Справа № 200/647/23
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2023 року Справа№200/647/23

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3) відповідач 1,

та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053) відповідач 2

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в м. Києві від 21.01.2023 року № 50 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за Списком № 2;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії від 14.01.2023 року із зарахуванням його пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи з 30.06.1992 р. по 01.10.1995 р., з 02.10.1995 р. по 29.12.2002 р., з 30.12.2002 р. по 20.03.2006 р., з 21.03.2006 р. по 31.12.2007 р., з 12.05.2009 р. по 31.10.2009 р., з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р., з 19.06.2020 р. по 24.06.2020 р., з 01.06.2021 р. по 30.06.2021 р., з дня звернення 14.01.2023 р.

17 лютого 2023 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

06 березня 2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області надійшов відзив на позовну заяву.

17 березня 2023 року ухвалою суду витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві копію пенсійної справи ОСОБА_1 ; розрахунок пільгового стажу позивача (Форма-РС право, Форма ОК-5); детальні письмові пояснення щодо переліку та підстав незарахованих періодів роботи позивача до пільгового стажу за Списком №2.

Станом на 19 квітня 2023 року вимоги ухвали про витребування доказів відповідачем 2 виконано частково.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області відзив на позовну заяву не надано, вимоги ухвали суду про витребування доказів проігноровано.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали адміністративної справи суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, організаційно-правова форма орган державної влади.

Відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, організаційно-правова форма орган державної влади.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що Головне управління ПФУ в м. Києві прийняло рішення від 21.01.2023 року № 50 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно з ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заявнику не було зараховано пільговий стаж, оскільки для зарахування зазначеного періоду необхідно надати накази про атестацію, первинні документи про підтвердження пільгового стажу, страховий стаж позивача з урахуванням кратності склав 34 роки 5 місяців 10 днів, пільговий стаж за Списком №2 - 10 років 05 місяців та за думкою відповідача, позивач не надав відповідних документів на підтвердження пільгового стажу, що не ґрунтується на нормах закону.

Позивач зазначає, що в зазначеному рішенні не вказано, який період стажу не було зараховано та причину його незарахування. Довідки від 08.12.2022 року, надані позивачем разом із заявою про призначення пенсії, відповідали вимогам законодавства та підтверджують зайнятість на цих роботах більше 12 років 6 міс.

Також позивач посилається на позицію Великої палати Верховного Суду, викладену в постанові у справі №520/15025/16-а від 19 лютого 2020 року, Беручи до уваги висновки якої він вважає, що не може бути позбавлений права на пенсію внаслідок відсутності підтвердження проведення атестації робочих місць, на яких він набув пільговий стаж у період з 30.06.1992 р. по 01.10.1995 р., з 02.10.1995 р. по 29.12.2002 р., з 30.12.2002 р. по 20.03.2006 р., з 21.03.2006 р. по 31.12.2007 р., з 12.05.2009 р. по 31.10.2009 р., з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р., з 19.06.2020 р. по 24.06.2020 р., з 01.06.2021 р. по 30.06.2021 р.

Відповідач 2 проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що 14.01.2023 позивач звернувся із заявою № 136 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві за принципом екстериторіальності розглянуто вищезазначену заяву та винесено рішення від 21.01.2023 №50 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком з огляду на те, що відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць після досягнення 55 років за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Згідно наданих документів про стаж (трудова книжка, військовий квиток, диплом) загальний страховий стаж позивача склав 36 років 00 місяців 04 дні, а пільговий стаж за списком № 2 - 10 років 05 місяців 00 днів.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відмовлено - відсутні правові підстави у зв`язку із не досягненням пенсійного віку.

Дослідивши надані сторонами документи, суд встановив наступне.

Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 21.01.2023 № 50, відповідно до наданих документів про стаж (трудова книжка, військовий квиток, диплом) загальний страховий стаж складає 36 років 00 місяців 04 дні, а пільговий стаж за Списком № 2 - 10 років 05 місяців 00 днів, враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку із не досягненням пенсійного віку.

Згідно Форми РС-право від 21.01.2023 до пільгового стажу позивача за Списком №2 не зараховано періоди: з 30.06.1992 року по 23.12.1998 року, з 12.10.2009 року по 31.12.2009 року, з 20.12.2010 року по 18.06.2020 року, з 19.06.2020 року по 24.06.2020 року, з 25.06.2020 року по 31.05.2021 року, з 01.06.2021 року по 30.06.2021 року, з 01.07.2021 року по 30.09.2022 року.

