Справа № 420/16227/22
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/16227/22
Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

10 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №62 від 22.07.2022 року «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 »;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій періоди роботи з 02.09.1985 року по 31.07.1989 рік в «Міська лікарня №20», з 27.10.1993 року по 20.09.1995 року в АСК «Бласко», з 06.12.1999 року по 30.04.2000 рік в «Міській лікарні № 20» та з 04.05.2000 року по 16.05.2002 року в Чорноморській центральній басейновій клінічній лікарні на водному транспорті та провести виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 13 липня 2022 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій у відповідності до пункту 7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за наявними записами в трудовій книжці. Однак, рішенням № 62 від 22.07.2022 року, яке прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві за принципом екстериторіальності, відмовлено у виплаті грошової допомоги у зв`язку із тим, що у позивача відсутній достатній спеціальний стаж роботи.

Також, як вказував позивач, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом №12757-10487/С-02/8-1500/22 від 09.08.2022 року на його звернення повідомило, що відсутні підстави для зарахування до спеціального стажу, який дає право на отримання грошової допомоги при призначені пенсії, періодів робіт з 02.09.1985 по 31.07.1989 та з 06.12.1999 по 30.04.2000 рр., оскільки позивач працював у цей час за сумісництвом.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ГУ ПФУ в Одеській області надало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ОСОБА_1 не надав документів на підтвердження спеціального стажу, який би доводив про наявність у позивача права на призначення пенсії за вислугою років та на призначення одноразової грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком. Крім того, відповідач вказав, що у даних правовідносинах, повноваження органу пенсійного забезпечення є дискреційними.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві також не погодилося із позовними вимогами та надало суду відзив на позов, в якому зазначалося, що згідно наданих документів та з урахуванням довідки від 11.07.2022 року № 49, яка видана Комунальним некомерційним підприємством «Консультативно-діагностичним центром № 20» Одеської міської ради, страховий стаж ОСОБА_1 , який дає право на призначення грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій становить 28 років 1 місяць 9 днів. З огляду на це, через відсутність необхідного стажу, на посадах, які дають право на оформлення пенсії за вислугу років, позивачу відмовлено у виплаті грошової допомоги.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції проігноровано те, що позивачем не підтверджено належним чином підстави для зарахування йому спеціального стажу. При цьому апелянт також доводить, що коли особа працює за сумісництвом, то у цьому випадку, такий стаж може бути зарахований лише до загального, а не до спеціального стажу, який до того ж є підставою для призначення пенсії за вислугою років та призначення грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій.

ОСОБА_1 надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду не надало.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії та грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій.

З 28 лютого 2022 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

13 липня 2022 р. (вхід. від 14.07.2022 р.) ОСОБА_1 звернувся із заявою № 5414 до ГУ ПФУ в Одеській області про врахування до спеціального стажу періодів роботи на посадах лікаря у лікарняних закладах з 02.09.1985 року по 31.07.1989 рік в «Міська лікарня № 20» з 27.10.1993 року по 20.09.1995 року в АСК «Бласко», з 06.12.1999 року по 30.04.2000 рік в «Міській лікарні № 20» та з 04.05.2000 року по 16.05.2002 року в Чорноморській центральній басейновій клінічній лікарні на водному транспорті та виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій.

Також, 13 липня 2022 року позивач надав заяву на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

ГУ ПФУ в м. Києві, з урахуванням принципу екстериторіальності, було розглянуто заяву ОСОБА_1 № 5414 від 14.07.2022 р. щодо виплати грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій. За результатами розгляду заяву ГУ ПФУ в м. Києві прийнято Рішення № 7499/03-16 (№ 62), яким відмовлено позивачу у задоволені заяви.

25 липня 2022 року позивач звернувся із заявою до ГУ ПФУ в Одеській області в якій зазначено, що Рішення №62 не містить розрахунку стажу, який дає право на виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій, а тому не зрозуміло який стаж не враховано. Крім того, у заяві позивач просив надати такий розрахунок.

