оборони України в особі начальника Військової академії генерал-майора ОСОБА_2 та курсантом ОСОБА_1 в частині відсутності в ньому дат підписання та набрання чинності, зазначення в наказах начальника Військової академії №№ 81-РС, 272 від 23.12.2021 щодо відрахування відповідача з числа курсантів Військової академії, в п.9 контракту, укладеного між Міністерством оборони України в особі начальника Військової академії та відповідачем, різних підстав такого відрахування, а також розірвання з ОСОБА_1 вказаного контракту всупереч положень ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час дії особливого періоду, не є обставиною, яка унеможливлює стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з його утриманням в закладі вищої освіти.

Крім того, предметом розгляду даної справи є встановлення наявності підстав для стягнення з відповідача, а не надання оцінки вказаним документам (контракту, наказам про відрахування відповідача), як документам щодо правомірності розірвання з ОСОБА_1 контракту.

Колегія суддів зазначає, що засвідчуючи власним підписом обов`язок сплатити суму заборгованості, зазначеної у довідці-розрахунку від 23.12.2021 № 1/55/2262, у розмірі 374 976,79 грн на рахунок Військової академії (м. Одеса) протягом року від дати підписання такої довідки (23.12.2021) та не відшкодувавши у добровільному порядку такі витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, ОСОБА_1 фактично відмовився від виконання умов контракту в цій частині, а тому неприйнятними є посилання апелянта на відсутність у позивача права звернення до суду з цим позовом з підстав відсутності доказів відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати.

Колегія суддів також враховує, що станом на час апеляційного розгляду даної справи, строк, наданий ОСОБА_1 на добровільне відшкодування, сплив.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.09.2022 по справі № 480/1681/22.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують

Враховуючи, що колегія суддів не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.09.2022 по справі № 480/1681/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій