Справа № 160/730/23
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2023-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2023 року Справа № 160/730/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О., -
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішим видом відповідальності державного службовця, який вчинив діяння несумісне з посадою. Звільнення за порушення Присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього Присягою обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади. Однак, таких обставин при винесенні оскаржуваних наказів встановлено не було. Твердження про використання службового становища позивачем для отримання інформації платників податків не підтверджено жодними доказами. З моменту призначення на посаду та до звільнення зі служби позивач сумлінно виконував свої посадові обов`язки, до дисциплінарної відповідальності не притягувався.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 р. провадження у справі було відкрито, та призначено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідачем надіслано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позову, мотивуючи відсутністю підстав для його задоволення. У відзиві представник відповідача наполягав на правомірності та обґрунтованості оскаржуваних наказів, на підтвердження чого вказав, що присяга державного службовця передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно, що не зафіксовано в діях позивача при перебуванні на посаді державної служби. В іншому, представник відповідача притримувався порушень, визначених під час проведення дисциплінарного провадження.
На підставі викладеного вище, суд розглянув справу відповідно до ст. 262 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, враховуючи строк розгляду справи, передбачений ст.258 КАС України.
Дослідивши в сукупності письмові докази, суд встановив наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив публічну службу на різних посадах в органах Державної податкової служби України, зокрема, з 03.10.2022 р. на посаді Заступника начальника відділу супроводження судових спорів щодо відмови у реєстрації податкових накладних управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, що підтверджується копією наказу від 03.10.2022 № 776-о, та копією трудової книжки позивача, які містяться в матеріалах справи.
09 листопада 2022 на адресу ГУ ДПС надійшло доручення В.о. голови Державної податкової служби України Кірієнко Тетяни, в якому викладалось доручення в.о. начальника ГУ ДПС Твердохлєб Марині для визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку розглянути питання щодо ініціювання перед Дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ ГУ ДПС порушення дисциплінарного провадження стосовно деяких працівників Відповідача, в тому числі і щодо позивача.
В ході проведення тематичної перевірки правомірності дій посадових осіб Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДПС) під час використання інформації, яка оброблюється в електронних системах ДПС (акт від 27.10.2022 № 1/99-00-14-03-22, далі - Акт) висновком якої встановлено, що позивач, перебуваючи на посаді начальника управління з питань запобігання та виявлення корупції ГУ ДПС, маючи право доступу до інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах ДПС, в період з 16.03.2022 по 18.08.2022 без належних на те підстав та в порушення вимог законодавчих актів України і нормативних документів ДПС, використовуючи своє службове становище, вчинив дії щодо вибору інформації та вивантаження реєстрів, сформованих за результатами вибору даних з електронних систем ДПС щодо платників податків, та подальшої (витоку) передачі такої інформації, що призвело до 'її використання, у тому числі для незаконного заволодіння реєстраційними лімітами ПДВ платників податків, що зафіксовано у ході проведення представниками правоохоронних органів санкціонованих обшуків 19.08.2022 у приміщенні ГУ ДПС, на службовій техніці (комп`ютерах), працівників ГУ ДПС, у т. ч. позивача.
Позивач був запрошений на засідання дисциплінарної комісії та був присутнім на засіданні від 29.11.2022 р. В ході засідання ним було надано усні пояснення щодо фактів, що розглядались в ході дисциплінарного провадження. Позивач також надав до дисциплінарної комісії письмові пояснення від 28.11.2022 р.
За результатами розгляду дисциплінарної справи дисциплінарною комісією зроблено висновок про наявність в діях позивача дисциплінарного проступку - порушення Присяги державного службовця (ст. 36 Закону України «Про державну службу»). Вина у діях державного службовця виражається у порушенні правил етичної поведінки державних службовців (п.п. 3.1, 3.5, 4.1, 4.2, 5.1, 6.3 Правил етичної поведінки в органах Державної податкової служби, затверджених наказом ДПС від 02.09.2019 № 52), дії, що шкодять авторитету державної служби, дії, що полягають у неналежному виконанні посадових обов`язків (функцій) (ст. 43 Закону України від 14.10.2014 № 1700-УНІ), наказів (розпоряджень) та доручень керівників (п.п. 3.1, 3.2, 7.1, 7.2, 7.3, 7.4 Порядку доступу до інформації в інформаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах Держаної податкової служби України, затвердженого наказом ДПС від 15.05.2020 № 216), прийнятих у межах їх повноважень та такі дії, що підтверджують використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб (ст. 11 Закону України від 05.07.1994 № 80/94-ВР «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах»), а саме; допущено витік інформації та її використання іншими особами для незаконного заволодіння реєстраційними лімітами ПДВ окремих підприємств.
Дисциплінарною комісією було рекомендовано притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності та застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення (п.4 ч.1 ст. 66 Закону України «Про державну службу») за порушення Присяги державного службовця (п.1 ч.2 ст. 65 Закону України «Про державну службу»), та за використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб (п.9 ч.2 ст. 65 Закону України «Про державну службу»).
07.12.2022 р. ГУ ДПС у Дніпропетровській області було прийнято наказ №130-с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за вчинення дисциплінарного проступку передбаченого п. 1 та 9 ч.2 ст.65 Закону (за порушення Присяги державного службовця та використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб відповідно), та застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади Заступника начальника відділу супроводження судових спорів щодо відмови у реєстрації податкових накладних управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
08.12.2022 р. ГУ ДПС у Дніпропетровській області було прийнято Наказ №132-с «Про внесення змін до наказу ДПС від 07.12.2022р. №130-с», а саме в пункт 1 та викласти його в такій редакції:
«На підставі статей 65, 66 та 77 З У № 889 застосувати до Заступника начальника відділу супроводження судових спорів щодо відмови у реєстрації податкових накладних управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, ... ОСОБА_2 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за вчинення ним дисциплінарного проступку, передбаченого п. 1 та 9 ч.2 ст. 65 ЗУ № 889, під час перебування на посаді начальника управління з питань запобігання та виявлення корупції ГУ ДПС у Дніпропетровській області, в перший робочий день, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність.»
07.12.2022 р. ГУ ДПС у Дніпропетровській області було прийнято Наказ №1146-о «Про припинення державної служби та звільнення позивача» за змістом якого припинено державну службу та звільнено позивача з посади Заступника начальника відділу супроводження судових спорів щодо відмови у реєстрації податкових накладних управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області 07.12.2022, у зв`язку з вчиненням дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення, згідно з пунктом 4 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу».
Надалі, 08.12.2022р. ГУ ДПС у Дніпропетровській області було прийнято Наказ №1154-о «Про внесення змін до наказу ДПС від 07.12.2022 №1146-0» а саме в пункт 1 та викласти його в такій редакції: «припинити державну службу та звільнити позивача з посади Заступника начальника відділу супроводження судових спорів щодо відмови у реєстрації податкових накладних управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, у зв`язку з вчиненням, дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення, згідно з пунктом 4 ч.І ст.87 Закону України «Про державну службу» в перший робочий день, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність.»
28.12.2022 р. Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було прийнято наказ № 1213-0 «Про припинення державної служби та звільнення позивача ( ОСОБА_1 )» з посади Заступника начальника відділу супроводження судових спорів щодо відмови у реєстрації податкових накладних управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області 02 січня 2023, у зв`язку з вчиненням дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення, згідно з пунктом 4 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу».
Вищенаведені накази (про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади та звільнення з посади державної служби) були вручені позивачу 02.01.2023 року, тобто в перший робочий день за днем закінчення тимчасової непрацездатності.
Не погодившись з прийнятими наказами позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 8, частина друга статті 19 Основного Закону України).
Відповідно до частини першої статті 65 Закону України «Про державну службу» підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Згідно з частиною першою статті 65 Закону № 889-VІІІ підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Згідно з частиною другою цієї ж статті дисциплінарними проступками є:
1) порушення Присяги державного службовця;
2) порушення правил етичної поведінки державних службовців;
3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу;
4) дії, що шкодять авторитету державної служби;
5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень;
6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку;
7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення;
8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця;
9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб;
10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби;
11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення;
12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;
13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;
14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення.
15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.
Відповідно до статті 66 Закону України «Про державну службу» до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.
Згідно з частинами першою та другою статті 67 Закону України «Про державну службу» дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.
Обставинами, що пом`якшують відповідальність державного службовця, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень; 3) високі показники виконання службових завдань, наявність заохочень та урядових відзнак, урядових і державних нагород; 4) вжиття заходів щодо попередження, відвернення або усунення настання тяжких наслідків, які настали або можуть настати в результаті вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування заподіяної шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.
Відповідно до частини першої статті 69 Закону України «Про державну службу» для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).
Відповідно до частини десятої цієї статті результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.
Згідно з частиною одинадцятою цієї статті суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.
Відповідно до частини другої статті 74 Закону України «Про державну службу» дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.
Статтею 75 Закону України «Про державну службу» передбачено, що перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення. Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі
Згідно з статтею 76 Закону України «Про державну службу» державний службовець має право на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи перед прийняттям рішення про накладення на нього дисциплінарного стягнення.
За результатами ознайомлення державний службовець має право вносити зауваження до висновку, клопотання про вжиття додаткових заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи, надавати додаткові пояснення та додаткові документи і матеріали, що стосуються зазначених обставин, які долучаються до справи.
Згідно з частиною другою статті 77 Закону України «Про державну службу» у рішенні про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.
Відповідно до статті 64 Закону України «Про державну службу» державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом, за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни.
У рішенні про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення. (частина друга статті 77 Закону України «Про державну службу»).
Частиною другою статті 73 Закону № 889-VIII обумовлено, що дисциплінарна справа повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; 6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження та/або акт про відмову від надання таких пояснень; 7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності); 9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 12) пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; 13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.
Приписами статті 74 Закону № 889-VIII передбачено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.
Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.
Процедуру здійснення дисциплінарними комісіями з розгляду дисциплінарних справ дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців визначає Порядок здійснення дисциплінарного провадження, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року №1039 (далі - Порядок №1039)
Згідно із пунктом 2 Порядку №1039 процедура здійснення дисциплінарного провадження передбачає: прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження; формування дисциплінарної комісії та її склад; визначення повноважень дисциплінарної комісії; визначення основних засад роботи дисциплінарної комісії; формування дисциплінарної справи; прийняття рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи.
Вказана процедура є обов`язковою, а вказаний у ній перелік є обов`язковим та не підлягає розширеному тлумаченню.
Відповідно до пункту 3 Порядку №1039 рішення про порушення дисциплінарного провадження приймає: 1) міністр - стосовно державного секретаря відповідного міністерства; 2) суб`єкт призначення - стосовно інших державних службовців: Кабінет Міністрів України - щодо державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А»; голова місцевої держадміністрації - щодо державних службовців, які займають посади державної служби категорії «Б» та здійснюють повноваження керівників державної служби в державних органах; керівник державної служби в державному органі (далі - керівник державної служби) - щодо інших державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В».
Пунктом 13 Порядку №1093 передбачено, що дисциплінарна комісія у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, що регулюють питання здійснення дисциплінарних проваджень, і цим Порядком.
Згідно із пунктом 24 Порядку №1039 з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.
У відповідності до пункту 25 Порядку №1039 дисциплінарна справа повинна містити: дату і місце її формування; підстави для відкриття дисциплінарного провадження; характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та/або акт про відмову від надання таких пояснень; пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності); належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.
Пунктом 33 Порядку №1039 визначено, що комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання.
Комісія, дисциплінарна комісія повинна встановити:
чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження;
чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку;
чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби;
чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності;
який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця.
Характеризуючи виявлені під час службового розслідування порушення суд зазначає наступне.
Надаючи оцінку викладеним у поданні твердженням, суд звертає увагу, що всі обставини, викладені у ньому, повторюють встановлені у Акті тематичної перевірки обставини. Проведення тематичної перевірки, як засіб реалізації контрольно-наглядових функцій та повноважень центрального органу у відношенні до територіальних, має на меті встановлення обставин, що слугують причиною незадовільної роботи органу в цілому та окремих його посадових осіб. Сам Акт не встановлює порушень, а лише визначає обставини, перевірка яких у наступному покладається на територіальний орган у порядку проведення дисциплінарного провадження.
Суд зазначає, що відповідно до п.33 Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 р. № 1039, комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання.
Комісія, дисциплінарна комісія повинна встановити:
чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження;
чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку;
чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби;
чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності;
який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця.
За аналізом складеного подання суд не вбачає ознак виконання покладених на комісію пунктом 33 Порядку обов`язків. Замість аналізу встановлених обставин дисциплінарна комісія прийняла визначені у Акті від 27.10.2022 року дії позивача як порушення, констатуючи це без додаткових пояснень та доказів.
Так, з тексту Присяги наведеної у частині першій статті 36 Закону України №889-VIII, випливає, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їхнє виконання.
Присяга має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового характеру, конституційного зобов`язання державного службовця.
Аналогічний висновок міститься у рішення Конституційного Суду України від 11 березня 2011 року у справі № 2-рп/2011.
За такого правового врегулювання порушення Присяги необхідно розуміти як скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Присяга державного службовця передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.
Водночас порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків державного службовця. Про несумлінність дій (бездіяльності) державного службовця свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
Отже, звільнення за порушення Присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.
За таких обставин, звільнення за порушення Присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного авторитету органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, з підстави припинення державної служби за порушення Присяги мають бути порушення, установлені внаслідок ретельного службового розслідування.
При цьому необхідно враховувати, що наслідком вчинення дисциплінарного правопорушення можуть бути припинення державної служби за порушення Присяги або звільнення, які є санкціями різних рівнів відповідальності і не можуть застосовуватись як альтернативні.
Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення з державної служби за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням порядку та строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Верховний Суд України неодноразово, аналізуючи текст Присяги державних службовців, зазначав, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги.
Отож, як порушення Присяги, так і дисциплінарне правопорушення можуть бути наслідком недодержання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження державної служби.
Таким чином, припинення державної служби у зв`язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушень. Однак вони не є ідентичними, а є заходами різних видів відповідальності.
Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.
У висновку службового розслідування, повторюючи висновки акту тематичної перевірки, зазначено, що ОСОБА_3 в період з 16.03.2022 по 18.08.2022 без належних на те підстав та в порушення вимог законодавчих актів України і нормативних документів ДПС, використовуючи своє службове становище, вчинили дії щодо вибору інформації та вивантаження реєстрів, сформованих за результатами вибору даних з електронних систем ДПС щодо платників податків, та в подальшої (витоку) передачі такої інформації, що призвело до її використання для незаконного заволодіння реєстраційними лімітами ПДВ платників податків, що зафіксовано у ході проведення представниками правоохоронних органів санкціонованих обшуків 19.08.2022 у приміщенні ГУ ДПС у Дніпропетровській області та на електронних носіях у інших фігурантів кримінального провадження.
Результати вищенаведеної тематичної перевірки відповідно до наказу від 27.09.2022р. №684 були покладені в основу виявленого порушення.
Разом з тим, жодних доказів здійснення позивачем інкримінованих порушень ані матеріали тематичної перевірки, ані матеріали дисциплінарного провадження не містять.
Таким чином, суд вважає, що обґрунтованість кваліфікації дій (бездіяльності) позивача як порушення присяги державного службовця відповідачем не підтверджена ані у поданні акті тематичної перевірки, ані у висновку службового розслідування, ані у відзиві, наданому до суду в межах розгляду даної справи.
Надаючи оцінку співмірності застосованого виду дисциплінарного стягнення до встановлених обставин проходження позивачем державної служби, суд виходить із такого.
Відповідної кваліфікації у висновку службового розслідування відповідачем не надано.
Звільнення за порушення присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.
Необхідно враховувати, що наслідком вчинення дисциплінарного правопорушення можуть бути припинення державної служби за порушення Присяги або звільнення, які є санкціями різних рівнів відповідальності і не можуть застосовуватись як альтернативні.
Суд звертає увагу, що у поданні дисциплінарна комісія рекомендувала звільнити позивача із займаної посади, тоді як оскаржувані накази передбачають припинення державної служби та звільнення.
Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення з державної служби за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням порядку та строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Таким чином, припинення державної служби у зв`язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушень. Однак, вони не є ідентичними, а є заходами різних видів відповідальності.
При цьому аргументів щодо застосування іншої, ніж передбачено у поданні, санкції відповідачем не надано.
Таким чином, суд дійшов наступних висновків.
Обставини, викладені у Поданні від 29.11.2022 року, повторюють встановлені у Акті від 27.10.2022 року обставини. Сам Акт не встановлює порушень, а лише визначає обставини, перевірка яких у наступному покладається на територіальний орган у порядку проведення дисциплінарного провадження, чого відповідачем під його час проведення не було реалізовано. За аналізом складеного подання суд не вбачає ознак виконання покладених на комісію пунктом 33 Порядку обов`язків. Замість аналізу встановлених обставин дисциплінарна комісія прийняла визначені у Акті від 27.10.2022 року дії позивача як порушення, констатуючи це без додаткових пояснень;
вчинення дій щодо вибору інформації та вивантаження реєстрів, сформованих за результатами вибору даних з електронних систем ДПС щодо платників податків, та подальшої (витоку) передачі такої інформації, що призвело до 'її використання, у тому числі для незаконного заволодіння реєстраційними лімітами ПДВ платників податків відповідачем не доведено;
посилаючись на узагальнюючу інформацію та висновки тематичної перевірки, відповідач не відтворює подій, які вважає порушеннями, допущеними позивачем;
відповідачем не обґрунтовано застосування до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення та не визначено, у чому саме полягає порушення ним Присяги державного службовця.
Отже, порушене відповідачем право позивача на проходження державної служби підлягає відновленню шляхом скасування наказів ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 07.12.2022р. № 130-с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»; ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 08.12.2022 р. №132-с «Про внесення змін до Наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 07.12.2022р. № 130-с»; ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 07.12.2022 р. №1146-0 «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 »; ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 08.12.2022 р. №1154-о «Про внесення змін до Наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 07.12.2022 р. №1146-о»; ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 28.12.2022 р. №1213-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 »; а також поновлення його на посаді.
Відповідно до пунктами 2, 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Зважаючи на вищевикладене, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Заступника начальника відділу супроводження судових спорів щодо відмови у реєстрації податкових накладних управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Суд звертає увагу, що відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення.
Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Таким чином, у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.
Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Відповідно ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Так, з метою належного захисту прав позивача, суд прийшов до висновку про вихід за межі позовних вимог та вирішення питання про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08.12.2022 р. по день ухвалення рішення суду, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" №108/95-ВР від 24 березня 1995 року порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
При вирішенні позовних вимог позивача про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить із того, що при обчисленні належної до виплати суми застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р. (далі Порядок № 100).
Так, за приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку №100 встановлено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
За приписами абзацу 2 пункту 8 наведеного Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.
Останнім абзацом пункту 8 Порядку №100 встановлено, що середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
У відповідності до пункту 2 Порядку №100 встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до Порядку №260 від 06.04.2016 грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місця їх служби.
Суд зазначає, що на позивачем було надано довідку про заробітну плату ОСОБА_1 , відповідно до якого середньоденне грошове забезпечення становить 973,28 грн.
Із наданих суду документів встановлено, що період вимушеного прогулу становить з 08.12.2022 р. по 20.03.2023 р. (дата прийняття судового рішення), що складає 103 календарних днів.
Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.12.2022 р. по 20.03.2023 р. (виходячи з розрахунку 973,28 грн.*103) у сумі 100 247,84 грн. з обов`язковим вирахуванням із цієї суми податків та обов`язкових платежів з урахуванням вимог Порядку №100.
Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08.12.2022 р. по 20.03.2023 р. підлягають задоволенню у розмірі 100 247,84 грн.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
При цьому, суд зазначає, що у Висновку №11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:
«Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх.»
«Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують.»
Водночас, відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду від 16.12.2021 р. у справі №11-164сап21, в тексті якої зазначено, що не повинно викликати сумнівів чи заперечень відносно того, що всі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в наступній редакції:
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 07.12.2022 р. № 130-с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»;
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 08.12.2022 р. №132-с «Про внесення змін до Наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 07.12.2022р. № 130-с»;
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 07.12.2022 р. №1146-0 «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 »;
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 08.12.2022 р. №1154-о «Про внесення змін до Наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 07.12.2022 р. №1146-о»;
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 28.12.2022 р. №1213-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити ОСОБА_1 на посаді Заступника начальника відділу супроводження судових спорів щодо відмови у реєстрації податкових накладних управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області;
- стягнути з Головного управління ДПС в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.12.2022 року по 20.03.2023 р., з розрахунку 973,28 грн., у розмірі 100 247,84 грн., з вирахуванням обов`язкових зборів та платежів;
- допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Заступника начальника відділу супроводження судових спорів щодо відмови у реєстрації податкових накладних управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".
Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 07.12.2022 р. № 130-с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».
Визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 08.12.2022 р. №132-с «Про внесення змін до Наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 07.12.2022р. № 130-с».
Визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 07.12.2022 р. №1146-0 «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ».
Визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 08.12.2022 р. №1154-о «Про внесення змін до Наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 07.12.2022 р. №1146-о».
Визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 28.12.2022 р. №1213-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ».
Поновити ОСОБА_1 на посаді Заступника начальника відділу супроводження судових спорів щодо відмови у реєстрації податкових накладних управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Стягнути з Головного управління ДПС в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.12.2022 року по 20.03.2023 р., з розрахунку 973,28 грн., у розмірі 100 247,84 грн., з вирахуванням обов`язкових зборів та платежів.
Допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Заступника начальника відділу супроводження судових спорів щодо відмови у реєстрації податкових накладних управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя Є.О. Жукова