Справа № 380/5266/23
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/5266/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Ганусяк Олег Ігорович, звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі відповідач, ВПВР ДДВС МЮ України), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровної від 07.03.2023 ВП №71220778 про відкриття виконавчого провадження;

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровної від 07.03.2023 ВП №71220778 про

стягнення виконавчого збору у розмірі 2316736,19 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що винесена відповідачем постанова від 07.03.2023 ВП №41961401 про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 2 316 736 грн 19 к., є протиправною оскільки немає доказів того, що державний виконавець у ВП №41961401 належним чином повідомив боржника про відкриття виконавчого провадження, що позбавило ОСОБА_1 можливості подати документи про добровільне виконання судового рішення у межах строків, встановлених законом. Вказує про неправильне визначення відповідачем суми виконавчого збору у 2 316 736 грн 19 к., оскільки фактично державним виконавцем в межах ВП №41961501 стягнуто лише 4 203 грн 54 к., а рішення Личаківського районного суду м. Львова у справі №2/463/348/13 виконано ОСОБА_1 ще до відкриття ВП №41961401 в добровільному порядку шляхом повного погашення заборгованості за кредитним договором №28800/ОF від 24.05.2021, тому є протиправним визначення державним виконавцем суми виконавчого збору в розмірі 10% від суми заборгованості, вказаної у виконавчому листі Личаківського районного суду м. Львова у справі №2/463/348/13 від 24.05.2013. Оскільки є протиправною постанова про стягнення виконавчого збору, то відповідно протиправною є і постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання такої постанови. Вважає дії відповідача та спірні постанови протиправними та просить їх скасувати.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у тому, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №41961401 від 02.08.2014 позивачем у встановленому порядку не оскаржувалась, а також ним як боржником у ВП №41961401 не було добровільно виконано у семиденний строк рішення суду. Стверджує, що відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення постанова про відкриття ВП №41961401 від 02.08.2014 отримана позивачем 17.02.2014. Оскільки рішення Личаківського районного суду м. Львова було виконано після відкриття виконавчого провадження, то стягнення відповідачем виконавчого збору є правомірним. Зазначає, що після повернення виконавчого документа або закриття виконавчого провадження, якщо виконавчий збір не було стягнуто, відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору є обов`язком, а не правом державного виконавця. Також звертає увагу, що порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій державними виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої Законом. Посилаючись на позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 20.05.2020 у справі №340/1792/18, вважає, що позивач не обґрунтував протиправність оскаржуваних постанов, а фактично наводить доводи щодо незгоди із постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 22.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Судове засідання призначено на 28.03.2023.

Ухвалою від 22.03.2023 відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Судове засідання, призначене на 28.03.2023, відкладено на 11.04.2023 у зв`язку із неявкою відповідача та відсутністю відзиву та запитуваних матеріалів виконавчого провадження.

Відповідачем 28.03.2023 (вх. №20830) подано клопотання про продовження строку для подання відзиву та 30.03.2023 (вх. №21602) відзив на позовну заяву.

Позивачем 11.04.2023 (вх. 25052) подано відповідь на відзив.

У судовому засіданні 11.04.2023 суд заслухав вступну промову представника позивача, оголосив відзив відповідача, дослідив докази та перейшов до письмового провадження.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Предметом оскарження є дві постанови старшого державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України Григорян О.Г. від 07.03.2023: про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 2 316 736 грн 19 к. у виконавчому провадженні № 41961401 з виконання виконавчого листа Личаківського районного суду м. Львова від 24.05.2013 у справі №2/463/348/13 та про відкриття виконавчого провадження № 71220778 з примусового виконання постанови про стягнення такого виконавчого збору.

Прийняттю спірних постанов передували такі обставини.

На примусовому виконанні ВПВР ДДВС МЮ України перебував виконавчий лист, виданий 24.05.2013 Личаківським районним судом у м. Львові у справі № 2/463/348/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «МАРФІН БАНК» заборгованості на суму 23 168 813 грн 50 к.

Виконавче провадження №41961401 відкрито постановою державного виконавця від 08.02.2014 за заявою ПАТ «МАРФІН БАНК» від 29.01.2014, боржнику запропоновано в семиденний строк з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження добровільно виконати рішення суду.

Відповідно до супровідного листа від 10.02.2014 № 14-0-35-382/5-559/4 вказана постанова надіслана сторонам виконавчого провадження №41961401: ОСОБА_1 та ПАТ «МАРФІН БАНК».

Постановою державного виконавця від 08.02.2014 ВП №41961401 накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення 23 168 813 грн 50 к., та заборонено здійснювати відчуження майна, яке належить боржнику, лише в межах суми боргу.

Відповідно до супровідного листа від 10.02.2014 № 14-0-35-382/5-559/4 вказана постанова надіслана ОСОБА_1 та УДАІ ГУ МВС України у Львівській області.

Матеріали ВП №41961401, копії яких надані відповідачем і долучені до справи, містять рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (штрих кодовий ідентифікатор 04 3), відповідно до якого 17.02.2014 таке отримано особою на прізвище ОСОБА_2 .

Наступну виконавчу дію відповідачем вчинено лише через 8 років 9 місяців шляхом прийняття 14.11.2022 постанови про накладення арешту на кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках в банківських установах України, яка супровідним листом від 14.11.2022 № 41961401/20.1/3 надіслана сторонам ВП №41961401.

Державним виконавцем 15.11.2022 за № 41961401/20.1/3 здійснено запит в порядку статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» до державних органів та направлено вимогу ОСОБА_1 як керівнику ПП «НІКСЕРВІС».

Постановою від 15.11.2022 державним виконавцем накладено арешт на корпоративні права боржника, який згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб. фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є засновником юридичних осіб:

- ПП «НІКСЕРВІС», розмір внеску боржника до статутного фонду 2 000 0000 грн;

- Фермерське господарство «БІЛЯ РАТИ», розмір внеску боржника до статутного фонду 0 грн;

- ТзОВ «ЗЕМЕЛЬНО-КОНСАЛТИНГОВИЙ ЦЕНТР», розмір внеску боржника до статутного фонду 3 935 000 грн;

- ПП «ІНВЕСТКОМ», розмір внеску боржника до статутного фонду 400 100 грн;

- Товарна біржа «ПЕРША ЗАХІДНА ТОВАРНО-ЗЕМЕЛЬНА БІРЖА», розмір внеску боржника до статутного фонду 25 000 грн.

Матеріали ВП №41961401 містять реєстри прийнятих банком платіжних інструкцій №41961401/20.1/3 (один від 16.11.2022 та два від 22.11.2022) з проханням надіслати платіжні вимоги на суму 23 168 813 грн 50 к. кожна в банк платника АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «УНІВЕРСАЛБАНК».

Відповідно до розпорядження №41961401 від 16.02.2023 та платіжних інструкцій від 16.02.2023 №284-286 грошові кошти в сумі 36,29 грн, що надійшли 05.12.2022 та 5895,61 грн, що надійшли 06.12.2022 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №2/463/348/13, виданого 24.05.2013 Личаківським районним судом м. Львова, перераховано: 4203,54 грн на користь ПАТ «Марфін Банк» (ПАТ «МТБ БАНК»); 467,06 грн виконавчого збору та 1261,3 грн витрат виконавчого провадження.

Постановою ВП №41961401 від 16.02.2023 з боржника стягнуто витрати виконавчого провадження в сумі 1261,30 грн, копія якої супровідним листом від цього ж числа за №41961401/20.1/3 надіслана ОСОБА_1 .

Постановою державного виконавця від 21.02.2023 звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка супровідним листом від цього ж числа за № 41961401/20.1/3 надіслана для виконання ДП «Дослідне господарство «Перемога» Волинської державної сільськогосподарської станції Інституту картоплярства НААН України» та до відому сторонам виконавчого провадження.

На адресу відповідача 21.02.2023 надійшла заява № 00/446/-0/62 ПАТ «МТБ БАНК», який є правонаступником ПАТ «Марфін Банк», про закінчення виконавчого провадження №41961401 на підставі пункту 9 статті 38 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки 20.02.2023 від коштів, які надійшли від ВПВР ДДВС МЮ України у розмірі 4203,54 грн, стягнутих з поручителя ОСОБА_1 , повністю був погашений залишок заборгованості за кредитним договором №28800/OF від 24.05.2011 та судовий збір.

Постановами державного виконавця від 07.03.2023 закінчено виконавче провадження №41961401 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 2316736,19 грн.

Постановою державного виконавця від 07.03.2023 відкрито виконавче провадження №71220778 з примусового виконання постанови №41961401 від 07.03.2023 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 2316736,19 грн.

Представником позивача 15.02.2023 на адресу відповідача подано адвокатський запит з проханням надати інформацію та належним чином завірені копії усіх наявних матеріалів виконавчого провадження №41961401, відповідь на яку відповідач надав у день закінчення виконавчого провадження №41961401 і прийняття спірних постанов, тобто 07.03.2023 за №27491/33199-33-23/20.1.

При вирішенні справи суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законами України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі Закон № 606-XIV) та від 02.06.2016 № 1404-VІІІ з наступними змінами і доповненнями (далі - Закон №1404-VІІІ), які регламентують умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні визначала стаття 6 Закону № 606-XIV, відповідно до частини першої якої державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно до покладених на державного виконавця обов`язків, передбачених частиною першою статті 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Аналогічна норма міститься і в Законі №1404-VІІІ, частиною першою статті 18 якого закріплено обов`язок виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VІІІ).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Закону № 606-XIV та пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, є виконавчими документами, що підлягають примусовому виконанню відповідно до цих Законів.

Порядок прийняття виконавчого документа до виконання визначався статтею 25 Закону № 606-XIV, згідно з частиною другою якої державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова (частина третя статті 25).

Згідно до частини п`ятої статті 25 Закону № 606-XIV копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Як встановлено судом, спірна постанова про стягнення виконавчого збору винесена відповідачем у ВП № 41961401, відкритому 08.02.2014 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 24.05.2013 Личаківським районним судом м. Львова у справі №2/463/348/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «МАРФІН БАНК» заборгованості на суму 23 168 813 грн 50 к. Боржнику запропоновано в семиденний строк з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження добровільно виконати рішення суду.

Іншою постановою державного виконавця від 08.02.2014 ВП №41961401 накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення 23 168 813 грн 50 к. та заборонено здійснювати відчуження майна, яке належить боржнику, лише в межах суми боргу.

Відповідач стверджує про обізнаність позивача з постановою про відкриття ВП №41961401 від 08.02.2014, посилаючись при цьому на рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (штрих кодовий ідентифікатор 04 3).

Натомість позивач заперечує отримання такої постанови, вказуючи на те, що відповідно до вищевказаного рекомендованого повідомлення, поштове відправлення отримано 17.02.2014 не ним, а особою на прізвище ОСОБА_2 .

Суд не бере до уваги такі доводи позивача з огляду на положення частини першої статті 31 Закону № 606-XIV, відповідно до якої копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Оскільки відповідно до супровідного листа від 10.02.2014 № 14-0-35-382/5-559/4 постанова про відкриття ВП №41961401 від 08.02.2014 надсилалася рекомендованим листом з повідомленням про вручення на вказану у виконавчому документі адресу: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 в силу частини першої статті 31 Закону № 606-XIV вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження №41961401.

Судом встановлено, що після винесення державним виконавцем 08.02.2014 двох постанов: про відкриття ВП №41961401 та накладення арешту на майно боржника, відповідач не вчиняв жодних виконавчих дій впродовж 8 років 9 місяців.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах ВП №41961401, копії яких направлені відповідачем суду разом із відзивом на позовну заяву, які не містять будь-яких доказів здійснення відповідачем дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого листа, виданого 24.05.2013 Личаківським районним судом м. Львова у справі №2/463/348/13, окрім відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника.

Суд звертає увагу на те, що на час прийняття відповідачем до примусового виконання виконавчого листа Личаківського районного суду м. Львова у справі № 2/463/348/13 стаття 30 Закону № 606-XIV встановлювала строк здійснення виконавчого провадження.

Так, згідно з частиною першою статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону;

повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону;

повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Відповідно до частини другої цієї ж статті державний виконавець зобовязаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Відзив на позовну заяву не містить жодних пояснень триваючої багаторічної бездіяльності державного виконавця у ВП №41961401 з лютого 2014 року по листопад 2022 року. Рівно як і наявні у справі матеріали ВП №41961401 не містять будь-яких відомостей про відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження, які б унеможливили дотримання відповідачем встановлених Законом № 606-XIV строків завершення виконавчого провадження.

За роки перебування на примусовому виконання у відповідача ВП №41961401 відбулися зміни законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV втратив чинність у зв`язку із набранням чинності 05.10.2016 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ.

Предметом оскарження є постанова ВП №41961401 від 07.03.2023 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 2 316 736 грн 19 к., що становить 10% від суми 23 168 813 грн 50 к., що підлягала стягненню на підставі виконавчого листа №2/463/348/13, виданого 24.05.2013 Личаківським районним судом м. Львова, виконавче провадження з примусового виконання якого відкрито 07.02.2014.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 606-XIV( чинної на час відкриття ВП №41961401 07.02.2014 і до 05.10.2016) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконанняза письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Згідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ (в редакції від 02.06.2016, чинної з 05.10.2016 і до 28.08.2018) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018, в частину другу статті 27 Закону № 1404-VІІІ внесені зміни, відповідно до яких виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Таким чином, як на дату відкриття 07.02.2014, так і на дату закінчення 07.03.2023 ВП №41961401, діяла норма про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом.

Норма про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми за виконавчим листом діяла у період бездіяльності відповідача з 05.10.2016 до 28.08.2018, коли виконавчий лист Личаківського районного суду м. Львова перебував на примусовому виконанні.

З урахуванням редакцій Закону № 1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Судом встановлено, що державний виконавець при прийнятті оскаржуваної постанови ВП 41961401 від 07.03.2023 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 2 316 736 грн 19 к, визначив суму виконавчого збору в розмірі 10 % від суми, що підлягала стягненню за виконавчим листом від 24.05.2013 № 2/463/348/13.

Тобто державний виконавець визначив суму виконавчого збору, застосувавши таким чином Закон № 1404-VIII у редакції Закону № 2475-VIII.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Отже, положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна після 28 серпня 2018 року (Закон № 2475-VIII), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі №640/32814/20, від 28 січня 2021 року у справі №420/769/19, від 22 січня 2021 року у справі №400/4023/19, від 21 січня 2021 року у справі №640/3430/19, від 12 серпня 2020 року у справі № 1340/5053/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 400/878/20.

Ураховуючи вказану правову позицію, суд вважає за необхідне дати оцінку діям відповідача, який за 9 років перебування на примусовому виконанні виконавчого листа про стягнення з позивача заборгованості на суму 23 168 813 грн 50 к. вжив заходів до фактичного стягнення лише 4 203 грн 54 к.

Вказане підтверджується розпорядженням №41961401 від 16.02.2023 та платіжною інструкція від 16.02.2023 №285 про перерахування грошових коштів, що надійшли на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №2/463/348/13, виданого 24.05.2013 Личаківським районним судом м. Львова, 4203,54 грн на користь ПАТ «Марфін Банк» (ПАТ «МТБ БАНК»), а також заявою ПАТ «МТБ БАНК» від 21.02.2023 № 00/446/-0/62 про закінчення виконавчого провадження №41961401.

Доказів про стягнення будь-яких інших сум матеріали виконавчого провадження не містять.

Ба більше, наявні у матеріалах ВП №41961401 реєстри прийнятих банком платіжних інструкцій № 41961401/20.1/3 (один від 16.11.2022 та два від 22.11.2022) з проханням надіслати платіжні вимоги на суму 23 168 813 грн 50 к. кожна (загальною кількістю 7 штук) в банк платника АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» є доказами того, що станом на листопад 2022 року у виконавчому провадженні відсутні відомості про стягнення будь-яких сум за виконавчим документом, та свідчать про те, що з часу прийняття до примусового виконання виконавчого документу державним виконавцем не реалізовувалось майно боржника та не передавалось стягувачу.

Встановлені судом фактичні обставини зумовлюють висновок суду про триваючу бездіяльність державного виконавця, який всупереч вимог статті 11 Закону № 606-XIV та статті 18 Закону №1404-VІІІ не виконав покладеного на нього обов`язку по вжиттю передбачених цими Законами заходів щодо примусового виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова у справі №2/463/348/13, а вчинені ним у ВП №41961401 виконавчі дії були неповними, неефективними та несвоєчасними.

Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на абзац другий частини п`ятої статті 13 Закону № 1404-VІІІ, відповідно до якої порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій державними виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої Законом.

Суд зазначає, що підставою оскарження постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 2 316 736,19 грн є не порушення строків, а безпідставність визначення такого у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом.

На підставі наданих самим відповідачем матеріалів ВП №41961401 встановлена триваюча роками бездіяльність державного виконавця, а вчинені ним виконавчі дії по стягненню через 8 років 9 місяців лише 4 203 грн 54 к. з 23 168 813 грн 50 к. заборгованості за виконавчим документом визнані судом неповними, неефективними та несвоєчасними, тому не можуть бути підставою для визначення виконавчого збору у розмірі 2 316 736,19 грн.

Беручи до уваги вказане в сукупності та ураховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20 травня 2021 року у справі №640/32814/20, суд дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, чинній до 28.08.2018, оскільки у процесі виконання судового рішення становище боржника було погіршеним у зв`язку із прийняттям змін до приписів статті 27 Закону № 1404-VІІІ, що суперечить статті 58 Конституції України.

Відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Саме на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VІІІ постановою державного виконавця від 07.03.2023 закінчено виконавче провадження №41961401 за заявою ПАТ «МТБ БАНК», який є правонаступником ПАТ «Марфін Банк», про закінчення виконавчого провадження № 41961401, оскільки 20.02.2023 від коштів, які надійшли від ВПВР ДДВС МЮ України у розмірі 4203,54 грн, стягнутих з поручителя ОСОБА_1 , повністю був погашений залишок заборгованості за кредитним договором №28800/OF від 24.05.2011 та судовий збір.

Позивач стверджує, що ним як поручителем за кредитним договором № 28800/OF, укладеним 24.05.2011 між ПАТ «МАРФІН БАНК» та ТзОВ «ЗЕМКОМЕРЦ» на суму 23 168 813 грн 50 к., в добровільному порядку і до винесення 08.02.2014 постанови про відкриття ВП №41961401 було погашено заборгованість за договором поруки №06260-СО, укладеним 24.05.2011 між ПАТ «МАРФІН БАНК» та ОСОБА_1 .

На підтвердження таких доводів позивач посилається на лист ПАТ «МАРФІН БАНК» від 14.02.2014, надісланого на адресу Господарського суду Рівненської області у справі №918/756/13 про банкрутство ТзОВ «ЗЕМКОМЕРЦ», де повідомлено про зменшення в результаті часткового погашення боргу поручителем на 14 666 220, 00 грн кредиторської заборгованості ТзОВ «ЗЕМКОМЕРЦ» перед ПАТ «МАРФІН БАНК», що виникла на підставі кредитного договору №28800/OF від 24.05.2011, в додатках до якого значаться меморіальні ордери за №01-04 від 24.01.2014 на вказану суму.

Відповідно до положень статей 73-75 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Лист ПАТ «МАРФІН БАНК» від 14.02.2014, на який посилається позивач, не відповідає визначеним КАС України вимогам щодо належності та допустимості, носить лише інформаційний характер та не є офіційним документом та доказом, який підтверджує сплату ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 28800/OF.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не подано належних доказів на підтвердження правомірності постанови про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи постанову відповідача про стягнення виконавчого збору ВП №41961401 від 07.03.2023 на відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, суд дійшов висновку, що така прийнята з порушенням передбачених статтею 2 КАС України принципів та Закону №1404-VII, тому спірну постанову слід визнати протиправною та скасувати, задовольнивши позовну вимогу про її оскарження.

Вимога про оскарження постанови від 07.03.2023 про відкриття виконавчого провадження №71220778 є похідною від вимоги про оскарження постанови про стягнення виконавчого збору і підлягає до часткового задоволення шляхом скасування такої.

При цьому суд виходить з того, що вказана постанова винесена відповідачем у спосіб та в порядку, передбаченому Законом №1404-VII, однак визнання судом протиправною і скасування постанови про стягнення виконавчого збору, унеможливлює існування постанови про відкриття провадження з виконання останньої.

Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності та мотиви суду щодо кожної з позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Львівській області і понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору 13 420 грн, сплаченого за квитанцією № від 17.03.2023.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 287, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001, ) про визнання протиправними та скасування постанов, - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровної від 07.03.2023 ВП №41961401 про стягнення виконавчого збору.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровної від 07.03.2023 ВП №71220778 про відкриття виконавчого провадження.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001, ) за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) грн судових витрат у вигляді судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.П. Хома