Справа № 360/8073/21
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року справа №360/8073/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Блохіна А.А., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 р. у справі № 360/8073/21 (головуючий І інстанції С.В. Борзаниця) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач, ГУПФУ), в якому просила: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо відмови у наданні інформації щодо розміру недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за запитами приватного нотаріуса Басової Ольги Володимирівни від 27.07.2021 № 205/02-14 та від 29.10.2021 № 310/02-14 за період з 01.04.2017 по 30.04.2018 у сумі 53445,50 грн, облікованих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області; зобов`язати Головне управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області сформувати та направити до приватного нотаріуса Басової Ольги Володимирівни для включення до складу спадщини після померлого ОСОБА_2 відповідної довідки із врахуванням усієї суми недоотриманої пенсії померлого пенсіонера ОСОБА_2 за період з 01.04.2017 по 30.04.2018 у сумі 53445,50 грн, облікованих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області, без обмеження будь-яким строком.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року відмовлено у відкритті провадження.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що предметом спору є протиправні дії відповідача щодо ненадання належних даних на запити приватного нотаріуса Басової Ольги Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 від 27.07.2021 за №205/02-14 та від 29.10.2021 за № 310/02-14 за період з 01.04.2017 по 30.04.2018 щодо суми недоотриманої пенсії померлого пенсіонера ОСОБА_2 , оскілки відповідь відповідача за № 1200- 0402-8/28766 від 09.08.2021 та за № 1200-0402-8/48237 від 04.11.2021 містить відомості, що залишок недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 , відсутній.

Приватний нотаріус Басова О.В. не може на підставі зазначених відповідей відповідача за № 1200-0402-8/28766 від 09.08.2021 та за № 1200- 0402-8/48237 від 04.11.2021 видати свідоцтво про право на спадщину на недоотриману пенсію померлого ОСОБА_2 .

Отже, позивач не може в подальшому звернутися до відповідача з заявою про виплату пенсії, а в разі відмови звернутися до суду в порядку цивільного позову.

У свою чергу на адвокатський запит представника позивача - відповідач надав відповідь за № 1200-0202-8/38986 від 23.09.2021, в якій зазначалося, що заборгованість по виплаті пенсії ОСОБА_2 за період з 01.04.2017 по 30.04.2018 у сумі 53 445.50 грн обліковано в управлінні, але відповідно до Постанови 788 не виплачено.

У зв`язку з тим, що відповідач будучи суб`єктом владних повноважень, здійснюючи протиправні дії умисно надав відповіді на запити нотаріуса з неправдивими відомостями про відсутність залишку недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 , то нотаріус не може видати позивачу Свідоцтво про право на спадщину на недоотриману пенсію померлого ОСОБА_2 ..

Суд першої інстанції помилково відніс предмет спору в поданому адміністративному позову до цивільно правових відносин, оскільки в межах цивільного провадження неможливо визнати протиправну бездіяльність та зобов`язати вчинити дії публічного інтересу, зазначені в адміністративному позові спірні інтереси не врегульовані нормами цивільного законодавства на даній стадії.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається наступне.

26.04.2021 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Басової О.В. з заявою про прийняття спадщини, зокрема, щодо отримання у спадок суму недоотриманої покійним батьком за життя пенсії в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області.

Відповідач на запит нотаріуса від 27.07.2021 року за № 205/02-14 надіслав лист № 1200-0402-8/28766 від 09.08.2021, в якому зазначено, що залишок недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 , відсутній.

16 вересня 2021 року позивач уклала договір на надання правової допомоги з адвокатом Солодовніковим Олександром Петровичем.

16 вересня 2021 року адвокат звернувся з адвокатським запитом до відповідача з запитом, одним із питань в якому ставилося надання інформації щодо наявності заборгованості по виплаті пенсії померлому ОСОБА_2 , без урахування ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ».

25.09.2021 року на адресу представник позивача надійшла відповідь від відповідача за № 1200-0202-8/38986 від 23.09.2021 в якій зазначалося, що «Заборгованість по виплаті пенсії ОСОБА_2 за період з 01.04.2017 по 30.04.2018 у сумі 53 445.50 грн обліковано в управлінні, але відповідно до Постанови № 788 не виплачено».

Таким чином, позивач має право на отримання у спадок недоотриману пенсію ОСОБА_2 в сумі 53 445.50 грн.

Представник позивача надав позивачу отриману інформацію про наявність невиплаченої пенсії відповідачем померлого ОСОБА_2 .

Позивач повторно звернулась до нотаріусу.

29.10.2021 нотаріус повторно за №310/02-14 звернувся до відповідача з проханням надати інформацію щодо наявності заборгованості по виплати пенсії ОСОБА_2

04.11.2021 на адресу нотаріуса від відповідача надійшла відповідь за № 1200-0402-8/48237 від 04.11.2021, що залишок недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 , відсутній.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують її права на отримання належних виплат.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки між позивачем та відповідачем виник приватноправовий спір, який випливає не з публічно-правових, а із цивільних правовідносин, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії слід вирішувати в порядку цивільного судочинства.

