Справа № 300/4968/22
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" квітня 2023 р. справа № 300/4968/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.06.2022 №002102/0706 в частині, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.11.2022 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, в якій містяться відомості про порядок і строк подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення.
11.01.2023 на адресу суду від представника позивача, надійшла відповідь на відзив, згідно якої, зазначено, що відповідач робить посилання на тому, що позивач мав вести облік товарних запасів на підставі типової форми, яка зазначається в наказі Міністерства фінансів України від 13.05.2021 за № 261, а саме типова форма, за якою здійснюється облік доходів і витрат фізичними особами-підприємцями і фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, хоча форма обліку товарних запасів встановлена наказом Міністерства фінансів України, від 03.06.2021 р. № 496 "Про затвердження порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку". При цьому, форма обліку товарних запасів була створена, заповнена ФОП ОСОБА_1 та надана під час перевірки, про що зазначено в підпункті 2.2.20 пункту 2 акту податкової перевірки №1439/09/01/РРО/ НОМЕР_1 від 30.05.2022. Зважаючи на викладене, просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представником відповідача подано 18.01.2023 на адресу суду заперечення на відповідь на відзив, згідно якого зазначено, що фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, при продажі товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов`язані вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації. Недотримання вказаного обов`язку має наслідком застосування фінансової санкції у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів за цінами реалізації. В зв`язку із наведеним, представник відповідача вважає вимоги позивача заявлені у позовній заяві необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Суд, на підставі положення частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечують проти позову, встановив наступне.
ОСОБА_1 згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 17.06.2021 по 17.02.2023 був зареєстрований як фізична особа-підприємець.
Судом встановлено, що посадовими особами ГУ ДПС в Івано-Франківській області відповідно статті 20 та статті 80 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI із змінами та доповненнями, наказу від 30.05.2022 №674-п "Про проведення фактичної перевірки" (а.с.68) та на підставі направлень № 1057, № 1058 від 30.05.2022 (а.с.69) проведено фактичну перевірку магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-VI (із змінами та доповненнями), Кодексу законів про працю України, Законів України від 06.07.1995 №2б5/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (із змінами та доповненнями), 01.06.2000 №1775-ІІІ "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" (із змінами та доповненнями) , від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу, спирту етилового, коньячного та плодового алкогольних напоїв, тютюнових виробів і пального" (із змінами та доповненнями), Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національною банку України від 29.12.2017 №148, інших нормативно-правових актів, що підлягають перевірці.
За результатами перевірки складено акт (довідка) фактичної перевірки №1439/09/01/РРО/ НОМЕР_1 від 30.05.2022, яким зафіксовано наступні порушення вчинені платником податків - ФОП ОСОБА_1 , а саме:
- проведення розрахункової операції на повну суму покупки без застосування РРО, не видача розрахункового документа встановленого зразка на неповну суму покупки чим порушено п.1,2 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР "Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", із змінами та доповненнями;
- проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування, для підакцизних товарів, коду товарної під категорії згідно з УКТ ЗЕД, чим було порушено п. 11 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР "Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", із змінами та доповненнями;
- роздрібна торгівля алкогольними напоями за цінами нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін на такі напої;
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки та збори в порядку та в розмірах встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
У відповідності до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Пунктом 80.1 статті 80 ПК України встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Відповідно до пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї підстав визначеної даним пунктом.
Підпунктами 80.2.2 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України встановлені підстави для проведення фактичної перевірки, а саме: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 ПК України може бути проведена контрольна розрахункова операція (пункт 80.4 статті 80 ПК України).
Згідно пункту 80.5 статті 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.
Так, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки (п.81.1 ст.81 ПК України).
Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції (пункт 80.7 статті 80 ПК України).
Як свідчать матеріали справи, посадовими особами відповідача 30.05.2022 під час проведення перевірки, ОСОБА_2 , яка фактично проводила розрахункові операції в магазині, де провадить підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 , пред`явлено копію наказу ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 30.05.2022 №674-п "Про проведення фактичної перевірки", направлення на проведення перевірки від № 1057, № 1058 від 30.05.2022 та відповідні службові посвідчення, проте остання відмовилася від підпису у направленнях про ознайомлення та отримання копії наказу на право проведення фактичної перевірки, про що складено Акт № 478 від 30.05.2022 (зворотній бік а.с.70).
Суд зазначає, всі направлення на перевірку та наказ про проведення перевірки, містять належні відомості, передбачені Податковим кодексом України, зокрема, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та дані про суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), а також підстави.
За результатами проведеної контролюючим органом фактичної перевірки позивача складено акт №1439/09/01/РРО/ НОМЕР_1 від 30.05.2022 (а.с.9-12).
ОСОБА_3 було ознайомлено із змістом матеріалів фактичної перевірки та зафіксованими порушеннями в акті, про те остання відмовилася від підпису акту перевірки та отримання другого примірника, про що складено відповідний Акт № 477 від 30.05.2022 відмови від підпису та отримання другого примірника акту фактичної перевірки (а.с.70).
