Справа № 360/5031/21
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року справа №360/5031/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача: Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну Головного управління ДПС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 р. у справі № 360/5031/21 (головуючий І інстанції Т.І. Чернявська) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Луганській області (далі відповідач, ГУ ДПС), в якому з урахуванням уточнення просив: визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року № Ф-398-25У на загальну суму 29823,18 грн.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року:

- визнано причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновлено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року № Ф-398-25У у адміністративній справі № 360/5031/21;

- відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління ДПС в Луганській області про залишення без розгляду позову адвоката Жердєва Сергія Миколайовича в інтересах фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки);

- продовжено розгляд справи № 360/5031/21 за позовом адвоката Жердєва Сергія Миколайовича в інтересах фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено, а саме суд: визнав протиправною та скасував вимогу Головного управління ДФС у Луганській області про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року № Ф-398-25У на суму 29823,18 грн (двадцять дев`ять тисяч вісімсот двадцять три грн 18 коп.), винесену у відношенні фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ); стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Луганській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн; відмовив у задоволенні вимог про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Луганській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 15000,00 грн.

Відповідач, не погодившись з таким рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ГУ ДФС у Луганській області 03.12.2018 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням вимога від 19.11.2018 № Ф-398-25 була направлена позивачу, проте, позивач свідомо її не отримав у відділені пошти. Відповідно до поштового повідомлення вказана вимога вважається врученою платнику 05.01.2019. Вимога від 19.11.2018 № Ф-398-25 в адміністративному порядку позивачем не оскаржувалась, вказану вимогу позивачем оскаржено в судовому порядку, до суду позивач звернувся лише 15.09.2021.

Отже на думку апелянта, позивачем не наведено поважності причин пропуску строків звернення до суду, ГУ ДПС у Луганській області вважає, що строки на оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 № Ф-398-25У у розмірі 29823,18 грн позивачем пропущені. Зазначені позивачем причини пропуску строку звернення до суду є неповажними, у зв`язку з чим, ураховуючи вимоги частини першої статті 122, частини третьої статті 123 КАС України та статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі Закон № 2464, Закон № 2464-VI), у позивача відсутні законні підстави для оскарження даної вимоги та позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону № 2464 визначено, що своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом сума єдиного внеску є недоїмкою. Згідно з пунктом 4 статті 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку вимогу про її сплату.

Недоїмка зі сплати єдиного внеску у позивача станом на 31.10.2018 у розмірі 29 823,18 грн за період з І кварталу 2014 року по III квартал 2018 року складалася з 1108,27 грн - І квартал 2014 року, 1267,95 грн - II квартал 2014 року, 1267,95 грн - III квартал 2014 року, 1267,95 грн - IV квартал 2014 року, 1267,95 грн - І квартал 2015 року, 1267,95 грн - II квартал 2015 року, 1323,47 грн - III квартал 2015 року, 1434,51 грн - IV квартал 2015 року, 909,48 грн - І квартал 2016 року, 941,16 грн - II квартал 2016 року, 957,00 грн - III квартал 2016 року, 990,00 грн - IV квартал 2016 року, 2112,00 грн - І квартал 2017 року, 2112,00 грн - II квартал 2017 року, 2112,00 грн - III квартал 2017 року, 2112,00 грн - IV квартал 2017 року, 2457,18 грн - І квартал 2018 року, 2457,18 грн - II квартал 2018 року, 2457,18 грн - III квартал 2018 року, у зв`язку з чим контролюючим органом було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 № Ф-398-25 на суму заборгованості 29 823,18 грн.

Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014 (далі Закон № 1669) у Законі № 2464 розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-3, який після внесених змін Законом України «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці» від 02.03.2015 №219-УІІІ вважається п. 9-4.

Зазначена норма проіснувала в Законі № 1669 з 15 вересня 2014 року до 01 січня 2016 року, внаслідок її виключення згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-УІІІ.