Листом №12757-10487/С-02/8-1500/22 від 09.08.2022 року ГУ ПФУ в Одеській області роз`яснило підстави відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій та надало розрахунок стажу. Також пенсійний орган у листі проінформував позивача, що у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 у періоди з 02.09.1985 року по 31.07.1989 року та 06.12.1999 року по 30.04.2000 року працював за сумісництвом, то вказані періоди роботи не можуть бути зараховані до спеціального стажу роботи, який дає право на виплату грошової допомоги.

Не погоджуючись із діями відповідачів стосовно не зарахування до спеціального стажу періодів роботи з 02.09.1985 року по 31.07.1989 рік в «Міська лікарня №20», з 27.10.1993 року по 20.09.1995 року в АСК «Бласко», з 06.12.1999 року по 30.04.2000 рік в «Міській лікарні № 20» та з 04.05.2000 року по 16.05.2002 року в Чорноморській центральній басейновій клінічній лікарні на водному транспорті, а також щодо відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення № 62 від 22.07.2022 року не містить розрахунку спеціального стажу, його окремих періодів та підстав не врахування таких періодів до спеціального стажу. Суд також відхилив доводи відповідачів, що робота за сумісництвом не може бути врахована до спеціального стажу, оскільки законодавчі застереження щодо неврахування періодів роботи за сумісництвом до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, відсутні.

Суд прийшов до висновку, що у позивача наявний достатній спеціальний стаж для виплати йому грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірним питанням в межах розгляду апеляційної скарги є з`ясування наявності права у ОСОБА_1 на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що серед іншого, вимагає також перевірки достатності у позивача спеціального страхового стажу.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до пункту 2-1 Прикінцевих положень Закону № 1058 особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Пунктом «е» статті 55 Закону № 1788 передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців.

Відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV, та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 (далі - Порядок №1191).

Згідно з п. 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі Постанова № 909).

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058-ІV) та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону (№1058-ІV), працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (№1788-ХІІ), і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Системний аналіз наведених норм права дозволяє судовій колегії зробити висновок, що особа має право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за умови досягнення нею пенсійного віку, наявності спеціального страхового стажу за роботи на певних, визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.11.2018 по справі № 328/1619/17, від 28.11.2019 по справі № 522/5056/16-а, від 18.06.2021 по справі № 328/1620/17.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що єдиною підставою для відмови позивачу у виплаті грошової допомоги у спірному рішенні №62 від 22.07.2022 року зазначено відсутність необхідного спеціального страхового стажу. Зокрема, ГУ ПФУ в м. Києві, надаючи відмову на заяву позивача від 13 липня 2022 року, виходило з того, що спеціальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 28 років 1 місяць 9 днів (а.с. 17). При цьому, суд констатує, що рішення суб`єкта владних повноважень, у даному випадку, не містить розрахунку страхового стажу позивача, а відтак, за яких умов відповідачем було визначено саме таку кількість страхового спеціального стажу ОСОБА_1 , є незрозумілим.

На думку колегії суддів, означений недолік прийнятого рішення вказує, що акт індивідуальної дії, який сформований по відношенню до позивача, не можна вважати вмотивованим, оскільки такий не містить наведення суб`єктом владних повноважень зрозумілих мотивів його прийняття в частині обрахунку спеціального страхового стажу.

Разом із тим, як видно із листа ГУ ПФУ в Одеській області № 12757-10487/С-02/8-1500/22 від 09.08.2022 року, підставою для відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій все ж таки слугувала недостатність спеціального страхового стажу у позивача, що серед іншого, зумовлено не зарахуванням ОСОБА_1 до спеціального стажу періодів роботи з 02.09.1985 року по 31.07.1989 року та з 27.10.1993 року по 20.09.1995 року (а.с. 19).

Також, з наявного розрахунку стажу роботи ОСОБА_1 вбачається, що йому не зараховано до спеціального стажу періоди роботи з 04.12.1999 по 03.05.2000 рр. та з 04.05.2000 по 16.05.2002 рр. (а.с. 20).

