Справа № 420/18452/22
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2023-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Одесі, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Одесі, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Одесі від 29.09.2022 року №34 в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Гермес» з 18.09.1991 року по 31.05.1992 року, періоду роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Валерія» з 01.06.1992 року по 22.02.1994 року та періодів роботи у Приватному підприємстві «Восход» з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року та з 01.04.2005 року по 22.05.2007 року, визнання протиправною бездіяльності Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Одесі щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Гермес» з 18.09. 1991 року по 31.05.1992 року, періоду роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Валерія» з 01.06.1992 року по 22.02.1994 року та періодів роботи у Приватному підприємстві «Восход» з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року та з 01.04.2005 року по 22.05.2007 року, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Гермес» з 18.09.1991 року по 31.05.1992 року, період роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Валерія» з 01.06.1992 року по 22.02.1994 року та періоди роботи у Приватному підприємстві «Восход» з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року та з 01.04.2005 року по 22.05.2007 року і здійснити перерахунок розміру пенсії за віком позивача у зв`язку із збільшенням її страхового стажу.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 262 КАС України та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, позивачу - відповіді на відзив.

Позов обґрунтований позивачем тим, що разом із заявою про признання пенсії ОСОБА_1 органу Пенсійного фонду України було надано трудову книжку, з якої вбачається, весь період страхового стажу позивача, починаючи з 22.02.1982 року. При цьому, не зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи, які чітко зазначені в трудовій книжці, носить формальний характер і не відповідає вимогам пенсійного законодавства, що свідчить про те, що відповідачем не було забезпечено розгляду наданої позивачем заяви про призначення пенсії за віком шляхом всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів. Крім того, питання щодо сплати роботодавцем (підприємством-страхувальником) страхових внесків до Пенсійного фонду України не залежить від волевиявлення працівника, а тому ОСОБА_1 не могла ніяким чином вплинути на це.

З відзиву на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області вбачається, що відповідач позов не визнає. Так, щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 18.09.1991 року по 31.05.1992 року у ТОВ «Гермес» та з 01.06.1992 року по 22.02.1994 року у ТОВ «Валерія» відповідач зазначив, що на підтвердження стажу роботи у зазначених періодах позивачем було надано до Головного управління трудову книжку. У зазначений період порядок заповнення трудових книжок регулювався «Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в організаціях та установа, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974 року. Відповідно до п. 2. 3 Інструкції № 162 (далі мовою оригіналу) «все записи в трудовой книжке о приеме на работу, переводе на другую постоянную работу или увольнении, а также о награждениях и поощрениях вносятся администрацией предприятия после издания приказа (распоряжения), но не позднее недельного срока, а при увольнении - в день увольнения и должны точно соответствовать тексту приказа (распоряжения)». Відповідно до п. 2. 26 Інструкції № 162 (далі мовою оригіналу) «запись об увольнении в трудовой книжке работника производится с соблюдением следующих правил: в графе 1 ставится порядковый номер записи; в графе 2 - дата увольнения; в графе 3 - причина увольнения; в графе 4 указывается, на основании чего внесена запись, - приказ (распоряжение), его дата и номер». Відповідно до п. 2. 9 Інструкції № 162 (далі мовою оригіналу) «В разделах «Сведения о работе», «Сведения о награждениях», «Сведения о поощрениях» трудовой книжки (вкладыша) зачеркивание ранее внесенных неточных или неправильных записей не допускается. При необходимости, например, изменения записи сведений о работе после указания соответствующего порядкового номера, даты внесения записи в графе 3 пишется: «Запись за № таким-то недействительна. Принят по такой-то профессии (должности)» и в графе 4 повторяется дата и номер приказа (распоряжения) администрации, запись из которого неправильно внесена в трудовую книжку. В таком же порядке признается недействительной запись об увольнении и переводе на другую постоянную работу в случае незаконного увольнения или перевода, установленного органом по рассмотрению трудовых споров, и восстановления на прежней работе или изменения формулировки причины увольнения. Например, пишется: «Запись за № таким-то недействительна, восстановлен на прежней работе». При изменении формулировки причины увольнения пишется: «Запись за № таким-то недействительна, уволен...» и указывается новая формулировка». Всупереч наведеним вище нормам законодавства про ведення трудових книжок, у записах про відомості роботи позивача з 18.09.1991 року по 31.05.1992 року у ТОВ «Гермес» та з 01.06.1992 року по 22.02.1994 року у ТОВ «Валерія» містяться виправлення у датах та номерах наказів про прийняття/звільнення з роботи. Враховуючи те, що такі виправлення внесені не у спосіб, що передбачений Інструкцією № 162, Головне управління не мало підстав для зарахування таких періодів до страхового стажу позивача. Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року та з 01.04.2005 року по 22.05.2007 року у ПП «Восход», відповідач зазначив, що за даними персоніфікованого обліку у періоди з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року та з 01.04.2005 року по 22.05.2007 року відсутні відомості про сплату позивачем страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Таким чином, у Головного управління були відсутні правові підстави для зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача. Враховуючи викладене, відповідач вважає що відсутні підстави для задоволення позовної заяви, оскільки обчислюючи стаж позивача Головне управління діяло на підставі, в межах та у спосіб, що визначені законодавством.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення проти позову, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 21.09.2022 року звернулася до Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням 34 від 29.09.2022 року Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі позивачу призначено пенсію за віком із розрахунку 29 років 13 днів страхового стажу (аркуш справи 84).

Листом від 02.11.2022 року №1500-1606-8/114549 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило представнику позивача на його адвокатський запит про те, що до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 18.09.1991 року по 31.05.1992 року час роботи секретарем діловодом за переведенням у ТОВ «Гермес», оскільки в трудовій книжці вбачається допис наказів та дат про прийняття та звільнення, а також період з 01.06.1992 року по 22.02.1994 року час роботи секретарем референтом у ТОВ «Валерія», оскільки наявне виправлення в даті наказу про прийняття на роботу (аркуш справи 78).

Крім того, листом від 06.12.2022 року №1500-0306-8/125826 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило представнику позивача на його адвокатський запит про те, що ОСОБА_1 , до страхового стажу не зараховано періоди роботи в ПП «Восход» з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року та з 01.04.2005 року по 22.05.2007 року, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу за формою ОК-5 відсутні дані про сплату у ці періоди страхових внесків, що відповідає частині 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач не погодився із правомірністю рішення та бездіяльності відповідача та звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 56, ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3, 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто з наведеного вбачається, що уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

З трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 09.01.1984 року вбачається, що ОСОБА_1 у період з 18.09.1991 року по 31.05.1992 року працювала у ТОВ «Гермес», у період з 01.06.1992 року по 22.02.1994 року працювала у ТОВ «Валерія», та з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року та з 01.04.2005 року по 22.05.2007 року у ПП «Восход» (аркуш справи 38-57).

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що при розрахунку стажу для призначення пенсії позивача пенсійним органом не зараховано трудову діяльність ОСОБА_1 з 18.09.1991 року по 31.05.1992 року час роботи секретарем діловодом за переведенням у ТОВ «Гермес», оскільки в трудовій книжці вбачається допис наказів та дат про прийняття та звільнення, та у період з 01.06.1992 року по 22.02.1994 року час роботи секретарем референтом у ТОВ «Валерія», оскільки наявне виправлення в даті наказу про прийняття на роботу.

Порядок ведення трудових книжок, був урегульований «Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року № 162 та «Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58.

Згідно з п. 2.3 Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У п. 2.4 Інструкції № 58, зокрема, зазначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

При цьому, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Крім того, судом взято до уваги зміст положень Порядку № 637, відповідно до п. 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

При цьому, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 06.02.2018 у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, провадження № К/9901/2310/18.

Суд також зазначає, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальні недоліки оформлення записів трудової книжки, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства.

Крім того, Верховний Суд у іншій постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2020 року по справі №686/3264/16-а №6 зазначено необхідність застосування саме записів у трудовій книжці, а надання довідок вимагається у разі відсутності в ній відповідних записів.

Враховуючи вищевикладені обставини, для обчислення стажу роботи при призначенні пенсії позивачу мають бути зараховані періоди роботи позивача з 18.09.1991 року по 31.05.1992 року час роботи секретарем діловодом за переведенням у ТОВ «Гермес» та у період з 01.06.1992 року по 22.02.1994 року час роботи секретарем референтом у ТОВ «Валерія».

Крім того, ОСОБА_1 не зараховано до страхового стажу періоди роботи в ПП «Восход» з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року та з 01.04.2005 року по 22.05.2007 року, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу за формою ОК-5 відсутні дані про сплату у ці періоди страхових внесків, що відповідає частині 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 14, ч. 10, 12 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхувальниками є, роботодавці, зокрема, підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Статтею 15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Відповідно до положень ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаних підприємствах, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Частиною 5 ст.242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає необхідним застосувати правові висновки Верховного суду, викладені у постанові від 20.03.2019 року по справі №688/947/17.

Верховний Суд зазначив, що відповідно до ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Відтак, фактично внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

При цьому, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві. Неперерахування підприємством за позивача страхових внесків не є підставою для не включення відповідного періоду роботи до стажу, що дає право на трудову пенсію, оскільки відповідно до ст. 62 Закону №1058-ІV основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка працівника.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2020 року по справі №686/3264/16-а №6 зазначено необхідність застосування саме записів у трудовій книжці, а надання довідок вимагається у разі відсутності в ній відповідних записів.

Враховуючи вищевикладені обставини, до страхового стажу позивача має бути зарахований період роботи в ПП «Восход» з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року та з 01.04.2005 року по 22.05.2007 року.

Таким чином рішення Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Одесі від 29.09.2022 року №34 в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Гермес» з 18.09.1991 року по 31.05.1992 року, періоду роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Валерія» з 01.06.1992 року по 22.02.1994 року та періодів роботи у Приватному підприємстві «Восход» з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року та з 01.04.2005 року по 22.05.2007 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи протиправність та скасування оскаржуваного рішення у суду є всі підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Гермес» з 18.09.1991 року по 31.05.1992 року, період роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Валерія» з 01.06.1992 року по 22.02.1994 року та періоди роботи у Приватному підприємстві «Восход» з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року та з 01.04.2005 року по 22.05.2007 року та здійснити перерахунок розміру пенсії за віком позивача у зв`язку із збільшенням її страхового стажу.

При цьому, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправною бездіяльності Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Одесі щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Гермес» з 18.09.1991 року по 31.05.1992 року, періоду роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Валерія» з 01.06.1992 року по 22.02.1994 року та періодів роботи у Приватному підприємстві «Восход» з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року та з 01.04.2005 року по 22.05.2007 року, оскільки за результатом розгляду заяви позивача про призначення пенсії було прийнято рішення від 29.09.2022 року №34, тобто в даному випадку бездіяльність відповідача відсутня.

Що стосується вимоги позивача про зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є засобом судового контролю за виконанням судового рішення, який застосовується судом за власною ініціативою та розсудом і не може бути предметом позовних вимог, проте в даному випадку суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, відповідають вимогам законодавства та підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування рішення Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Одесі від 29.09.2022 року №34 в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Гермес» з 18.09.1991 року по 31.05.1992 року, періоду роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Валерія» з 01.06.1992 року по 22.02.1994 року та періодів роботи у Приватному підприємстві «Восход» з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року та з 01.04.2005 року по 22.05.2007 року, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Гермес» з 18.09.1991 року по 31.05.1992 року, період роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Валерія» з 01.06.1992 року по 22.02.1994 року та періоди роботи у Приватному підприємстві «Восход» з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року та з 01.04.2005 року по 22.05.2007 року та здійснити перерахунок розміру пенсії за віком позивача у зв`язку із збільшенням її страхового стажу, а в іншій частині вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Одесі (вул. Добровольського, буд. 125, м. Одеса, 65003), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) про визнання протиправним та скасування рішення Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Одесі від 29.09.2022 року №34 в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Гермес» з 18.09.1991 року по 31.05.1992 року, періоду роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Валерія» з 01.06.1992 року по 22.02.1994 року та періодів роботи у Приватному підприємстві «Восход» з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року та з 01.04.2005 року по 22.05.2007 року, визнання протиправною бездіяльності Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Одесі щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Гермес» з 18.09. 1991 року по 31.05.1992 року, періоду роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Валерія» з 01.06.1992 року по 22.02.1994 року та періодів роботи у Приватному підприємстві «Восход» з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року та з 01.04.2005 року по 22.05.2007 року, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Гермес» з 18.09.1991 року по 31.05.1992 року, період роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Валерія» з 01.06.1992 року по 22.02.1994 року та періоди роботи у Приватному підприємстві «Восход» з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року та з 01.04.2005 року по 22.05.2007 року і здійснити перерахунок розміру пенсії за віком позивача у зв`язку із збільшенням її страхового стажу задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Одесі від 29.09.2022 року №34 в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Гермес» з 18.09.1991 року по 31.05.1992 року, періоду роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Валерія» з 01.06.1992 року по 22.02.1994 року та періодів роботи у Приватному підприємстві «Восход» з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року та з 01.04.2005 року по 22.05.2007 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Гермес» з 18.09.1991 року по 31.05.1992 року, період роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Валерія» з 01.06.1992 року по 22.02.1994 року та періоди роботи у Приватному підприємстві «Восход» з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року та з 01.04.2005 року по 22.05.2007 року та здійснити перерахунок розміру пенсії за віком ОСОБА_1 у зв`язку із збільшенням її страхового стажу.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.І. Свида