Справа № 420/1814/21
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2023-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1814/21
19 квітня 2023 року м.Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Вовченко O.A.,
суддів Марина П.П.
Попова В.Ф.
секретар судового засідання Іщенко С.О.,
представника позивача Гупала П.М. (згідно ордеру),
представника відповідачів Кавун А.В. (згідно виписки),
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 у справі № 420/1814/21 за виключними обставинами в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Офіс Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку,-
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2021, яке залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2021 відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Офіс Генерального прокурора, про визнання протиправним та скасування рішення № 60 Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 23.11.2020 Про неуспішне проходженням прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 4 Одеської області ОСОБА_1 ; визнання протиправним та скасування наказу виконувача обов`язків керівника Одеської обласної прокуратури Безрукого Т.Р. від 23.12.2020 № 3037к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 4 Одеської області та в органах прокуратури України з 31.12.2020 на підставі п. 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру; зобов`язання Одеської обласної прокуратури поновити ОСОБА_1 на посаді заступника керівника Суворовської окружної прокуратури міста Одеса та в органах прокуратури України з 31.12.2020 або на рівнозначній посаді; стягнення з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме: з дня незаконного звільнення з 31.12.2020 до дня фактичного поновлення на посаді, в повному обсязі.

До суду 03.04.2023 за вх №10158/23 надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 у справі № 420/1814/21 за виключними обставинами в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Офіс Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку.

В обґрунтування своєї заяви позивач зазначає, що у даній справі суд при прийнятті рішення дійшов висновку про те, що відповідачем обґрунтовано визначено звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру». Утім, ці норми права Конституційним Судом України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). 01.03.2023 Конституційний Суд України виніс рішення за № 1-р(ІІ)/2023 у справі № 3-5/2022(9/22), яким визнав, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ та пункт б. розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Вказує, що внаслідок застосування Одеським окружним адміністративним судом при розгляді справи №420/1814/21 за позовом ОСОБА_1 норм матеріального права, що Конституційним Судом України визнано такими, що невідповідають Конституції України (є неконституційними), а саме пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ, призвело до неправильного вирішення Одеським окружним адміністративним судом даної справи, та як наслідком відмови ОСОБА_2 у задоволені його позовних вимог, що викладені у позовній заяві.

Ухвалою від 04.04.2023 відкрито провадження за виключними обставинами в адміністративній справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 у справі № 420/1814/21 за виключними обставинами в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Офіс Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку та визначено, що заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження колегією у складі трьох суддів.

10.04.2023 ухвалою суду клопотання представника заявника про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено та ухвалено судові засідання по справі № 420/17651/22 для представника заявника здійснювати в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням ним власних технічних засобів у підсистемі відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

До суду від представника Офісу Генерального прокурора 11.04.2023 за вх №11357/23 надійшли пояснення, в яких представником зазначено, що заява ОСОБА_1 є безпідставною та необґрунтованою. Вказує, що за змістом статті 152 Конституції України, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення та не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до прийняття такого рішення. Зазначає, що рішення від 01.03.2023 не повертає той стан речей, що існував до звільнення автора конституційної скарги з посади прокурора у 2019 році. Зазначає про помилковість твердження позивача про те, що у зв`язку з відсутністю ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймав посаду, відсутні і підстави для звільнення відповідно до п. 9 ч. 1ст. 51 Закону № 1697-VIІ, оскільки юридичним фактом, що зумовлює звільнення на підставі вказаного пункту, в даному випадку є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором регіональної прокуратури, а тому його і не було попереджено про можливе майбутнє звільнення відповідно до статті 49-2 КЗпП України, так як у разі успішного проходження атестації позивача було би переведено до Одеської окружної прокуратури про що він достеменно знав подавши заяву передбачену п. 10 розд. II Закону № 113-IX. Вказує, що рішенням Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(І1)/2023 норми Закону № 113-1Х, які були застосовані судами першої, апеляційної інстанції у справі № 420/1814/21, неконституційними не визнавалися. Просить у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Одеською окружною адміністративного суду від 23.06.2021 у справі № 420/1814/21 за виключними обставинами відмовити повністю.

12.04.2023 за вх №ЕП/12333/23 надійшли пояснення представника Одеської обласної прокуратури, в яких представником зазначено, що заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Вказано, що рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення та не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до прийняття такого рішення. Зазначено, що позивача було звільнено не у відповідності до КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва, а відповідно до Закону № 113-ІХ, який визначає першочергові заходи із реформи органів прокуратури, та є спеціальним законом у спірних правовідносинах і підставою для звільнення позивача стало рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації, а не ліквідація, реорганізація органу прокуратури та скорочення кількості працівників. Рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(ІІ)/2023 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття указаного рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

У судовому засіданні позивач та його представник заяву підтримали та просили її задовольнити.

Представник відповідачів у судовому засіданні щодо задоволення заяви представника позивача заперечувала.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в органах прокуратури на посаді заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 4 Одеської області.

09 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подано заяву про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

30 жовтня 2020 року за наслідками складання іспиту анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора ОСОБА_1 набрав 68 балів, що є менше встановленого прохідного балу (70) для успішного складання іспиту.

23 листопада 2020 року Другою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) прийнято рішення № 60 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора».

23 грудня 2020 року Одеською обласною прокуратурою прийнято наказ № 3037к, яким звільнено ОСОБА_1 з посади заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 4 Одеської області та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 ЗУ «Про прокуратуру» з 30 грудня 2020 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2021, яке залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2021 відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що «…в даному випадку юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 ЗУ «Про прокуратуру» є не завершення процесу ліквідації, реорганізації чи процедури скорочення чисельності прокурорів органу прокуратури, а виключно настання події зумовленою наявністю рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації позивачем, що свідчить про правомірність наказу виконувача обов`язків керівника Одеської обласної прокуратури Безрукого Т.Р. від 23.12.2020 № 3037к.

Пункт 9 ч. 1 ст. 51 ЗУ «Про прокуратуру» є однією із умов звільнення, проте обставини застосування цієї умови визначені як у ст. 60 ЗУ «Про прокуратуру», так у п.19 Розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX.

При цьому, за приписами абз. 4 п. 2 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX, зупинена до 01 вересня 2021 року дія, окрім іншого, ст. 60 ЗУ «Про прокуратуру», тобто в період з 29 вересня 2020 року по 01 вересня 2021 року на законодавчому рівні не передбачено звільнення прокурора з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо: 1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п`ятнадцяти днів; 2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; 3) прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

Застосування такої підстави, як п. 9 ч.1 ст. 51 ЗУ «Про прокуратуру», передбачено п. 19 Розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX, у разі настання однієї з таких підстав, як, зокрема рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури (пп.2 п.19 розділу ІІ Закону № 113-ІХ).

Таким чином, оскільки позивач не пройшов успішно тестування, суд дійшов висновку, що до позивача обґрунтовано застосовано підставу для звільнення, передбачену п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»».

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Відповідно до приписів ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 19.02.2021 (справа № 808/1628/18, розглянута у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду) сформував правовий висновок щодо практичного застосування положень зазначеної норми КАС України та зазначив, що «положення пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України містять імперативний припис, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане.

Слід звернути увагу, що словосполучення «ще не виконане», яке вживається у пункті 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також «розширеного тлумачення» про яке зазначено в ухвалі Верховного Суду від 14 травня 2020 року, якою справу №808/1628/18 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством».

Окремо Верховний Суд зазначив: «…не може вважатись невиконаним, в розумінні положень пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання».

Зважаючи на вищенаведене, суд не знаходить підстав для не врахування правового висновку об`єднаної палати у справі, що розглядається.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач у цій справі просить переглянути за виключними обставинами в порядку статті 361 КАС України судове рішення, яким йому у задоволенні позову відмовлено.

У випадку, що є предметом дослідження, рішення не може вважатись невиконаним в контексті приписів пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.

Таким чином, з огляду на наведений вище правовий висновок, правові підстави для задоволення заяви позивача в цьому випадку - відсутні.

Окремо колегія суддів звертає увагу, що рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(ІІ)/2023 у справі №3-5/2022(9/22) може бути підставою для перегляду відповідного судового рішення, проте за певних умов (якщо рішення ще не виконане).

Відповідно до частини першої статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Відповідно до змісту п.2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(ІІ)/2023 у справі №3-5/2022(9/22) пункт 6 розділу П "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Верховний Суд неодноразово розглядав справи, в яких вирішувалося питання застосування положень частини другої статті 152 Конституції України, статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» у взаємозв`язку з положеннями пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, яка входить до складу палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, у постанові від 17.12.2019 у справі № 808/2492/18 зазначив, що наявність рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки під час розв`язання спору. На час виникнення спірних правовідносин та на час ухвалення рішення судом закон був чинним та підлягав застосуванню. Суд також зазначив, що з тексту імперативних приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України вбачається, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом у процесі розв`язання справи, може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане. Суд дійшов висновку, що в ситуації, яка є предметом дослідження, рішення не може вважатись невиконаним в контексті приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, що входить до палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян, висловив у постанові від 25.07.2019 у справі № 804/3790/17 правову позицію про те, що рішення Конституційного Суду України на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття зазначеного рішення Конституційного Суду України, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Крім того, рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19).

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 04.08.2022 у справі №280/5907/19.

Також, Верховний Суд у справі №420/6784/21 (в якій предметом спору був зокрема наказ Генерального прокурора від 7 квітня 2021 року № 200-к про звільнення позивача з посади військового прокурора Південного регіону України і з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та поновлення позивача на посаді керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону або рівнозначній посаді з 8 квітня 2021 року) прийняв 05.04.2023 постанову, в якій зробив висновок, що «Рішення Конституційного Суду України від 1 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 не поширюється на спірні правовідносини у цій справі, які виникли та припинилися до ухвалення Конституційним Судом України цього рішення».

Відтак, з урахуванням встановлених судом обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 у справі № 420/1814/21 за виключними обставинами, та відповідно для скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 та прийняття нового рішення.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які наявні у справі щодо їх належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів вважає що заява про перегляд рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 у справі № 420/1814/21 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 90, 242, 245, 255, 295, 368, 369 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 у справі № 420/1814/21 за виключними обставинами в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Офіс Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено та підписано 21.04.2023.

Головуючий суддя О.А. Вовченко

Суддя П.П. Марин

Суддя В.Ф. Попов