У позовній заяві, відповіді на відзив позивач стверджує, що його спеціальний стаж становить 35 років 3 місяці 18 днів, до якого слід також зарахувати періоди роботи з 02.09.1985 року по 31.07.1989 року та з 27.10.1993 року по 20.09.1995 року, 04.12.1999 року по 03.05.2000 року та з 04.05.2000 року по 16.05.2002 року (а.с. 3, 42).

У той же час відповідачі у відзивах на позовну заяву наполягають, що підстав для зарахування позивачу до спеціального стажу періодів роботи, в тому числі й за сумісництвом не має, оскільки це не узгоджується із пенсійним законодавством (а.с. 47, 48, 66).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази та доводи сторін, перевіривши нормативне регулювання спірних правовідносин щодо наявності правових підстав для зарахування до спеціального стажу періодів роботи ОСОБА_1 , в тому числі й за сумісництвом на відповідних посадах, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011№ 1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е і ж статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Пунктом 4 Порядку № 1191 регламентовано, що страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які мають право на призначення пенсії відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Пунктом 5 Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України №1058-IVта які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Пунктом 7 Порядку № 1191 врегульовано, що виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Згідно розділу 2 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, це посади лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органах Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.

При цьому, за змістом примітки 3 до Переліку № 909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 р., яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

На момент роботи позивача протягом частини спірних періодів, діяла також постанова Ради Міністрів СРСР "Про пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я та сільського господарства" від 17.12.1959 № 1397, якою був затверджено Перелік установ, організацій та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Пунктом 1 розділу 2 цього Переліку закріплено, що право на пенсію за вислугу років мали лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушери, масажисти, лаборанти та медичні сестри - всі незалежно від найменування посади, дезінфекційні інструктори, які працювали в наступних лікувально-профілактичних закладах, закладах охорони материнства і дитинства, санітарно-профілактичних установах: лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії; амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги та переливання крові, медсанчастини, здоровпункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші).

Відповідно до ст. 48 КЗпП України та ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи та містить відомості про трудову діяльність працівника є трудова книжка.

Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що при обчислені спеціального стажу особи слід виходити саме з посади, яку обіймала така особа, що має бути підтверджено, зокрема, відповідними записами у трудовій книжці. У той же час, пенсійне законодавство України, яке підлягає застосуванню до цих спірних правовідносин, не встановлює жодних обмежень чи застережень в частині неможливості зарахування особі до спеціального стажу періодів роботи у випадках, коли трудова функція виконувалася працівником на умовах сумісництва, а не основної роботи. Тобто, особа, яка працювала за сумісництвом, але на посадах, які слід враховувати для обчислення стажу з метою визначення права на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV має цілком законні сподівання на те, що періоди її роботи за вказаних умов будуть зараховані до спеціального стажу.

Судова колегія при вирішенні справи також враховує сталу практику Верховного Суду, яка викладена у постановах від 11.04.2018 року по справі № 456/1310/17, від 21.10.2019 року по справі № 295/8391/15-а, від 17.06.2020 року по справі № 357/11458/17, за якою чинне законодавство не містять жодних застережень щодо неврахування стажу роботи у випадку роботи у закладах охорони здоров`я за сумісництвом.

З наявного в матеріалах справи розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 вбачається, що такий загалом становить 41 рік 10 місяців 19 днів. Крім того, в межах наявного страхового стажу позивачу було враховано спеціальний стаж у кількості 28 років 1 місяць 9 днів, який складається з наступних періодів роботи: з 01.08.1989 року по 11.10.1993 року, з 21.09.1995 року по 13.05.1997 року, з 14.05.1997 року по 03.12.1999 року, з 17.05.2002 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 30.09.2005 року, з 01.10.2005 року по 31.12.2021 року, з 01.01.2022 року по 31.01.2022 року (а.с. 20).

