Справа № 400/2782/22
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2023-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2023 р. справа № 400/2782/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в письмовому провадженні розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаВідділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівський області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), площа Маркіяна Шашкевича, 1, м. Львів, 79001,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач або ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відповідач або Відділ), в якому просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не виключенні відомостей відносно позивача з Єдиного реєстру боржників, як боржника у виконавчому провадженні № 64633058;

2) зобов`язати відповідача виключити відомості щодо позивача з Єдиного реєстру боржників, внесених у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження № 64633058.

Позовна заява залишалась без руху, у зв`язку з її невідповідністю вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

На обґрунтування своїх вимог позивач пояснив, що постановою Галицького районного суду м. Львова його було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 472 Митного кодексу України (далі МК України) та накладено стягнення у виді штрафу і конфіскації вилученого товару. Штраф було сплачено позивачем добровільно, на підставі чого він звернувся до Відділу з заявою, в якій просив виключити відомості про себе з Єдиного реєстру боржників, на яку отримав відповідь про відсутність передбачених Законом України Про виконавче провадження підстав для цього. Позивач вважає, що сплата ним штрафу припиняє його статус як боржника у виконавчому провадженні і так як він не має жодних невиконаних майнових зобов`язань, що є обов`язковою умовою для внесення відомостей до Єдиного реєстру боржників, відповідач допустив протиправну бездіяльність не виключивши відомості про нього з цього реєстру.

Відповідач відзив не подав.

Ухвала про відкриття провадження в адміністративній справі надіслана на його електронну адресу.

За приписами ст. 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

На підставі наведеної норми, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи.

Відповідно до ст. 159 ч. 4 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Суд не знаходить підстав кваліфікувати неподання відповідачем відзиву, як визнання ним позову.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ст. 162 ч. 6 КАС України).

При відкритті провадження у справі, суд визнав поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та поновив цей строк.

Вирішуючи справу, суд враховує наступне.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 24 листопада 2020 р. у справі № 461/8932/20 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України (недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення) та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1 459,08 грн. та конфіскації в дохід держави товару, вилученого згідно з протоколом про порушення митних правил № 1252/20900/20 від 9 липня 2020 р.

Стягнуто на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Стягнуто на користь Галицької митниці Держмитслужби витрати за зберігання вилучених товарів на складі митниці в розмірі 1 863 грн.

Стягнуто на користь Галицької митниці Держмитслужби витрати на проведення експертизи в розмірі 3 268 грн.

11 січня 2021 р. позивач сплатив штрафи в сумі 1 459,08 грн. і 1 863 грн.

13 січня 2021 р. позивач сплатив штраф в сумі 3 268 грн.

26 лютого 2021 р. Відділом було відкрито виконавче провадження № 64633058 з примусового виконання вищенаведеної постанови Галицького районного суду м. Львова в частині конфіскації майна. Одночасно з відкриттям виконавчого провадження, відповідач вніс відомості про ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників.

20 квітня 2021 р. позивач в рамках виконавчого провадження № 64633058 сплатив 665,90 грн.

16 листопада 2021 р. позивач подав до Відділу заяву, в якій просив виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про себе, мотивуючи заяву тим, що він повністю сплатив штраф та інші платежі, і у нього відсутні непогашені майнові зобов`язання.

7 грудня 2021 р. відповідач розглянув заяву та повідомив ОСОБА_1 , що підстави для задоволення його заяви відсутні, адже виключний перелік підстав для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників передбачений ст. 9 ч. 7 Закону України Про виконавче провадження.

Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся до суду.

Відповідно до ст. 461 МК України, за порушення митних правил можуть бути накладені такі адміністративні стягнення:

1) попередження;

2) штраф;

3) конфіскація товарів, транспортних засобів комерційного призначення - безпосередніх предметів порушення митних правил, товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю (крім транспортних засобів комерційного призначення, які використовуються виключно для перевезення пасажирів і товарів через митний кордон України за визначеними маршрутами та рейсами, що здійснюються відповідно до розкладу руху на підставі міжнародних договорів, укладених відповідно до закону), а також транспортних засобів, що використовувалися для переміщення товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України поза місцем розташування митного органу.

Конфіскація товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, може застосовуватися як основне і як додаткове адміністративне стягнення (ст. 462 ч. 2 МК України).

Згідно з ст. 465 ч. 1, 2 МК України, конфіскація як адміністративне стягнення за порушення митних правил полягає у примусовому вилученні товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, і безоплатній передачі їх у власність держави. При цьому моторні транспортні засоби та несамохідні транспортні засоби, що буксируються ними, розглядаються як самостійні об`єкти конфіскації.

Конфіскація може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, що визначаються цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 541 МК України, постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил у частині конфіскації виконується державним виконавцем в установленому законом порядку.

У разі неможливості конфіскації товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, з осіб, які вчинили порушення митних правил, державним виконавцем за рішенням суду в установленому законом порядку може стягуватися вартість цих товарів, транспортних засобів.

Витрати митного органу, пов`язані із зберіганням товарів, транспортних засобів, щодо яких прийнято постанову про конфіскацію, до моменту винесення такої постанови повинні бути відшкодовані особою, яка вчинила порушення митних правил. Порядок відшкодування зазначених витрат встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Розмір суми, що підлягає відшкодуванню, розраховується в порядку, передбаченому законодавством України для визначення собівартості платних послуг.

Таким чином, конфіскація майна є окремим видом стягнення, яке накладається судом на порушника митного законодавства і виконується органами державної виконавчої служби.

За приписами ст. 3 ч. 1 п. 2 Закону України Про виконавче провадження відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Стаття 9 ч. 1, 5 Закону України Про виконавче провадження встановлюють, що єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже, отримання органом державної виконавчої служби постанови у справі про адміністративне правопорушення щодо конфіскації майна, є підставою для відкриття виконавчого провадження та внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників. При цьому, Закон України Про виконавче провадження розглядає виконання рішення про конфіскацію майна, як виконання рішення майнового характеру.

Як передбачено ст. 9 ч. 7 Закону України Про виконавче провадження відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

В свою чергу, ст. 39 ч. 1 Закону України Про виконавче провадження передбачає 20 підстав закінчення виконавчого провадження.

За приписами ст. 37 ч. 1 Закону України Про виконавче провадження виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа (п. 1); стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення (п. 3); запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (п. 11).

Аналогічні норми передбачені Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2432/5 від 5 серпня 2016 р. (далі Положення № 2432/5).

Аналіз наведених норм діє підстави для висновку про те, що законодавством визначено вичерпний перелік підстав, за яких відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників.

Виконавче провадження № 64633058 було відкрито щодо примусового виконання постанови Галицького районного суду м. Львова виключно в частині конфіскації майна, а тому сплата позивачем штрафу, а також інших коштів, стягнутих з нього цією постановою, не має відношення до виконання постанови суду в частині, яка примусово виконується відповідачем, відповідно, доводи позивача про те, що він не має майнових зобов`язань, не відповідають фактичним обставинам справи. Будь-яких доказів того, що постанова суду щодо конфіскації майна виконана, позивачем не надано. Враховуючи, що Закон України Про виконавче провадження та Положення № 2432/5 закріплюють вичерпний перелік підстав для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників і жодна з цих обставин не настала, відповідач правомірно відмовив позивачу у задоволенні його заяви.

Якщо позивач вважає, що так як виконання постанови суду про конфіскацію майна не залежить від нього, адже є виключною компетенцією відповідача, а відповідач припустився протиправної бездіяльності не виконуючи таку постанову суду, внаслідок чого відомості про позивача наявні в Єдиному реєстрі боржників, він вправі оскаржити таку бездіяльність до суду, і з урахуванням характеру спірних правовідносин, це буде вірним способом захисту прав позивача, тоді як при наявності невиконаного зобов`язання у виді конфіскації майна, в якому боржником виступає саме позивач, виключення відомостей про нього з Єдиного реєстру боржників, суперечитеме меті ведення цього реєстру.

За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241, 244-246, 287 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівський області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (площа Маркіяна Шашкевича, 1, м. Львів, 79001, ), відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційні скарги на рішення у справах, визначених статтею 287 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя А. О. Мороз