Справа № 420/22880/21
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з 05.07.2021 року позивачу на підставі ст. 115 Закону України « Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» ( від 09.07.2003 № 1058- IV).

- зобов`язання відповідача призначити та виплатити з 05.07.2021 року пенсію позивачу на підставі ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» ( від 09.07.2003 № 1058-ІУ) відповідно до поданої заяви про призначення пенсії за віком, та перерахувати належні позивачу суми пенсії на поточний рахунок, який відкрито у ТВБВ № НОМЕР_1 , Одеське РУ поточний рахунок № НОМЕР_2 , в ТВБВ № НОМЕР_1 , код банку 328845, код згідно з .

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що дії відповідача порушують конституційне право на належний соціальний захист та є неправомірними.

Так позивачем зазначено, що вона звернулась на підставі вимог п.1 ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-VI до відповідача із заявою про призначення їй дострокової пенсії за віком. Проте відповідач рішенням від 12.07.2021 року №55 відмовив у призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах. Позивач вдруге звернулась з відповідною заявою щодо призначення їй пенсії, проте рішенням відповідача від 20.08.2021 року № безпідставно та незаконно відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах.

17.12.2021 року відповідачем надано відзив на адміністративний позов згідно якого відповідач вказує на те, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки страховий стаж позивача, розрахований за даними довідки про нараховані суми грошового забезпечення від 17.06.2021 року №6/66/114 та на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу становить 9 років 4 місяці (враховано по 31.03.2021). В архівній довідці від 18.06.2021 року №179/1/5194 зазначені лише ініціали особи, отже її дані не враховані при обчисленні страхового стажу. Таким чином враховуючи зазначені обставини відсутні підстави для призначення пенсії позивачу.

Ухвалою суду від 24.11.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Також ухвалою суду від 03.05.2022 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надати до суду в строк для надання відзиву належним чином засвідчені докази а саме:

- звернень з додатками ОСОБА_1 , про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах від 05.07.2021 року, та від 16.08.2021 року та з рішеннями які було прийнято на підставі зазначених звернень, а також всіх інших документів, які стосуються предмету позову.

24.01.2022 року суд вирішив продовжити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Також ухвалою суду від 24.01.2022 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надати до Одеського окружного адміністративного суду в строк для надання відзиву письмові пояснення з приводу наступного:

- чи відпали підстави з яких позивачу відмовлено у призначенні пенсії згідно рішення про відмову у призначенні пенсії від 12.07.2021 року №55 та чи є дане рішення чинним або актуальним, враховуючи наявність рішення від 20.08.2021 року №;

- чи відпали підстави з яких позивачу відмовлено у призначенні пенсії згідно рішення про відмову у призначенні пенсії від 20.08.2021 року №;

- з чим пов`язана різниця страхового стажу позивача у рішення про відмову у призначенні пенсії, а саме у рішенні від 12.07.2021 року №55 страховий стаж зазначено 9 років 4 місяці та 26 днів, тоді як згідно рішення від 20.08.2021 року № страховий стаж позивача становить 19 років та 2 місяці.

Ухвалою суду від 03.04.2023 року без виходу до нарадчої кімнати закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

До судового засідання сторони не з`явились.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, в порядку письмового провадження.

Також в матеріалах справи міститься заяви представника відповідача про розгляд справи без його участі

Згідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши адміністративний позов, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , вперше звернулася 05.07.2021 року із заявою №5323 шодо призначення пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) №8 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (а.с.122).

До заяви №5323 від 05.07.2021 року ОСОБА_1 додано наступні документи:

- військовий квиток № НОМЕР_3 ;

- архівна довідка №l79/1/5194 від 18.06.2021 видана Галузевим державним архівом Міністерства оборони України;

- довідка №6/66/114 від 17.06.2021 видана Військовою Академією (м. Одеса) Міністерства оборони України;

- картка платника податків;

- витяг із наказу №230 від 13.08.2020;

- витяг із наказу №194 від 12.08.2020;

- витяг із наказу №108/ДСК від 11.08.2020;

- витяг із наказу №101 від 27.04.2020;

