Справа № 340/5249/22
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 квітня 2023 року м. Дніпросправа № 340/5249/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Господарського суду Кіровоградської області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року (м. Кропивницький, суддя Притула К.М.) у справі № 340/5249/22

за позовом ОСОБА_1

до Господарського суду Кіровоградської області

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із позовом до Господарського суду Кіровоградської області (далі відповідач або скаржник), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області (далі третя особа), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Господарського суду Кіровоградської області щодо ненарахування та невиплати позивачу суддівської винагороди за вересень 2022 року;

- стягнути з Господарського суду Кіровоградської області на користь позивача суддівську винагороду за вересень 2022 року в сумі 94 862 грн. 46 коп.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Господарського суду Кіровоградської області щодо ненарахування та невиплати позивачу суддівської винагороди за вересень 2022 року;

- зобов`язано Господарський суд Кіровоградської області нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду за вересень 2022 року обчисливши її відповідно до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням раніше сплачених сум.

Допущено рішення суду до негайного виконання у частині стягнення суддівської винагороди позивача у межах суми стягнення за один місяць.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог мотивоване тим, що позивач має право на отримання суддівської винагороди за вересень 2022 року у розмірі, передбаченому статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги відповідача мотивовано, зокрема тим, що увільнюючи позивача від роботи з 27.04.2022 у зв`язку з перебуванням на військовій службі, скаржник керувався приписами ч.3 ст.119 КЗпП України в редакції, що діяла на той час. Скаржник вважає, що відсутні законні підстави застосовувати приписи ч.3 ст.119 КЗпП України лише в окремій частині стосовно увільнення від роботи, а в частині виплати керуватися ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Вказує, що Закон №2353-ІХ від 01 липня 2022 року є чинним та обов`язковим до виконання. Зазначає, що наказ голови Господарського суду Кіровоградської області від 27.04.2022 №40-к, із змінами, внесеними наказом в.о. голови суду від 22.07.2022 №10-к, є чинним та продовжує діяти. Звертає увагу, що в період несення військової служби позивачеві має виплачуватися грошове забезпечення за рахунок бюджетних коштів Державного бюджету України в порядку та на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З огляду на це, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

Від позивача до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача не надходив.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що позивач працює на посаді судді Господарського суду Кіровоградської області.

Наказом голови Господарського суду Кіровоградської області від 27.04.2022 №40-к позивача увільнено від виконання службових обов`язків у зв`язку з прийняттям на військову службу із збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку до дня фактичної демобілізації відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України.

Відповідно до довідки від №36 від 12 вересня 2022, встановлено, що в період з 19.07.2022 суддівська винагорода позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.

Вважаючи вказані дії відповідача такими, що суперечать положенням ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог мотивоване тим, що в силу приписів ч. 3 ст. 7 КАС України до спірних правовідносин слід застосовувати ч. 2 ст. 130 Конституції України, а тому розмір суддівської винагороди належить визначати відповідно до ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII без застосування будь-яких обмежень, що не передбачені цим Законом. Відтак суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ. Таким чином, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважав, що способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду за вересень 2022 року, обчисливши її відповідно до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст.130 Конституції України передбачає, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Згідно з ч.1 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Положеннями ч.2 ст.135 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з ч. 3, 4 ст.148 Закону № 1402-VIII Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА.

Отже, функції розпорядника бюджетних коштів щодо Господарського суду Кіровоградської області здійснює Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області.

З огляду на це, невиплата позивачу суддівської винагороди в повному обсязі є результатом дій саме Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області, а отже й відповідальною особою за невиплату позивачу суддівської винагороди в повному обсязі є саме Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області.

Натомість, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції хибно виходив з того, що порушення прав позивача допустив Господарський суд Кіровоградської області.

Це дає колегії суддів підстави стверджувати, що рішення суду першої інстанції стосовно визнання протиправною бездіяльності Господарського суду Кіровоградської області щодо ненарахування та невиплати позивачу суддівської винагороди за вересень 2022 року і зобов`язання Господарського суду Кіровоградської області нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду за вересень 2022 року, обчисливши її відповідно до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням раніше сплачених сум, є помилковим.

За змістом ч.3 ст.48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача (ч. 4 ст. 48 КАС).

При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 48 КАС заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що допустити заміну належної сторони або залучити до участі співвідповідача у справі може виключно суд першої інстанції за умови згоди позивача та незмінності підсудності адміністративної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом до Господарського суду Кіровоградської області.

Натомість, під час розгляду справи суд першої інстанції не врахував, що у цій справі позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача, не здійснив його заміну, не залучив до участі належного відповідача, що призвело до порушення норм процесуального права.

В свою чергу, оскільки суд апеляційної інстанції за приписами статті 48 КАС України не наділений повноваженнями щодо здійснення заміни неналежного відповідача під час апеляційного перегляду справи, колегія суддів зробила висновок про необхідність відмови у задоволенні позову, як такого, що поданий до неналежного відповідача.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Згідно ст. 317 КАС України, підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З цих підстав, оскільки судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Керуючись статтями 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Господарського суду Кіровоградської області задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року у справі № 340/5249/22 скасувати.

ОСОБА_1 у позові відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко