Справа № 400/2342/19
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 400/2342/19
Головуючий в 1 інстанції: Фульга А. П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Осіпова Ю.В.,
судді Танасогло Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про визнання протиправним нарахування і виплату суддівської винагороди, -

В С Т А Н О В И В:

В 2019 році ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (далі відповідач, ТУ ДСА) в якому просив:

- визнати протиправним нарахування і виплату Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Миколаївській області суддівської винагороди за червень 2019 року із застосуванням розміру посадового окладу 28815,00 грн.;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 29276,00 грн. недоплаченої суддівської винагороди з 10 червня по 27 червня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що суддівську винагороду за червень нараховано та виплачено із застосуванням посадового окладу, меншого ніж встановленого ч. 3 ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, тобто не з розміру 15 мінімальних заробітних плат, що є порушенням права на оплату праці.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що позивач працює на посаді судді Ленінського районного суду міста Миколаєва, кваліфікаційне оцінювання на час подання позову не проходив. Позивачу встановлена надбавка за вислугу років в розмірі 20% посадового окладу, що підтверджується наказом від 10.12.2018 року №11/0с/г/18.

У червні 2019 року позивачу виплачена суддівська винагорода з розрахунку посадового окладу 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 28815,00 грн..

Проте, на думку позивача, за червень 2019 року відповідачем нараховано та виплачено суддівську винагороду із застосуванням посадового окладу, меншому ніж встановленого ч.3 ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, тобто не з розміру 15 мінімальних заробітних плат, що є порушенням його права на оплату праці.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Законом №1774 від 06.12.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01.01.2017 року, змінено підхід до визначення розмірів посадових окладів і заробітної плати працівників, а також інших виплат. Отже, цим законом запроваджено нову розрахункову величину для визначення розмірів тих чи інших виплат шляхом заміни мінімальної заробітної плати на прожитковий мінімум.

Колегія суддів погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.135 Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Частиною 3 ст.135 Закону №1402-VIIІ було встановлено, що базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) 30 мінімальних заробітних плат - судді місцевого суду; 2) 50 мінімальних заробітних плат - судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду; 3) 75 мінімальних заробітних плат - судді Верховного Суду.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII (далі - Закон №1774-VIII), який набрав чинності 01.01.2017 року, зокрема, частину 3 статті 135 Закону №1402-VIIІ викладено в такій редакції: «Базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року».

Згідно зі статтями 7, 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 року №2629-VIII розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з 01.01.2019 року становить 1921,00 грн., а розмір мінімальної заробітної плати 4173,00 грн..

Пунктом 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII (положення якого діяли на час існування спірних правовідносин до моменту виключення цього пункту Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16 жовтня 2019 року №193-IX) було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, тобто Законом №1402-VIII, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI.

Пункт 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII передбачав, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI.

Як уже зазначалось, частиною 3 статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIІІ було визначено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Однак, 04.12.2018 року Конституційний Суд України прийняв рішення №11-р/2018, яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.3 ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII. Це положення належить застосовувати у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат».

Разом з тим, 06.12.2016 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII (далі - Закон №1774-VIII), що набрав чинності 01.01.2017 року.

Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1774-VIII встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів і заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Згідно з п.9 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1774-VIII, до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Питання розрахункової величини, яку належить застосовувати при визначенні суддівської винагороди після набрання законної сили Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 року №11-р/2018, досліджувалося Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у рішенні від 11.03.2020 року та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.11.2020 року в справі №200/9195/19-а.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.11.2020 року зазначила, що, як свідчить зміст Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року №11-р/2018, визнаючи неконституційним положення ч.3 ст.133 Закону №2453-VI, Конституційний Суд України зауважив, що законодавець неодноразово вносив зміни до вказаного Закону щодо розміру посадового окладу, унаслідок яких оклад судді місцевого суду було зменшено з 15 до 10 мінімальних заробітних плат. Такі зміни суд визнав посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому. У зв`язку із цим у Рішенні від 04.12.2018 року №11-р/2018 Конституційний Суд України вказав на звуження змісту та обсягу гарантій незалежності суддів через зменшення гарантованого розміру винагороди судді у спеціальному законі, тобто у зв`язку зі зміною абсолютної величини такої винагороди.

А тому внаслідок прийняття Конституційним Судом України Рішення від 04.12.2018 року №11-р/2018 розмір суддівської винагороди для суддів, що не пройшли кваліфікаційного оцінювання, зріс із дня набрання цим Рішенням законної сили, оскільки величина посадового окладу змінилася з 10 на 15 мінімальних заробітних плат.

Натомість, Законом №1774-VIII змінено підхід до визначення розмірів посадових окладів і заробітної плати працівників, а також інших виплат (наприклад, для розрахунку розміру плати за надання адміністративних послуг, у колективних договорах та угодах усіх рівнів). Тобто, цим Законом запроваджено нову розрахункову величину для визначення розмірів тих чи інших виплат шляхом заміни мінімальної заробітної плати на прожитковий мінімум.

Отже, з прийняттям Закону №1774-VIII зміни зазнав не розмір суддівської винагороди, а розрахункова величина.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в спірний період відповідач не мав правових підстав застосовувати мінімальну заробітну плату як розрахункову величину.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Осіпов Ю.В. Танасогло Т.М.