- витяг з наказу №48/ДСК від 22.04.2020;

- витяг із наказу 1/143/18 від 01.09.2020 видана Військовою Академією (м. Одеса) Міністерства оборони України;

- довідка №Б4-179877 від 27.12.2018 видана Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради;

- архівна довідка за вих. №179/1/5193 від 18.06.2021 видана Галузевим державним архівом Міністерства оборони України;

- довідка №1/54/178 від 15.12.2020 видана Військовою Академією (м. Одеса) Міністерства оборони України;

- витяг с послужного списку за вих. №1/54/94 від 01.04.2021 виданий Військовою Академією (м. Одеса) Міністерства оборони України; паспорт громадянина України;

- паспорт громадянина України;

- посвідчення серія НОМЕР_4 від 09.06.2020;

- свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_5 (а.с.122-142).

Рішенням від 12.07.2021 року №55 позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (а.с.143).

Як вбачається з вищевказаного рішення, згідно наданих документів та даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку страховий стаж ОСОБА_1 склав 9 років 4 місяці 26 днів. До страхового стажу не зараховано період служби з 03.06.1994 по 31.12.2003 згідно довідок №1/54/94 від 01.04.2021 та №1/54/178 від 15.12.2020, оскільки в вищезазначених довідках відсутня підстава видачі. До страхового стажу не зараховано період з 01.01.2005 по 30.09.2011, оскільки довідка від 01.09.2020 №1/143/18 не містить посилання на витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ та відсутня довідка про нараховані суми грошового забезпечення. Додатково заявницею надана довідка від 02.08.2021 №76, яка не відповідала Постанові Правління Пенсійного фонду України від 04.02.2021 №3-1 «Про затвердження форми довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески».

Надалі 16.08.2021 року ОСОБА_1 вдруге звернулася із заявою №6305 щодо призначення їй пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону №1058 до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) №8 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (а.с.144).

До заяви №6305 від 16.08.2021 ОСОБА_1 додано наступний документ:

- довідка №76 від 02.08.2021 видана Військовою частиною НОМЕР_6 Міністерства оборони України (а.с.145).

Рішенням від 20.08.2021 року № відповідачем по заяві №6305 від 16.08.2021 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (а.с.146).

Згідно вищезазначеного рішення зазначено, що відповідно наданого документу та даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку страховий стаж заявниці склав 19 років 2 місяці 25 днів. До страхового стажу не зараховано період з 01.01.2005 по 30.09.2011, оскільки довідка від 01.09.2020 №1/143/18 не містить посилання на витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ та відсутня довідка про нараховані суми грошового забезпечення.

Також відповідачем на виконання ухвали суду повідомлено про те, що до страхового стажу враховано період проходження військової служби з 03.06.1994 по 31.12.2003 на підставі наданої довідки №76 від 02.08.2021 виданої Військовою частиною НОМЕР_6 Міністерства оборони України.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписами пункту шостого частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до статті 12 Закону Про пенсійне забезпечення право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Водночас, згідно з пунктом четвертим частини першої статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають:

- військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

У свою чергу, статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.2003 № 637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Постанова № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж установлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно із п. 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто пункт 20 Порядку № 637 передбачає додаткові вимоги щодо підтвердження спеціального трудового стажу, на підставі якого призначається пільгова пенсія.

У випадку із позивача не потрібне підтвердження спеціального стажу, оскільки позивач претендує на дострокову пенсію за віком згідно з п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як військовослужбовець, який брав участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення.

Тому на позивача розповсюджуються загальні вимоги підтвердження страхового стажу.

Так суд вказує, що рішенням від 12.07.2021 року №55 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Водночас як зазначено відповідачем на виконання ухвали суду, рішення від 12.07.2021 року №55 не є актуальним та рішенням від 20.08.2021 року № страховий стаж ОСОБА_1 після другого звернення збільшено. Отже підстави для не зарахування періоду проходження військової служби з 03.06.1994 року по 31.12.2003 року після надання довідки №76 від 02.08.2021 року при повторному зверненні відпали.

