Справа № 460/48538/22
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 квітня 2023 року м. Рівне №460/48538/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

доДепартаменту з питань виконання покарань Міністерства Юстиції
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Департаменту з питань виконання покарань Міністерства Юстиції (далі відповідач), за змістом якого просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповідей на подані 01.08.2022 та 19.09.2022 скарги, що є порушенням вимог ст.40 Конституції України, ст.ст.19, 20 Закону України «Про звернення громадян»;

- зобов`язати відповідача надати відповіді по суті поданих скарг на виконання норм ст.19, 40 Конституції України та ст.19 Закону України «Про звернення громадян».

Позовні вимоги позивач мотивує протиправністю дій відповідача щодо неналежного розгляду його скарги щодо подальшого відбування покарання.

Ухвалою суду від 29.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

11.01.2023 відповідачем подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень вказано, що позовні є необґрунтованими та безпідставними, оскільки у порядку передбаченому Законом України «Про звернення громадян» скарга позивача була розглянута Департаментом та відповідно надана відповідь.

15.02.2023 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, за змістом яких відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Поряд з цим, відповідь на відзив на адресу суду від позивача не надходила.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

06.07.2022 позивач звернувся до Західного міжрегіонального управління Департаменту з виконання кримінальних покарань із клопотанням про переведення засудженого для подальшого відбування покарання з однієї виправної колонії до іншої, а саме: з ДУ «Чортківська УВП-26» до ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».

Зазначена обставина визнається позивачем та не заперечується відповідачем за змістом відзиву.

Листом від 22.07.2022 позивача повідомлено про те, що звернення останнього для подальшого відбування покарання до Державної установи «Рівненський слідчий ізолятор» розглянуто 18.07.2022 на засіданні Міжрегіональної комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції та прийнято рішення про відмову у його задоволенні у зв`язку з відсутністю вільних місць в секторі максимального рівня безпеки для чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі, Рівненського слідчого ізолятора.

01.08.2022 позивачем подано скаргу на рішення Міжрегіональної комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань.

19.09.2022 позивач подав до відповідача заяву, у якій просив надати рішення про результати розгляду скарги рішення Міжрегіональної комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань.

Не отримавши жодної відповіді на своє звернення та скаргу, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду (частина 3 статті 63 Конституції України).

Відповідно до частини 1 статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України, кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду (частини 1, 2 статті 7 Кримінально-виконавчого кодексу України).

На осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу (частина 2 статті 151 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що державою гарантовано права, свободи і законні інтереси засуджених, які користуються усіма правами людини та громадянина за винятком обмежень, визначених Кримінально-виконавчим кодексом України, законами України і встановлених вироком суду.

У силу вимог ст.8 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджені мають право звертатися відповідно до законодавства з пропозиціями, заявами і скаргами до адміністрації органів і установ виконання покарань, їх вищестоящих органів, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також інших відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, до уповноважених осіб таких міжнародних організацій, суду, органів прокуратури, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань.

Порядок реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 393/96-ВР, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону №393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Так, пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Статтею 15 цього ж Закону встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

За правилами ст. 18 Закону №393/96-ВР, громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання (ч.1 ст.20 Закону №393/96-ВР).

Вказані конституційні положення, а також положення Закону №393/96-ВР, містять правову процедуру розгляду звернень особи, зокрема, до суб`єктів владних повноважень, яка гарантує доступ особи до інформації, обов`язок розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У позовній заяві позивач вказує, що жодної відповіді на подану скаргу від 01.08.2022 та запит від 10.09.2022 від Департаменту з питань виконання покарань не отримував.

Однак, листом від 05.08.2022 №3/1-2347-22/Г-2014-ВС відповідачем надано відповідь на скаргу позивача на рішення Міжрегіональної комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань від 18.07.2022.

У цьому листі повідомлено, що скарги на рішення комісії подаються через комісію, яка ухвалила відповідне рішення. Отримавши скаргу, комісія, рішення якої оскаржується, невідкладно, але не пізніше двох робочих днів готує відповідні матеріали за скаргою, копію протоколу засідання комісії та надсилає їх до комісії або особи, уповноваженої на розгляд відповідної скарги. З огляду на викладене, розглянути відповідну скаргу можливо після подачі її у встановленому порядку.

Водночас проінформовано, що за інформацією наданою державною установою «Рівненській слідчий ізолятор» станом на 03.08.2022 вільні місця в секторі максимального рівня безпеки для чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі відсутні.

Крім того, листом від 26.09.2022 №3/1-2982-22/Г-2578 ВС повідомлено, що відповідь на звернення ОСОБА_1 щодо розгляду його скарги на рішення Міжрегіональної комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань щодо переведення осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, до установ виконання покарань від 18.07.2022 була надана 05.08.2022 за №3/1-2347-22/Г-2014-ВС.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем розглянуто звернення позивача від 01.08.2022 та 10.09.2022 та надано відповідні письмові відповіді.

Зважаючи на наведене, судом не встановлено протиправної бездіяльності відповідача, щодо розгляду звернення позивача, ні порушень його прав визначених законом України «Про звернення громадян».

Крім того, суд зауважує, що предметом розгляду даної справи виходячи зі змісту позовних вимог є саме розгляд, вирішення та надання обґрунтованої відповіді на заяви (скарги) позивача відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян", а не відповідне рішення комісії щодо переведення чи не переведення засудженого до іншої установи виконання покарань.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина друга статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень (дій, бездіяльності) суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно з частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що доводи позивача щодо протиправної бездіяльності відповідача та неналежного розгляду його звернення є безпідставним та спростовується встановленими в ході судового розгляду фактами, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи приписи статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Департамент з питань виконання покарань Міністерства Юстиції (вул. Ю. Іллєнка, буд. 81,м. Київ,04050. ЄДРПОУ/РНОКПП 43501242)

Повний текст рішення складений 19.04.2023.

Суддя Олег ГРЕСЬКО