Справа № 380/2682/23
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2023-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№ 380/2682/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого-судді Мартинюка В.Я., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи у м.Львові справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу Державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною і скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Відділу Державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову №350393 від 25.01.2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу, передбаченого ст.48 та абзацом 3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у розмірі 17000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він не є перевізником вантажів, оскільки перевозив власну виготовлену продукцію, а тому не має обов`язку використання тахографу, так як такий обов`язок передбачено лише для автомобільних перевізників, які надають комерційні послуги з перевезення вантажів. Стверджує, що порядок облаштування транспортного засобу тахографом передбачено законодавством лише для осіб, які надають послуги з перевезення, а не здійснюють його для власних потреб. Вказує, що приписи Інструкції №385 поширюються виключно на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів або вантажів автомобільними транспортними засобами і, відповідно, не поширюється на суб`єктів, що такі послуги не надають.

Ухвалою суду від 20.02.2023 року відкрито спрощене позовне провадження.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, судом встановлено такі обставини.

Відділом державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті 02.12.2022 року під час перевірки транспортного засобу марки Scania, номерний знак НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , серія та номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 , НОМЕР_4 складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №334547.

У цьому акті встановлено наступні порушення: відсутній протокол перевірки адаптації тахографа до транспортного засобу, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - ч.1 абзац третій Перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Водій ОСОБА_2 із вказаним актом був ознайомлений.

Постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу складеною Відділом державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті №350393 від 25.01.2023 року у зв`язку із допущенням порушення законодавства про автомобільний транспорт (перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 та 48), відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» на позивача накладено адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн. 00 коп.

Листом №5296/33/24-23 від 26.01.2023 року позивача повідомлено про те, що 25.01.2023 року відбувся розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, за результатами якого до нього застосовано адміністративно-господарський штраф згідно ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та відповідно до Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 08.11.2006 року №1567.

Не погодившись із згаданою постановою позивач звернувся із позовом до адміністративного суду.

Змістом спірних правовідносин є постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті №350393 від 25.01.2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні визначено Законом України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05.04.2001 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон №2344-III).

Згідно із ст.1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно із ч.14 ст.6 Закону № 2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно вимог ст.34 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно - правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.

У відповідності до ч.1 ст.48 Закону №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Частиною другою цієї ж норми передбачено, що документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Абзацом третім ч.1 ст.60 Закону №2344-ІІІ передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 2 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1567) передбачено, що рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 року №340, з наступними змінами та доповненнями (далі - Положення №340), встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку.

Так, відповідно до п.1.3 наведеного Положення №340 його вимоги поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

За змістом п.6.1 Положення №340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни (п.6.2 Положення №340).

Відповідно до п.6.3 Положення №340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Пунктом 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом міністерства транспорту та зв`язку №385 від 24.06.2010 року, з наступними змінами та доповненнями (далі Інструкція №385), водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом

Отже, у даному випадку, законодавець в обов`язковому порядку визначає умови для встановлення на транспортний засіб тахографа або ж у разі його відсутності наявності індивідуальної контрольної книжки водія або копії графіка змінності водіїв.

За наявності тахографа водій повинен мати при собі також, у тому числі, протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.

Як вбачається із акта проведення перевірки №334547 від 02.12.2022 року у водія ОСОБА_2 на момент проведення перевірки був відсутній протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу Scania.

Вказане позивачем у позовній заяві не заперечуються.

Суд звертає увагу, що ст.48 Закону №2344-ІІІ чітко передбачає обов`язок перевізника та, зокрема, водія пред`являти посадовим особам відповідача, які здійснюють перевірку, документи, на підставі яких здійснюється вантажне перевезення (зокрема, протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу).

Враховуючи, що водієм ОСОБА_2 під час проведення перевірки не було виконано вимог, передбачених вказаною нормою, суд дійшов висновку про відсутність порушень при складанні відповідачем згаданого акта та, як наслідок, прийняття оскаржуваної постанови.

При цьому, як вбачається із позовної заяви, основним аргументом позивача, яким він обґрунтовує неправомірність прийняття відповідачем оскаржуваної постанови, є те, що порядок облаштування транспортного засобу тахографом або індивідуальною контрольною книжкою водія поширюється лише на осіб, які надають послуги з перевезення, а не на нього.

Суд зазначає, що норми Положення №340 не містять жодних розмежувань щодо поширення своєї дії на осіб, які надають послуги з перевезення вантажів чи осіб, які здійснюють перевезення вантажів.

Окрім того, в контексті визначення позивача як суб`єкта відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт у спірних правовідносинах варто зазначити наступне.

З урахуванням змісту норм Закону №2344-ІІІ слідує висновок, що відповідальність у даному випадку несуть фізичні чи юридичні особи, які безпосередньо здійснюють, у тому числі, за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами (у тому числі визначення автомобільного перевізника у ст.1 Закону № 2344-III).

Зокрема, приписи ст.60 Закону № 2344-III передбачають наявність спеціального суб`єкта відповідальності - автомобільного перевізника.

Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363 затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, з наступними змінами та доповненнями (далі - Правила №363).

Згідно із абзацом 18 розділу І Правил №363 перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

З матеріалів справи (товарно-транспортна накладна №72 від 02.12.2022 року; договір №1/11 від 01.11.2022 року) вбачається, що позивач як продавець 02.12.2022 року здійснював перевезення вантажу (палетної заготовки) для покупця приватного акціонерного товариства «Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій».

Зазначена обставина вказує на те, що позивач у день проведення перевірки у розумінні вищезгаданих норм здійснював перевезення вантажу за власний кошт.

Абзацом 26 розділу І Правил №363 передбачено, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно уже згаданої товарно-транспортної накладної позивач (водій ОСОБА_2 ) на транспортному засобі з реєстраційним номером НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_2 здійснював перевезення вантажу.

У цій товарно-транспортній накладній позивач зазначений як автомобільний перевізник.

Водій транспортного засобу із аналогічними реєстраційними номерами ОСОБА_2 вказаний і в акті проведення перевірки №334547 від 02.12.2022 року.

Наведе дозволяє суду прийти до висновку, що автомобільним перевізником у даному випадку був саме позивач.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно застосував до позивача як до автомобільного перевізника адміністративно-господарські санкції.

Окрім того, слід наголосити на тому, що позивач, обґрунтовуючи неправомірність прийняття оскаржуваної постанови, посилається на абзац третій ч.1 ст.60 Закону №2344-ІІІ у наступному вигляді: «За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи: за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Однак, вказана норма на час виникнення спірних правовідносин та на час ухвалення даного судового рішення передбачає зовсім інший зміст.

Зокрема, словосполучення «за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів», на яке посилається позивач, у законодавстві зазначено наступним чином - «за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів».

Зазначена обставина також вказує, що згадана норма поширюється на позивача як на автомобільного перевізника, який здійснював перевезення вантажу за власний кошт у спірних правовідносинах.

При цьому, судом не беруться до уваги також інші твердження позивача, з огляду на встановлені обставини.

З огляду на викладене, судом не встановлено порушень оскаржуваною постановою критеріїв правомірності, визначених ч.2 ст.2 КАС України, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Щодо судових витрат, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, такі не підлягають присудженню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Мартинюк В.Я.