Крім того суд враховує, що позивачем не оскаржується саме рішення від 12.07.2021 року №55 прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду Волинської області.

Таким чином страховий стаж ОСОБА_1 згідно рішення від 20.08.2021 року № прийнятого відповідачем склав 19 років 2 місяці 25 днів.

При цьому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області в рішенні від 20.08.2021 року № зазначено, що до страхового стажу не зараховано період з 01.01.2005 по 30.09.2011, оскільки довідка від 01.09.2020 №1/143/18 не містить посилання на витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ та відсутня довідка про нараховані суми грошового забезпечення.

Не зарахування відповідачем до страхового стажу період з 01.01.2005 по 30.09.2011 року, оскільки довідка не містить посилання на витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ та відсутня довідка про нараховані суми грошового забезпечення, суд вважає безпідставними, оскільки обов`язок видачі належних довідок із відображенням усіх необхідних відомостей покладено саме на роботодавця.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення права на соціальний захист.

Також суд враховує, що з архівної довідки №179/1/5194 від 18.06.2021 року, виданої Галузевим Державним архівом Міністерства оборони України, зокрема вбачається, що ОСОБА_1 з квітня 2003 року по вересень 2011 року здійснювалось нарахування грошового забезпечення, тобто свідчить про факт проходження військової служби позивачем у зазначений період, доказів зворотного відповідачем не надано.

Крім того, суд вказує на те, що у довідці від 01.09.2020 №1/143/18 зазначено що позивачка дійсно в період з 20.03.2020 року по 08.08.2020 року брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів. Тоді як у рішенні від 20.08.2021 року № зазначено, що позивачу не зараховано до страхового стажу період з 01.01.2005 по 30.09.2011 року. Тобто з рішення встановити який зв`язок між не зарахуванням відповідачем страхового стажу у періоді з 01.01.2005 по 30.09.2011 року має довідка від 01.09.2020 року №1/143/18 не вбачається можливим. У відзиві чи наданих пояснень на виконання ухвали суду відповідачем також не повідомлено.

Суд зазначає, що позивач у адміністративному позові просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення пенсії за віком на пільгових умовах з 05.07.2021 року.

Так, в першу чергу суд вважає за необхідне зазначити, що позивач вперше звернулась із заявою про призначення їй пенсії 05.07.2021 року.

Рішенням від 12.07.2021 року №55 прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Волинській області їй було відмовлено у призначенні пенсії згідно її заяви від 05.07.2021 року.

Водночас позивачем не оскаржується в межах даної адміністративної справи рішення від 12.07.2021 року №55 прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Волинській області, більш того вказаний суб`єкт владних повноважень не є відповідачем в межах даної справи, а тому підстави визнання протиправною бездіяльність саме з 05.07.2021 року у суду відсутні.

Водночас суд зазначає, що згідно із загальними засадами права, дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, а бездіяльність - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень. Як дії, так і бездіяльність можуть мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 16.08.2021 року повторно звернулась до відповідача із заявою щодо призначення їй пенсії.

Та відповідачем при розгляді заяви позивача від 16.08.2021 року прийнято індивідуальний правовий акт, а саме прийнято рішення від 20.08.2021 року № про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Згідно до ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Водночас згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму №14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Враховуючи все вищевикладене суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та для належного захисту порушених прав та інтересів позивача визнати протиправним та скасувати рішення від 20.08.2021 року № про відмову у призначенні пенсії позивачу при розгляді заяви від 16.08.2021 року №6305.

Водночас суд зазначає, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

З огляду на встановлені обставини у справі суд вважає необхідним для належного захисту прав та інтересів позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.08.2021 року №6305 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством.

У задоволенні іншої частини позовної вимоги зобов`язального характеру слід відмовити.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на вищенаведене, суд вважає що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судових витрат в цій частині у справі не здійснювати.

Керуючись статтями 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 20.08.2021 року № про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 при розгляді заяви від 16.08.2021 року №6305.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.08.2021 року №6305 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_7 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул.Канатна, 83, ).

Суддя Іванов Е.А.