За наведених обставин справи суд дійшов висновку, що фактична перевірка проведена в межах та у спосіб встановлений нормами Податкового кодексу України.
Відтак, у суду відсутні підстави перевіряти дотримання відповідачем порядку призначення, проведення і оформлення результатів перевірки, за наслідками якої прийнято оскаржуване рішення, так як позивач не вказує на будь-які такі порушення відповідних процедур, крім правомірності і обґрунтованості змісту висновків, сформованих внаслідок неповного дослідження, відображення і фіксації усіх обставин, яким перевіряючими надано неналежну правову оцінку.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 за №265/95-ВР (надалі - Закон №265/95-ВР).
Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.
Так, згідно підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.
Відповідно до положень статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відтак, в силу імперативних приписів абзацу другого пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Таким чином, в розумінні абзацу другого пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР платник податків зобов`язаний подавати до фактичної перевірки не тільки документи про "походження" товару, але й документи які окремо засвідчують обставину "облік" товарів, про що судом нижче по тексту сформовано відповідні висновки.
Так, пунктом 2 Порядку № 496 визначено, що:
-документи, які підтверджують облік та походження товарів Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (далі - Форма обліку), та первинні документи;
-товарні запаси - сукупність товарів, що утримуються ФОП для подальшого продажу (надання послуг).
Розділом II Порядку № 496 безпосередньо врегульований «Порядок ведення обліку товарних запасів», який полягає в наступному:
« 1. Облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.
ФОП, яка здійснює діяльність у декількох місцях продажу (господарських об`єктах), веде облік товарних запасів також за кожним окремим місцем продажу (господарським об`єктом) на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товарів такою ФОП або окремим місцем продажу (господарським об`єктом), та/або первинних документів на внутрішнє переміщення товарів між ФОП та його окремими місцями продажу (господарськими об`єктами). Первинні документи на внутрішнє переміщення товарів є невід`ємною частиною такого обліку.
Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації.
3. ФОП вносить до Форми обліку відомості в такому порядку: 1) у графі 1 зазначається порядковий номер рядка, в якому здійснено відповідний запис; 2) у графі 2 - дата здійснення запису; 3) у графах 3-6 - реквізити первинного документа (вид первинного документа, дата його складання, номер первинного документа (за наявності), найменування суб`єкта господарювання - постачальника або отримувача, його РНОКПП або код згідно з ЄДРПОУ / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті); 4) у графі 7 - загальна вартість товару відповідно до первинного документа про надходження товару; 5) у графі 8 - загальна вартість товару відповідно до первинного документа про вибуття товарів (крім даних щодо продажу через реєстратор розрахункових операцій / програмний реєстратор розрахункових операцій); 6) у графі 9 зазначаються примітки, передбачені цим Порядком.
11. Форма обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки. У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки (за потреби)».
Такі документи надаються особисто ФОП або особою, яка фактично здійснює продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такої ФОП.
Зміст наведених норм дозволяє суду зробити висновки, що порядок обліку товарних запасів регулюється не тільки Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а й підзаконними нормативно-правовими актами (зокрема, наказами Міністерств). Облік товарних запасів, що підлягають продажу, ведеться в кожному місці продажу товарів (господарському об`єкті) до початку їх реалізації та для ведення обліку товарних запасів не має значення сам факт продажу товарів, а має значення факт отримання суб`єктом господарювання товарів для їх подальшого продажу в певному господарському об`єкті. До документів, які підтверджують облік та походження товарів, відносяться не тільки первинні документи, а й встановлені законодавством спеціальні документи для ведення обліку товарних запасів (як-то, Форма обліку товарних запасів). Такі спеціальні документи для ведення обліку товарних запасів заповнюються на підставі первинних документів та містять відомості щодо реквізитів первинних документів, а відтак підтверджують оприбуткування товарів на підставі цих первинних документів та є підставою для подальшого відображення в бухгалтерському обліку. Для підтвердження постійного ведення обліку товарних запасів в порядку, встановленому законодавством, має значення наявність у місці продажу (господарському об`єкті) первинних документів та спеціальних документів обліку та їх повне і належне заповнення, а не наявність чи відсутність у місці продажу (господарському об`єкті) на момент перевірки самих товарів, що підлягають продажу.
Відтак, із прийняттям Порядку №496 існує чіткий встановлений законодавством порядок обліку товарних запасів (їх походження і обліку) в розумінні положень пункту 12 статті 3 Закон №265/95-ВР.
Згідно ст. 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
Наявність самих по собі документів про "походження" (придбання) товарів, без щоденного ведення (заповнення) Типової форми, не робить їх документами, які засвідчують "облік" товарних записів.
Таким чином, фізичні особи-підприємці, при продажі товарів у сфері торгівлі, зобов`язані вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації. Недотримання вказаного обов`язку має наслідком застосування фінансової санкції у розмірі вартості не облікованих товарів за цінами реалізації.
Втім позивач не надав жодних доказів ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, а ні під час проведення перевірки, а ні в ході розгляду справи, що вважається судом, порушенням ФОП ОСОБА_1 норм чинного законодавства в частині обліку у встановленому порядку товарних запасів.