З урахуванням викладеного, суд встановив, що періоди роботи заявлені позивачем в адміністративному позові не збігаються з періодами, не зарахованими до пільгового стажу позивача згідно Форми РС-право.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом позивач підтвердив, що йому достеменно не відомо, які саме періоди роботи не зараховано до його пільгового стажу за Списком №2, оскільки відповідач в оскаржуваному рішенні цього не зазначив.

Зіставивши означені періоди стажу позивача суд встановив, що в контексті заявлених позовних вимог не зарахованими до пільгового стажу позивача за Списком №2 є періоди: з 30.06.1992 року по 23.12.1998 року, з 12.10.2009 року по 31.10.2009 року, з 20.12.2010 року по 31.12.2010 року, з 19.06.2020 р. по 24.06.2020 р., з 01.06.2021 р. по 30.06.2021 р.

Трудовий стаж позивача підтверджується даними трудової книжки НОМЕР_3 (дата заповнення 02 вересня 1991 року), згідно записів:

- №№ 5-6 якої, в період з 30.06.1992 року по 01.10.1995 року позивач працював слюсарем-ремонтником металургійного обладнання у рейкобалковому цеху ділянки стана ПрАТ "МК "Азовсталь";

- №№ 6-7 якої, в період з 02.10.1995 року по 29.12.2002 року позивач працював майстром з ремонту механічного обладнання у рейкобалковому цеху ділянки стана та печей ПрАТ "МК "Азовсталь";

- №№ 13-16 якої, в період з 01.06.2009 р. по 21.10.2009 р. позивач працював майстром з ремонту обладнання відділення доменного та мартенівського виробництва, 22.10.2009 р. по 20.12.2010 р. позивач працював майстром з експлуатації кранового обладнання, з 20.12.2010 р. по 20.01.2011 позивач працював заступником начальника відділу ремонтів;

- №№ 22-23 якої, в період з 01.06.2016 р. по 12.11.2020 р. та з 13.11.2020 р. (далі сторінки трудової книжки позивача в сканкопії відсутні) позивач працював провідним інженером з діагностики обладнання лабораторії технічної діагностики та моніторингу обладнання, провідним інженером діагностики устаткування група діагностики коксохімічного, доменного та сталеплавильного виробництва.

Водночас в позовній заяві представник позивача посилається на витяги з наказів про атестацію робочих місць за умовами праці, які, з його слів зазначені, в у вкладиші до трудової книжки, однак, доказів цього суду не надано, як не надано сканкопії трудової книжки в повному обсязі, зокрема, щодо періодів роботи після 13.11.2020 р.

Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу щодо позивача (Дані про трудовий та страховий стаж) страховий стаж загальний за період з 01.01.2004 по 31.12.2022: років - 16, місяців - 11, днів - 0.

Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5), періоди роботи позивача з 1999 року по 2010 рік обліковано за кодом обліку спецстажу ЗПЗ013Б1, червень 2020 року та червень 2021 року за кодом ЗПЗ055Е1.

Відповідно до п. 1 Додатку 3 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 454:

- під кодом ЗПЗ013Б1 обліковується спеціальний стаж працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються зі зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону: на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам;

- під кодом ЗПЗ055Е1 обліковується спеціальний стаж працівників освіти за наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку (Згідно даних ЄДРЮОФОПГФ за кодом зареєстровано Державний вищий навчальний заклад «ПРИАЗОВСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ТЕХНІЧНИЙ УНІВЕРСИТЕТ»).

Згідно довідки ПРАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» від 08.12.2022 року № 03.03.01-2636/к, позивач працював повний робочий день в ПРАТ МК«АЗОВСТАЛЬ» за періоди з 30.06.1992р. по 01.10.1995р. виконував роботи у цеху рейкобалковому за професією, посадою слюсар, що передбачено Списком № 2 розділ III підрозділ 3 б код КП 362, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року, Наказ № 118 від 07.06.1994 р.