Також, з наданої копії трудової книжки вбачається, що ОСОБА_1 у спірний період, а саме з 27.10.1993 року по 20.09.1995 року працював судовим лікарем, з 06.12.1999 року по 30.04.2000 року за сумісництвом працював дільничним терапевтом, з 04.05.2000 року по 16.05.2002 року за сумісництвом виконував роботу лікаря бригади постійної готовності Центру медицини катастрофи на транспорті (а.с. 13-14 зворот).

У довідці № 49 від 11.07.2022 року вказано, що 02.09.1985 року ОСОБА_1 02.09.1985 року прийнятий за сумісництвом в «Міська поліклініка № 20» на посаду медичної сестри урологічного кабінету (наказ № 105 від 02.09.1985 року), а 31.07.1989 року звільнений за власним бажанням, 06.12.1999 року прийнятий за сумісництвом в «Міська поліклініка № 20» на посаду дільничного терапевта (наказ № 93-к від 06.12.1999 року), а 30.04.2000 року звільнений з посади за власним бажанням (а.с. 16).

Однак, вказані періоди роботи органом пенсійного забезпечення не були враховані позивачу в якості спеціального стажу в межах страхового стажу. При цьому ГУ ПФУ в Одеській області зазначило лише підставу для неврахування періодів роботи з 02.09.1985 року по 31.07.1989 року та з 06.12.1999 по 30.04.2000 року ГУ ПФУ в Одеській області, а саме виконання роботи за сумісництвом (а.с. 19).

Колегія суддів зазначає, що в межах загального страхового стажу та за певних нормативних обставин особа може розраховувати на те, що її стаж буде віднесено також і до спеціального, який до того ж надає відповідні пільги особі та право отримання певних видів допомоги. При цьому визначення спеціального стажу не призводить до збільшення загального страхового стажу, оскільки спеціальний стаж існує в межах наявного страхового стажу особи та не обраховується окремо від нього. Поряд із цим, законодавством України не встановлює будь-яких застережень щодо неможливості зарахування спеціального стажу особи у разі, коли робота виконувалася за сумісництвом.

Таким чином, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач у належний спосіб підтвердив свій спеціальний стаж, тому доводи апелянта стосовно недоведеності позивачем відповідного стажу є необґрунтованими, а відтак підлягають відхиленню.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що не зарахування позивачу до спеціального стажу періодів роботи на посадах лікаря у лікарняних закладах з 02.09.1985 року по 31.07.1989 року та з 27.10.1993 року по 20.09.1995 року, 04.12.1999 року по 03.05.2000 року та з 04.05.2000 року по 16.05.2002 року, є протиправними діями.

Тому судова колегія вважає, що до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 слід додати ще 8 років 3 місяці 3 дні, що обраховано за наступним механізмом: за період роботи з 02.09.1985 року по 31.07.1989 року спеціальний стаж становить 3 роки 10 місяців 30 днів, з 27.10.1993 року по 20.09.1995 року спеціальний стаж складає 1 рік 10 місяців 25 днів, з 04.12.1999 року по 03.05.2000 року спеціальний стаж становить 4 місяці 25 днів, з 04.05.2000 року по 16.05.2002 року складає 2 роки 13 днів.

Отже, спеціальний стаж роботи ОСОБА_1 в межах спірних правовідносин з урахуванням наведених розрахунків становить 36 років 4 місяці 12 днів, який складається із 28 років 1 місяця 9 днів, спір щодо якого відсутній між сторонами та 8 років 3 місяці 3 дні, спір щодо якого вирішено на користь позивача.

З урахуванням того, що позивач має право на зарахування до спеціального стажу вказаних періодів роботи, а також те, що спеціальний стаж позивача у підсумку становить 36 років 4 місяці 12 днів, колегія суддів приходить до висновку, що спеціальний стаж позивача у підсумку є достатнім для виплати йому грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому така вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Разом із тим, підстав, які б вказували на відсутність у позивача права на отримання разової грошової допомоги судом апеляційної інстанції не встановлено, а ГУ ПФУ в Одеській області жодних належних, допустимих та достатніх доказів на цей рахунок не надано.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 17 листопада 2022 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко