Справа № 320/3257/22
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2023-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2023 року справа № 320/3257/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому позивач просить суд скасувати пункт 3 постанови про відкриття виконавчого провадження старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборського А.В. від 26.01.2022 року ВП №68361230.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 відкрито провадження у справі №320/3257/22, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та в порядку, визначеному положеннями ст. 287 КАС України. Витребувано від відповідача докази.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним фактично виконано рішення суду від 09.09.2021 у справі №320/2757/21 до моменту відкриття виконавчого провадження, тому немає підстав для стягнення виконавчого збору.

Також, посилається на пункт 3 частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження" відповідно до якого виконавчий збір не стягується, якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Витребувані докази та відзив на позовну на адресу суду не надходили, у зв`язку з чим справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 року у справі №320/2757/21 Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради зобов`язано здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком для непрацездатних осіб на 01.01.2020 з урахуванням вже виплачених сум, що складає 9 464,00 грн. (а.с. 9-11).

23.09.2021 з метою виконання зазначеного рішення суду позивачем здійснено нарахування не виплаченої ОСОБА_1 допомоги в розмірі 9 464,00 грн та складено верифікаційну відомість кредиторської заборгованості (а.с. 15-17).

Листом від 05.10.2021 № 10522 позивачем у відповідь на запит від 01.09.2021 №7092/36.01/36.05.01-21 надано до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації інформацію щодо потреби в бюджетних асигнуваннях для забезпечення грошових зобов`язань, які виникли на підставі рішень на користь стягувача за бюджетною програмою за КПКВК 2501290 «Забезпечення виконання рішень суду» по Білоцерківській міській територіальній громаді станом на 01.10.2021.

Згідно із зазначеною інформацією для виконання 128 судових рішень щодо виплати разової грошової допомоги до 5 травня ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань необхідно 1 091,595 тис грн., в тому числі кошти в сумі 9 464,00 грн. у справі № 320/2757/21 (а.с. 18-22).

24.09.2021 листом №10065 позивач проінформував ОСОБА_1 про те, що на виконання рішення суду йому нараховано недоплачену допомогу до 5 травня, зареєстровано нараховану суму в органі казначейства як кредиторську заборгованість та буде виплачено протягом трьох днів після надходження коштів на рахунок позивача (а.с. 23).

Станом на 24.12.2021 року відповідно інформації про здійснення виплат громадянам грошових зобов`язань, які виникали на підставі рішень на користь стягувача за бюджетною програмою за КПКВК 2501290 «Забезпечення виконання рішень суду» по Білоцерківській міській територіальній громаді, заборгованість за судовими рішеннями виплачена лише 34 громадянам. (а.с.29), а станом на 04.02.2022 залишок виділених позивачу за бюджетною програмою за КПКВК 2501290 «Забезпечення виконання рішень суду» коштів становив 0,00 грн. (а.с.30).

26.01.2022 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Київ та Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Амборським Андрієм Вікторовичем відкрито виконавче провадження №68361230 з примусового виконання виконавчого листа №320/2757/21, виданого Київським окружним адміністративним судом 11.01.2022 на підставі рішення від 09.09.2021 року у справі № 320/2757/21.

Пунктом третім вказаної постанови стягнуто з боржника (позивача у даній справі) виконавчий збір у розмірі 26000,00 грн. ( а.с. 13-14).

Не погоджуючись з правомірністю стягнення виконавчого збору, позивач звернувся з даним позовом до суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним фактично виконано рішення суду від 09.09.2021 у справі №320/2757/21 до моменту відкриття виконавчого провадження, тому немає підстав для стягнення виконавчого збору.

Також, посилається на пункт 3 частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження", відповідно до якого виконавчий збір не стягується, якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання таких відносин.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 02.06.2016 №1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон №1403-VIII).

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з абзацом першим частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно з частиною першою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою статті 27 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частина третя статті 27 Закону № 1404-VIII).

Абзацом першим частини четвертої статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено обов`язок державного виконавця винести постанову про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби (абзац третій частини четвертої статті 27 Закону № 1404-VIII).

За приписами пунктів 1-6 частини п`ятої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Також виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (частина дев`ята статті 27 Закону №1404-VIII).

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 у справі №320/2757/21, у зв`язку з примусовим виконанням якого державним виконавцем винесено оскаржувану постанову, позивача зобов`язано здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком для непрацездатних осіб на 01.01.2020 з урахуванням вже виплачених сум, що складає 9 464,00 грн.

Суд зазначає, що вказане рішення суду буде таким, що фактично виконано у повному обсязі лише після здійснення позивачем фактичної виплати ОСОБА_1 зазначеної в рішенні допомоги.

Разом з тим, в листі на адресу відповідача від 04.02.2022 № 02-30/23 (а.с. 31-33) позивач вказує, що зарахування допомоги на рахунок стягувача відбудеться після отримання грошових коштів від Мінсоцполітики відповідно до визначених пріоритетності та черговості виконання рішень згідно Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення виконання рішень суду у 2021 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 № 902.

За таких обставин суд відхиляє доводи позивача про те, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 у справі №320/2757/21 добровільно виконано ним до відкриття виконавчого провадження № 68361230.

Суд звертає увагу, що вичерпний перелік підстав для не стягнення виконавчого збору наведений в пунктах 1-6 частини п`ятої та в частині дев`ятій статті 27 Закону № 1404-VIII. Відсутність у боржника коштів для виконання рішення суду не є такою підставою.

При цьому суд відхиляє посилання позивача в обґрунтування протиправності оскаржуваної постанови на пункт 3 частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження, відповідно до якого виконавчий збір не стягується, якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

З цього приводу суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI (далі Закон № 4901-VI) передбачено, що цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

Відповідно до ст. 2 Закону № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 3 цього Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Разом з тим, виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 у справі №320/2757/21 не може здійснюватися відповідно до Закону № 4901-VI, оскільки зобов`язання позивача здійснити нарахування та виплату грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік не може вважатись ні стягненням коштів, ні зобов`язанням вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

Такого правового висновку щодо застосування наведених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд в постановах 09.12.2020 у справі № 522/19758/18, від 25.06.2020 у справі № 286/84/17, від 12.08 2020 у справі № 320/1426/17-а.

Суд звертає увагу, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02.06.2021 у справі №160/4481/20, від 31.05.2021 у справі №160/7321/19, від 26.06.2020 у справі № 360/3324/19, від 20.11.2019 у справі №480/1558/19, які мають бути враховані судом при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин відповідно до положень ч.5 ст. 242 КАС України.

Також суд відхиляє доводи позивача про те, що оскаржувана постанова не містить обґрунтувань суми виконавчого збору в розмірі 26 000,00 грн. у зв`язку з наступним.

Розмір виконавчого збору, що стягується державним виконавцем за примусове виконання рішення немайнового характеру визначений частиною третьою статті 27 Закону № 1404-VIII, а саме: чотири мінімальних розміри заробітної плати, коли боржником є юридична особа.

Аналіз змісту положень статті 63 Закону № 1404-VIII, що розміщена в розділі VIII «Виконання рішень немайнового характеру» дозволяє дійти висновку, що для цілей вказаного Закону під рішеннями немайнового характеру слід розуміти рішення, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Оскільки рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 у справі №320/2757/21 є рішенням немайнового характеру, за примусове виконання такого рішення з боржника-юридичної особи стягується виконавчий збір в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX встановлено з 01.01.2022 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 6500 гривень.

Отже визначений державним виконавцем в оскаржуваній постанові розмір виконавчого збору ґрунтується на вимогах Закону № 1404-VIII, а оскаржувана постанова є правомірною.

За таких обставин, системно проаналізувавши положення законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кушнова А.О.