Суд з зазначеним висновком суду першої інстанції не погоджується з наступних підстав.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, установлено право на звернення до суду та способи судового захисту і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За змістом п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Частинами 1 та 2 ст. 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень (органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства), предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

Частина 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересіву будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Згідно із пунктом 10 частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із частиною 1 статті 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна, визнається судом незаконним та скасовується.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено про те, що відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин 1, 2 статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Стосовно "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним".

Отже, гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Суд зазначає, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У позові позивач оскаржує дії відповідача, як територіального органу пенсійного фонду, щодо відмови у наданні інформації щодо розміру недоотриманої пенсії померлого, який перебував у нього на обліку, за запитами приватного нотаріуса Басової Ольги Володимирівни від 27.07.2021 № 205/02-14 та від 29.10.2021 № 310/02-14, та просив зобов`язати відповідача, як територіальний орган пенсійного фонду, сформувати та направити до приватного нотаріуса Басової О.В. для включення до складу спадщини після померлого ОСОБА_2 відповідної довідки із врахуванням усієї суми недоотриманої пенсії померлого пенсіонера за період з 01.04.2017 по 30.04.2018 у сумі 53445,50 грн, облікованих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області, без обмеження будь-яким строком.

Матеріли справи свідчать, що померлий отримував пенсію за віком згідно Закону № 1058 (відповідь від 23.09.2021 на адвокатський запит).

Згідно норм частини 1 статті 91 Закону № 1788-ХІІ суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Нормами статті 46 Закону № 1058 встановлено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Статтею 52 Закону № 1058 встановлено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

За положенням статті 53 Закону, у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України) визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності -входять до складу спадщини.

Таким чином, аналіз статей 1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (доплат до пенсії).

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що у разі якщо грошові кошти недоотриманих соціальних виплат увійшли до спадкового майна, їх отримання регулюється спадковим законодавством. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

З посиланням на аналіз статей 1218, 1219, 1227 ЦК України, в межах конкретного змісту правовідносин, Велика Палата Верховного Суду визнала, що на спір про право спадкоємця, який за законом в установленому законом порядку прийняв спадщину після свого подружжя та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на доплату до пенсії, яка була нарахована, але не виплачена пенсіонерові, поширюється юрисдикція цивільних судів (постанова від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц (провадження № 14-95цс19)).

У даному випадку позивач просить зобов`язати відповідача здійснити дії щодо формування та направлення до приватного нотаріуса довідки із врахуванням усієї суми недоотриманої пенсії померлого пенсіонера за період з 01.04.2017 по 30.04.2018 у сумі 53445,50 грн, облікованих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області, без обмеження будь-яким строком.

Вказана пенсія не увійшла до складу спадщини, що підтверджується позивачем та не заперечувалось відповідачем.

З листа відповідача від 23.09.2021 на адвокатський запит вбачається, що відповідач зазначає про наявність заборгованості по виплаті пенсії ОСОБА_2 за період з 01.04.2017 по 30.04.2018 у сумі 53 445.50 грн яка облікована в управлінні, про відповідно до Постанови № 788 не виплачена. Отже, підтверджує наявність сума нарахованих, але не отриманих спадкодавцем за життя сум пенсії, що не увійшли до складу спадщини.

Суд зазначає, що позовні вимоги стосуються оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання особою пенсійних виплат.

Також, статтею 1 Закону України «Про інформацію» 2 жовтня 1992 року N 2657-XII ( далі Закон № 2657) визначено, що документ - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі. Захист інформації - сукупність правових, адміністративних, організаційних, технічних та інших заходів, що забезпечують збереження, цілісність інформації та належний порядок доступу до неї. Інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, інший суб`єкт, що здійснює владні управлінські функції відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як встановлено, частинами 1 та 2 статті 7 цього Закону, право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Відповідно до статті 46 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

З позову вбачається, що позивач не згоден з діями відповідача під час надання відповідей на запит нотаріуса, а саме не надання інформації, яка є підставою для включення сум неотриманої померлим пенсії до складу спадщини

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, мотивуючи, що предметом позову є майнова вимога позивача, оскільки в даному випадку оскаржується дії відповідача про відмову у надані інформації щодо недоодержаних сум пенсії відповідно до Закону № 1058 та незгода відповідача з правом позивача на ці суми до їх включення до складу спадщини.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, а отже підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 311, 315, 317, 321, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 р. у справі № 360/8073/21 задовольнити.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 р. у справі № 360/8073/21 - скасувати.

Справу направити до Луганського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано 19 квітня 2023 року

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.А. Блохін

А.В. Гайдар