Стосовно доводів представника позивача, що форма обліку ведення товарних запасів створена та заповнена ФОП ОСОБА_1 відповідно до Наказу Міністерства фінансів України № 496, суд зазначає наступне.
Ведення обліку товарних запасів в порядку, встановленому законодавством», про яке йде мова у пункті 12 статті 3 Закону №265/95-ВР, не можна обмежувати лише «складанням первинних документів та їх відображенням в бухгалтерському обліку», оскільки сама по собі наявність первинних документів та їх застосування в бухгалтерському обліку не дозволяють встановити чи за всіма первинними документами був оприбуткований товар та відображений в бухгалтерському обліку.
На переконання суду, саме спеціально встановлені законодавством документи обліку товарних запасів (форми обліку, журнали, відомості, тощо) дозволяють перевірити ведення суб`єктом господарювання обліку всіх товарних запасів, отриманих на підставі первинних документів. А враховуючи те, що фактичною перевіркою може охоплюватися не лише один день, в який проводиться фактична перевірка, а певний період діяльності суб`єкта господарювання, який зазначається в наказі на проведення фактичної перевірки, то саме наявність у суб`єкта господарювання таких документів (форм обліку, журналів, відомостей, тощо) та їх заповнення на підставі всіх первинних документів (а не проведення контролюючим органом в день перевірки інвентаризації фактичних залишків товарних запасів, що знаходяться на реалізації на момент перевірки) дозволить підтвердити ведення суб`єктом господарювання обліку товарних запасів у порядку, встановленому законодавством, в господарській одиниці, де здійснювався продаж товарів та яка була об`єктом перевірки контролюючим органом, за період, що перевіряється.
З огляду на те, що облік товарних запасів полягає у внесенні даних щодо надходження товарів до Форми обліку (журналів, відомостей, тощо ) на підставі первинних документів та здійснюється до початку їх реалізації, то, йдучи від протилежного, документи, які підтверджують реалізацію товарів та проведення розрахункових операцій через РРО (Х-звіти, змінні звіти, тощо) не є документами, які підтверджують облік товарних запасів в розумінні пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР.
Щодо доводів сторони позивача про звільнення від відповідальності на час воєнного стану за порушення правил ведення товарних запасів на підставі п. 12 розділу ІІ Закону Законом №265/95-ВР, то суд зазначає наступне.
Так, указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 з 05:30 24 лютого 2022 року введений воєнний стан.
Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №2212-ІХ від 22 квітня 2022 року, воєнний стан продовжений до 25 травня 2022 року.
Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №2263-IX від 23 травня 2022 року, воєнний стан продовжений з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
У зв`язку з викладеним, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану" №2118-IX від 03 березня 2022 року із змінами, внесеними згідно із Законом №2120-IX від 15 березня 2022 року розділ II Закону №265/95-ВР доповнено пунктом 12, відповідно до якого тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, санкції за порушення вимог цього Закону не застосовуються, крім санкцій за порушення порядку здійснення розрахункових операцій при продажу підакцизних товарів.
Частиною 215.1 ст. 215 ПК України встановлено, що до підакцизних товарів належать: спирт етиловий та інші спиртові дистиляти алкогольні напої, пиво; тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну рідини, що використовуються в електронних сигаретах; пальне; автомобілі, електрична енергія.
Таким чином, з 17 березня 2022 року і до припинення або скасування воєнного стану на території України санкції за порушення порядку здійснення розрахункових операцій в тому числі за порушення під час роботи з РРО, можуть застосовуватися до суб`єктів господарювання, які здійснюють роздрібний продаж підакцизних товарів.
Отже, під час воєнного стану до суб`єктів господарювання, які здійснюють роздрібний продаж підакцизних товарів, за вчинення порушень, з поміж яких, реалізація необлікованих підакцизних товарів застосовується штраф у розмірі вартості таких товарів.
Так, судом встановлено, що в матеріалах справи чек № R -00108809 від 30 травня 2022 року, який підтверджує, що до початку проведення перевірки, а саме: 30 травня 2022 року о 15 год. 49 хв., фахівцями Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на підставі п.80.4 ст. 80 ПК України в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що належить ФОП ОСОБА_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 здійснено контрольну розрахункову операцію, а саме: придбано 0,1л горілки Воздух «Ice» на суму 27,00 грн.
Тобто, матеріали справи підтверджують факт здійснення позивачем реалізації підакцизних товарів, які не обліковані у встановленому порядку, що є порушенням вимог Закону №265/95-ВР.
За таких обставин, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог ФОП ОСОБА_1 та, відповідно, необхідність відмови у їх задоволенні.
Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Згідно з частини 1статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд також враховує частину 2 статті 2 КАС України, відповідно до приписів якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Враховуючи вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв з дотриманням вимог частини 2 статті 2 КАС України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким що не підлягає до задоволення.
Оскільки в задоволенні позову відмовлено, згідно приписів статті 139 КАС України підстави для стягнення судових витрат з відповідача у суду відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 );

відповідач - Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Микитин Н.М.