Згідно довідки ПРАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» від 08.12.2022 року № 03.03.01-2637/к, позивач працював повний робочий день в ПРАТ МК«АЗОВСТАЛЬ» за періоди з 02.10.1995р. по 29.12.2002р. виконував роботи у цеху рейкобалковому за професією, посадою майстри по ремонту устаткування, що передбачено Списком № 2 розділ III підрозділ 3 б код КП 362, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року, наказ про атестацію робочих місць №118 від 07.06.1994 року, №104 від 04.04.2000 року.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Підсумовуючи аналіз наданих сторонами доказів, суд висновує наступне.

Позивач претендує на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (надалі Закон № 1058-IV).

Відповідач 2 надавши оцінку наданим позивачем документам для призначення пенсії обчислив його пільговий стаж за Списком № 2 загальною тривалістю 10 років 05 місяців 00 днів, при цьому не врахувавши до пільгового стажу позивача періоди роботи з 30.06.1992 року по 23.12.1998 року, з 12.10.2009 року по 31.12.2009 року, з 20.12.2010 року по 18.06.2020 року, з 19.06.2020 року по 24.06.2020 року, з 25.06.2020 року по 31.05.2021 року, з 01.06.2021 року по 30.06.2021 року, з 01.07.2021 року по 30.09.2022 року.

Констатувавши відсутність достатнього пільгового стажу за Списиком №2 12 років 6 місяців, відповідач 2 застосував приписи п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV в частині зменшення пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців роботи з шкідливими і важкими умовами праці, та відмовив позивачу в призначенні пенсії відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV у зв`язку з недосягненням віку.

Станом на момент звернення позивача за призначенням пенсії йому виповнилось 55 років (24 березня 2022 року).

Отже, факт відмови в призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах через недосягнення віку призначення пенсії, а також часткове незарахування спірних періодів з 30.06.1992 року по 23.12.1998 року, з 12.10.2009 року по 31.10.2009 року, з 20.12.2010 року по 31.12.2010 року, з 19.06.2020 р. по 24.06.2020 р., з 01.06.2021 р. по 30.06.2021 р., підтверджуються відповідачем та відповідними доказами, тому встановлені обставини справи не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 1 Закон №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, […].

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи, […].

Як вже встановлено судом та не заперечується сторонами на момент звернення з заявою про призначення пенсії вік позивача становив 55 років, страховий стаж позивача складає 36 років 00 місяців 04 дні, спірним питанням є наявність достатнього пільгового стажу та незарахування періодів роботи з 30.06.1992 року по 23.12.1998 року, з 12.10.2009 року по 31.10.2009 року, з 20.12.2010 року по 31.12.2010 року, з 19.06.2020 р. по 24.06.2020 р., з 01.06.2021 р. по 30.06.2021 р.

Відповідно до п. 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 N 383 (далі Наказ №383), під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками (36-2003-п), не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Згідно п. 10. Наказу №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання ст. 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затвердив Порядок № 637.

Згідно п. 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В п. 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до приписів п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Виходячи з наведених норм Порядку №637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Комплексний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що коли йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих і шкідливих умовах праці за Списками №№ 1 та 2, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є необхідними, якщо відповідний стаж підтверджується відомостями, зазначеними у трудовій книжці.

Такий висновок суду кореспондує позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 20.01.2021 року по справі №311/2865/13-а.

Враховуючи викладене, надаючи правову оцінку правомірності незарахування відповідачем 2 періодів роботи з 30.06.1992 року по 23.12.1998 року, з 12.10.2009 року по 31.10.2009 року, з 20.12.2010 року по 31.12.2010 року до пільгового стаж позивача за Списком № 2 суд зазначає, що проаналізувавши записи трудової книжки позивача, якими посвідчено спірний період роботи, суд встановив, що вони містять відомості щодо назви професії, що належить до Списку №2.

Поряд з цим, позивачем надано до суду уточнюючі довідки, що видані підприємством ПрАТ "МК "Азовсталь", які мають посилання на первинні документи та накази про атестацію робочих місць, які видані підприємством за часів дії на тимчасово окупованій території Донецької області легітимної української влади.

З огляду на викладене, суд враховує позицію Верховного суду, викладену в постанові від 12.04.2021 у справі № 219/4550/17, згідно якої якщо уточнююча довідка містила посилання на особові рахунки, як на первинні документи, на підставі яких вона видана, а підприємство яке її видало на той час перебувало на обліку, підстави для проведення перевірки поданої довідки у відповідача були відсутні.

Водночас, у випадку наявності сумнівів у достовірності наданих відомостей, або необхідності надання додаткових документів відповідач мав скористатись своїм правом на витребування таких документів у роботодавця позивача відповідно до приписів ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV, чи запропонувати позивачу надати такі документи відповідно до п. 4.2. розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1, чого відповідачем зроблено не було, не зважаючи на те, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ПрАТ "МК "Азовсталь" перереєстровано за адресою: 69008, Запорізька область, м. Запоріжжя, Південне шосе, буд. 89, каб. 12.

Окрім викладеного, згідно пункту 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442 (442-92-п) (далі -Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць (442-92-п), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками (36-2003-п), тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Велика Палата Верховного суду в постанові від 19.02.2020 року по справі № 520/15025/16-а дійшла висновку, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту б статті 13 Закону № 1788-XII.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, навіть не проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Суд також звертає увагу, що згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу періоди роботи позивача в 2009 та 2010 роках обліковано під кодом ЗПЗ013Б1, за яким обліковується спеціальний стаж працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону №1058-IV, персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Приписами ч. 2 ст. 21 Закону №1058-IV передбачено, що на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 21 Закону №1058-IV, персональна електронна облікова картка застрахованої особи повинна містити такі відомості в частині персональної електронної облікової картки, яка відображає страховий стаж, заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплачених страхових внесків та інші відомості, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат:

- код згідно з ЄДРПОУ або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки та офіційно повідомили про це відповідний податковий орган і мають відмітку в паспорті) страхувальника (платника);

- рік, за який внесено відомості; розмір страхового внеску за відповідний місяць;

сума сплачених страхових внесків за відповідний місяць;

- страховий стаж;

- кількість відпрацьованих застрахованою особою календарних днів (годин) за відповідний місяць;

- ознака особливих умов праці, що дають право на пільги в системі пенсійного забезпечення;

- сума заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), з якої сплачено страхові внески за відповідний місяць.

Згідно ч. 5 ст. 21 Закону №1058-IV, персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Враховуючи, що відомості щодо спецстажу до Індивідуальних відомостей про застраховану особу внесено на підставі інформації наданої роботодавцем, останній таким чином підтвердив зайнятість позивача на відповідних роботах впродовж повного робочого дня.

Враховуючи викладене, відповідачем неправомірно не зараховано періоди роботи позивача з 30.06.1992 року по 23.12.1998 року, з 12.10.2009 року по 31.10.2009 року, з 20.12.2010 року по 31.12.2010 року до пільгового стажу за Списком №2.

Щодо незарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 2 періодів роботи з 19.06.2020 р. по 24.06.2020 р., з 01.06.2021 р. по 30.06.2021 р. суд зазначає наступне.

Згідно даних трудової книжки позивача, а саме записів №№ 22-23 якої, в період з 01.06.2016 р. по 12.11.2020 р. та з 13.11.2020 р. (далі сторінки трудової книжки позивача в сканкопії відсутні) позивач працював провідним інженером з діагностики обладнання лабораторії технічної діагностики та моніторингу обладнання та провідним інженером діагностики устаткування група діагностики коксохімічного, доменного та сталеплавильного виробництва.

Уточнюючих довідок, наказів про атестацію робочих місць за умовами праці, які б підтверджували пільговий характер стажу позивача набутого в ці періоди сторонами до суду не надано, в Індивідуальних відомостях про застраховану особу інформація про спецстаж за Списком №2 за ці періоди відсутня.

Водночас, відповідно до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. № 461, професії провідного інженера з діагностики обладнання лабораторії технічної діагностики та моніторингу обладнання та провідного інженера діагностики устаткування група діагностики коксохімічного, доменного та сталеплавильного виробництва до означеного Списку №2 не належать.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивача 19.06.2020 р. по 24.06.2020 р., з 01.06.2021 р. по 30.06.2021 р. правомірно не зараховані до пільгового стажу за Списком № 2.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи аналіз правомірності рішення відповідача 2 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивачу в контексті приписів ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем 2 без використання в повній мірі наданих йому повноважень в частині витребування необхідних документів у роботодавця та позивача, без урахування усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання принципу пропорційності та з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивач і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, отже оскаржуване рішення відповідача 2 не є таким, що прийнято з врахуванням принципів добросовісності та розсудливості.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що у справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслив важливість принципу «належного урядування», що передбачає, що у разі, якщо мова йде про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовний спосіб. Тобто, на державні органи покладено обов`язок запроваджувати внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси…».

Прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Натомість вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Отже, лише за умови винесення вмотивованого рішення може забезпечуватися належний публічний та судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Такі висновки суду кореспондують усталеній правовій позиції Верховного Суду, що викладена у численних постановах.

Виходячи з означеного, суд дійшов висновку, що незарахування періодів роботи позивача без зазначення нормативного обґрунтування таких дій, а також відсутності роз`яснень щодо подальших дій позивача в такому випадку у рішенні про відмову в призначенні пенсії з боку відповідача 2 також є порушенням принципу «належного урядування».

Враховуючи викладене та підсумовуючи висновки щодо правомірності оскаржуваного рішення відповідача 2, суд дійшов висновку про його протиправність та скасування.

Відповідно до п. 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (надалі - Порядок № 22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 встановлено, що створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

З системного аналізу викладених норм вбачається, що визначений за принципом екстериторіальності структурний підрозділ органу ПФУ є тим органом, що призначає пенсію незалежно від місця реєстрації пенсіонера або перебування його на обліку в іншому органі Пенсійного фонду України за місцем реєстрації, тому обов`язок щодо відновлення порушеного права позивача щодо повторного розгляду заяви з урахуванням висновків суду має бути покладений на саме відповідача 2.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту свого порушеного шляхом зобов`язання органу ПФУ повторно розглянути заяву про призначення пенсії та зарахувати спірні періоди, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 8 лютого 2022 року у справі № 160/6762/21 дійшов висновку, згідно якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

В постанові від 22.09.2022 року у справі № 380/12913/21 Верховний Суд сформулював визначення «ефективного правосуддя» та зазначив, що комплексний аналіз приписів КАС України дає суду підстави для висновку, що ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Всі ці складові можна охопити єдиним терміном «ефективне правосуддя», що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Зазначені висновки також відповідають позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 18 жовтня 2018 року у справах №822/584/18, №806/1316/18, від 23 листопада 2018 року у справі №826/8844/16 та від 20 грудня 2018 року у справі №524/3878/16-а.

Водночас у постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював висновок, згідно якого у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Станом на момент звернення позивача за призначенням пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 позивачу виповнилось 55 років, у позивача наявний страховий стаж понад 36 років, відповідачем 2 зараховано пільговий стаж за Списком №2 понад 10 років, сумарний період стажу за Списком №2 неправомірно незарахованого відповідачем 2 становить понад 6 років.

Отже, при зверненні з заявою про призначення пенсії позивачем було дотримано всі умови, визначені п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV, щодо віку, страхового та пільгового стажу.

Враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, а також те, що підчас розгляду адміністративного спору судом встановлено дотримання позивачем необхідних умов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та підтверджено належним чином наявність підстав для зарахування частини спірних періодів до пільгового стажу позивача за Списком №2, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення адміністративного позову шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ПФУ в м. Києві від 21.01.2023 року № 50 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 за Списком № 2 та зобов`язання Головного управління ПФУ в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 14.01.2023 року із зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи з 30.06.1992 року по 23.12.1998 року, з 12.10.2009 року по 31.10.2009 року, з 20.12.2010 року по 31.12.2010 року та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Ухвалою суду від 17.02.2023 року про відкриття провадження в адміністративній справі клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору задоволено шляхом відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення суду у справі.

Відповідно до ч.ч. 3, 8 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи викладене, суд стягує судовий збір в повному обсязі на користь Державного бюджету України з відповідача 2 за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, адреса зареєстрованого місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 21.01.2023 року № 50 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 за Списком № 2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 14.01.2023 року із зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи з 30.06.1992 року по 23.12.1998 року, з 12.10.2009 року по 31.10.2009 року, з 20.12.2010 року по 31.12.2010 року та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1073 (Одна тисяча сімдесят три) грн 60 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 20 квітня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Кониченко