Так, законодавцем було внесено зміни до Закону про внесення змін до нього, замість внесення змін до оригінального Закону. Пунктом 28 розділу І Закону України від 28.12.2015 №911-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01 січня 2016 року, виключено підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону України від 02.09.2014 №1669, яким вносились зміни до Закону України від 08.07.2010 № 2464, в частині доповнення розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» пунктом 9-3, який з часом вважається пунктом 9-4, яким свого часу надавались пільги з єдиного внеску на територіях населених пунктів, де проводилася антитерористична операція.

Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12 2015 № 1275-р, не регулює питання щодо умов та порядку сплати єдиного внеску. Зазначені правовідносини врегульовані Законом № 2464.

З огляду на це, саме по собі включення того чи іншого населеного пункту до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, не є безумовною підставою для невиконання чи виконання не в повному обсязі платниками єдиного внеску своїх обов`язків, передбачених частиною 2 статті 6 Закону № 2464.

Отже, Законом № 1669 не скасовувались обов`язки, визначені частиною другою статті 6 Закону № 2464, внаслідок чого позивач повинен був сплачувати визначену Законом № 2464 суму єдиного внеску.

З 13.02.2020 пункт 9-4 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 виключено на підставі Закону України від 14.01.2020 № 440-ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України, у зв`язку з проведенням адміністративної реформи». Закон № 440-ІХ набув чинності 13 лютого 2020 року.

Таким чином, позивач повинен виконати покладені на нього обов`язки зі сплати єдиного соціального внеску відповідно до положень Закону № 2464, який вже не містить положень щодо звільнення позивача від виконання обов`язків, встановлених статтею 6 цього Закону, тобто, позивач повинен сплатити нарахований єдиний соціальний внесок у повному обсязі.

Також, судом першої інстанції при визнанні протиправною та скасуванні вимоги від 19.11.2018 № Ф-398-25У, залишено поза увагою та не надано належної оцінки тій обставині, що вказана вимога охоплює період й І кварталу 2014 року, за який позивач був повинен сплатити недоїмку з єдиного внеску у розмірі 1108,27 грн. Період І кварталу (січень-березень) 2014 року не входить до періоду проведення антитерористичної операції.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 , зареєстрований фізичною особою-підприємцем 02 червня 2003 року, перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Луганській області, Сєвєродонецька ДПІ (м. Сєвєродонецьк) як платник податків та платник єдиного внеску, про що свідчать витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань серії АД № 829538, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04 жовтня 2021 року та реєстраційні та облікові відомості з реєстру самозайнятих осіб.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04 жовтня 2021 року вбачається, що в ньому відсутня інформація про подання позивачем заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням, державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням щодо позивача не проводилась.

Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку серії А № 111856 від 16 травня 2012 року та інформації з Реєстру платників єдиного податку позивач з 01 січня 2012 року перебуває на спрощеній системі оподаткування (2 група, ставка 20 %, а з 01 січня 2016 року 3 група, ставка 5 %).

Позивачем до податкового органу подано звітність про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, а саме:

- звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік від 09 лютого 2015 року, яким визначено до сплати єдиний внесок в загальній сумі 5071,80 грн;

- звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік від 02 лютого 2016 року, яким визначено до сплати єдиний внесок в загальній сумі 5293,88 грн;

- звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік від 06 лютого 2017 року, яким визначено до сплати єдиний внесок в загальній сумі 3797,64 грн;

- звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік від 03 лютого 2018 року, яким визначено до сплати єдиний внесок в загальній сумі 8448,00 грн;

- звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік від 23 січня 2019 року, яким визначено до сплати єдиний внесок в загальній сумі 9828,72 грн.

На підставі даних інтегрованої картки платника Головним управлінням ДФС у Луганській області згідно з абзацом першим частини четвертої статті 25 Закону № 2464 позивачу як фізичній особі-підприємцю сформовано та надіслано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року № Ф-398-25, яка утворилась з 22 квітня 2014 року по 19 жовтня 2018 року та станом на 31 жовтня 2018 року складає 29823,18 грн.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року № Ф-398-25 направлена Головним управлінням ДФС у Луганській області на адресу позивача 03 грудня 2018 року та повернута на адресу Головного управління ДФС у Луганській області у зв`язку з неврученням позивачу (за закінченням встановленого строку зберігання), про що свідчать копія конверту та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Головним управлінням ДФС у Луганській області, відповідно до вимог частини 4 статті 25 Закону № 2464 та пункту 4 розділу VI Порядок стягнення заборгованості з платників Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року № 469) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за № 508/26953 (далі Інструкція № 449 в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), на адресу Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області направлено узгоджену вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року № Ф-398-25У для примусового виконання.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, виходив з того, що з 14 квітня 2014 року по 12 лютого 2020 року включно в силу положень абзаців 1, 3 пункту 9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 контролюючий орган не мав правових підстав для застосування до платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, заходів впливу у вигляді формування та надіслання вимоги про сплату боргу (недоїмки). Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року № Ф-398-25У охоплює період, в якому позивач звільнений від виконання обов`язків платника єдиного внеску.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, статті 94 Податкового кодексу України (далі-ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України, Закону № 2464-VI, Законом № 1669 та іншими нормативно-правовими актами стосовно спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 1, 4, 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI, на платника єдиного внеску покладений обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені статтею 9 Закону № 2464-VІ.

Частиною 8 зазначеної статті передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону № 2464-VI, рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

За частиною ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI, податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена за результатами документальної перевірки, надсилається (вручається) платнику в порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

У разі несплати частини суми страхових внесків, що сплачується за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України", податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, інформує про це платників єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

За частиною 5 ст. 25 Закону № 2464, вимога податкового органу про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Згідно з п.1 підрозділу 1 розділу IV Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який діє з 10.06.2016, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 за №751/28881, (чинного на час нарахування заборгованості з єдиного соціального внеску) передбачено, що первинні показники, що відображаються в підсистемі, яка забезпечує обробку податкової звітності та платежів, є показниками форм податкової звітності та звітності з єдиного внеску, затверджених у встановленому порядку

У відповідності до п.1 підрозділу 2 вказаного Порядку прийняття Звітного документа є обов`язком контролюючого органу.

Дані Звітних документів, поданих платниками на паперових носіях, переносяться до інформаційної системи органів ДФС у терміни, встановлені регламентом комп`ютерної обробки Звітних документів.

Після повного внесення даних Звітного документа такий документ отримує статус «Повністю введено».

Для звітних документів, поданих засобами електронного зв`язку в електронній формі, статус «Повністю введено» вважається присвоєним за умовчанням.

З вищевикладеного слідує, що за загальними правилами податковий орган, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.

Наявність у позивача недоїмки підтверджено обліковою карткою платника податку.

Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014, який набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, визначає серед іншого тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Підпунктом б пункту 8 статті 14-1 Закону № 1669 розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI було доповнено пунктом 9-3 такого змісту: «9-3. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до контролюючого органу за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені Законом № 2464-VI за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення АТО, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Сєвєродонецьк.

Дію вказаного Розпорядження зупинена Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014.

Вказані розпорядження втратили чинність згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України. Також цим розпорядженням до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Сєвєродонецьк

Законом України від 02.03.2015 № 219-VIII «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці, до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., № 2-3, ст. 11; 2014 р., № 44, ст. 2040) внесли такі зміни: пункт 9-3 в редакції Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669 вважати пунктом 9-4.

Суд зазначає, що вищезазначеними приписами Закону не скасовано обов`язків платника податків (єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) сплачувати його, а надає можливість на період АТО (ООС) не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2020 року у справі №812/838/17 та від 02 квітня 2020 року у справі № 360/1546/19.

Таким чином, за положенням пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464, факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція є підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу та стягнення і відповідальності за порушення Закону № 2464.

Разом з цим, Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» № 440-IX від 14 січня 2020 року (далі -Закон № 440-ІХ), який набрав чинності 13 лютого 2020 року, пункт 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI виключено.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 13 травня 1997 року № 1-рп/1999 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, положення пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI на час прийняття оскаржуваної вимоги не втратили чинність.

При цьому, суд зазначає, що у період невиконання обов`язків платника єдиного соціального внеску з 14.04.2014 року і станом на 31.10.2018 (прийняття вимоги), позивач знаходився на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція.

З огляду на викладене, на час виникнення заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 14.04.2014 року, пункт 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI діяв.

Наведені норми свідчать, що законодавець передбачив пільгові умови щодо застосування до платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, в яких здійснюється антитерористична операція (АТО/ООС).

Виходячи зі змісту пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, застосування відповідної пільги пов`язується з моментом закінчення антитерористичної операції оскільки диспозиція відповідної норми передбачає, що підставою для її застосування є факт подачі заяви таких платників до контролюючого органу, але не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Водночас недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку у відповідних контролюючих органах визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

Виходячи з комплексного аналізу норм пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, можна зробити висновок, що, хоча звернення із відповідною заявою передбачено як підстава для звільнення від виконання обов`язку щодо сплати єдиного внеску, останнє є додатковою умовою для реалізації права на списання недоїмки і в подальшому не нарахування штрафних санкцій та пені на суми несвоєчасної сплати зобов`язань по єдиному внеску. На користь цього свідчить те, що диспозиція норм зазначеного пункту адресована, в першу чергу, саме суб`єктам владних повноважень щодо не незастосування до визначених у пункті 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI осіб заходів відповідальності за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Такий висновок відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18.

Таким чином, враховуючи ретроспективну дію норм пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, що запроваджує відповідну пільгу, починаючи з моменту набрання законної сили Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 № 405/2014 до набрання чинності Законом № 440-IX, механізм реалізації відповідного інституту поширювався на період з 14 квітня 2014 року до 13 лютого 2020 року, а фактична реалізація вказаної норми в процесі правозастосування не пов`язана виключно з моментом подачі відповідним платником податків заяви про її застосування в силу нормативного закріплення алгоритму дій контролюючих органів в процесі дії відповідної норми.

Такий же правовий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.02.2021 у справі №805/3362/17-а.

Отже, починаючи з 13 лютого 2020 року скасовано встановлену Законом № 2464-VI пільгу щодо сплати єдиного внеску для платників, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених у статті 2 Закону № 1669-VII.

Подальше правове регулювання порядку адміністрування єдиного внеску для відповідних платників не передбачає певних особливостей, що є наслідком поширення дії норм Закону № 2464-VI у загальному порядку, у тому числі заходів впливу та стягнення, передбачених статтею 25 цього Закону.

Таким чином, зазначеною вимогою позивачу визначено обов`язок сплатити єдиний внесок, у тому числі за період з 14.04.2014 року, упродовж якого він, відповідно до пункту 9-4 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464-VI від виконання обов`язків платника єдиного внеску, визначених частиною 2 статті 6 Закону №2464-VI, був звільнений.

Обов`язок щодо сплати обов`язкового платежу, зокрема єдиного внеску, визначається законом, чинним станом на час існування встановленого законом юридичного факту, який породжує цей обов`язок, а не рішенням суб`єкта владних повноважень про сплату суми обов`язкового платежу. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, як це визначено статтею 58 Конституції України.

Отже, суд першої інстанції правильно застосував наведені норми, визнавши протиправною і скасувавши спірну вимогу 19 листопада 2018 року № Ф-398-25У в частині нарахованої заборгованості з єдиного соціального внеску з 14.04.2014 року.

Указана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26 жовтня 2021 у справі 360/1594/20 а, від 17 листопада 2021 року у справі № 200/2618/20-а, від 19 жовтня 2022 року у справі № 200/11701/20-а, від 01 червня 2022 року у справі № 200/3807/20-а, від 10 лютого 2023 року у справі № 200/220/20-а, від 07 лютого 2023 року у справі № 200/3288/20-а, також висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 805/3362/17а.

Разом з цим, як вірно зазначено апелянтом, недоїмка зі сплати єдиного внеску у позивача станом на 31.10.2018 у розмірі 29 823,18 грн за період з І кварталу 2014 року по III квартал 2018 року, на підставі якої сформовано оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 № Ф-398-25, включала недоїмку у сумі 1108,27 грн за І квартал 2014 року, тобто, до вимоги включено період в який позивач не був звільнений від сплати єдиного внеску. Зазначене свідчить про правомірність спірної вимоги в частині недоїмки зі сплати єдиного внеску у сумі 1108,27 грн за І квартал 2014 року, що обумовлює скасування рішення суду в цій частині з відмовою у задоволені позовних вимог в цій частині.

Щодо посилання апелянта на пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом, суд зазначає наступне.

За положенням п. 42.1, 42.2, 42.4 ПК України, податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Платники податків, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті, можуть здійснювати листування з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронний цифровий підпис".

Листування контролюючих органів з платниками податків, зазначеними в абзаці першому цього пункту, здійснюється засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису шляхом надіслання документа в електронний кабінет з одночасним надісланням платнику податків на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет.

Датою вручення платнику податків документа є дата, зазначена у квитанції про доставку у текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету автоматично та свідчить про дату та час доставки документа платнику податків. У разі якщо доставка документа відбулася після 18 години, датою вручення документа платнику податків вважається наступний робочий день. Якщо доставка відбулася у вихідний чи святковий день, датою вручення документа платнику податків вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.

У разі неотримання контролюючим органом квитанції про доставку документа в електронний кабінет протягом двох робочих днів з дня його надіслання такий документ у паперовій формі на третій робочий день з дня відправлення з електронного кабінету надсилається за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручається платнику податків (його представнику).

При цьому строк доставки документа в електронний кабінет, визначений абзацом четвертим цього пункту, не зараховується до строку надіслання документів, визначеного цим Кодексом.

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

На вимогу платника податків, який отримав документ в електронній формі, контролюючий орган надає такому платнику податків відповідний документ у паперовій формі протягом трьох робочих днів з дня надходження відповідної вимоги (у паперовій або електронній формі) платника податків.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять докази надіслання податковим органом вимоги засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронний цифровий підпис".

В обґрунтування клопотання про поновлення строку представник позивача зазначив, що оскаржувану податкову вимогу № Ф-398-25 позивачем отримано 14 вересня 2021 року, до цього моменту від відповідача не було ніяких повідомлень про наявність заборгованості за податковою вимогою № Ф-398-25, повідомлень про наявність у поштових відділеннях адресованих листів від відповідача та від уповноважених представників поштових відділень позивач не отримував, а тому не міг знати про наявність ймовірно існуючого листа (ів). Позивач не зобов`язаний розшукувати імовірно існуючі листи від будь-якого органу державної влади, а повинен був належно повідомлений, як відповідачем, так і поштовим оператором, на якого покладено обов`язок по доставці листів від відповідача та будь-яких інших осіб позивачу та повідомлення про наявність у поштових відділеннях зареєстрованих листів.

Згідно з листом Сєвєродонецького відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області від 24 вересня 2021 року № 51236 постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 59078047 разом із вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року № Ф-398-25 вперше отримана представником позивача у відповідь на адвокатський запит від 14 вересня 2021 року.

Суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року № Ф-398-25У від відповідача не отримував (вимогу повернуто службою поштового зв`язку без вручення адресату через закінчення встановленого терміну зберігання), а отримав її лише 14 вересня 2021 року через свого представника, про що свідчить відмітка про отримання на адвокатський запит Адвокатського бюро «Жердєв» від 14 вересня 2021 року № 1/62/21, що свідчить про поважність причин пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції помилково застосував норми матеріального права у даних правовідносинах на період податкових зобов`язань на які не могли бути застосовано норми діючого законодавства щодо звільнення платника податків від зобов`язань щодо сплати ЄВ, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року № Ф-398-25У в частині недоїмки зі сплати єдиного внеску за І квартал 2014 року у сумі 1108,27 грн, з відмовою в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 р. у справі № 360/5031/21 задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 р. у справі № 360/5031/21 - скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року № Ф-398-25У в частині недоїмки зі сплати єдиного внеску за І квартал 2014 року у сумі 1108,27 грн, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в цій частині.

В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 р. у справі № 360/5031/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 19 квітня 2023 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць