Справа № 300/123/23
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" квітня 2023 р. справа № 300/123/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 12.12.2022.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 25.02.2022 по 12.12.2022 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_2 , що знаходиться у підпорядкуванні та на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до наказу від 12.12.2022 за №294 командира військової частини НОМЕР_2 , позивача звільнено у запас та виключено зі списків особового складу військової частини. Однак, при звільненні з військової служби позивач не отримав компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2022 рік, у зв`язку із набуттям 05.10.2015 статусу учасника бойових дій. Під час проходження служби така відпустка йому не надавалася, хоча чинним законодавством право на таку відпустку він був наділений. З наведених підстав, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, в якій містяться відомості про порядок і строк подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 24.02.2023 та міститься в матеріалах справи. Проти заявлених позовних вимог заперечив вказавши, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджуються витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 12.12.2022. При цьому, згідно з телеграмою командира військової частини НОМЕР_2 у рапорті щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 не висловив бажання отримати компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту. Також, ОСОБА_1 не звертався з рапортами або заявами про виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2022 рік. Таким чином, на думку представника відповідача, позовні вимоги представника позивача є передчасними, оскільки військова частина НОМЕР_2 , у якій проходив службу ОСОБА_1 не відмовляється від виплати останньому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2022 рік.
Суд, на підставі положення частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позову, встановив наступне.
З матеріалів справи вбачається та визнається сторонами, що ОСОБА_1 з 25.02.2022 по 12.12.2022 проходив військову службу в Збройних Силах України в складі Військової частини НОМЕР_2 , яка знаходилась в підпорядкуванні та на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 .
Статус учасника бойових дій ОСОБА_1 з 05.10.2015 підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 виданого УМВС України в Івано-франківській області (зворотній бік, а.с.7).
Згідно витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 12.12.2022 за №294 позивача звільнено у запас за пунктом г (через такі сімейні обставини або інші поважні причини у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи). Відповідно до вказаного наказу позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення 12.12.2022. Вислуга років у Збройних Силах України становить: календарна 01 рік 11 місяців 03 дні (зворотній бік, а.с.6-7).
Зазначеним наказом встановлено виплату позивачу окладу за військовим званням, посадового окладу, надбавку за особливе проходження військової служби в розмірі 65% посадового окладу, щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 217%, надбавку за вислугу років, додаткову винагороду з розрахунку 100 000 грн., пропорційно часу проходження військової служби з 01 по 12 грудня, грошову компенсацію за 23 доби невикористаної основної щорічної відпустки за 2022 рік, одноразову грошову допомогу в розмірі 36% місячного грошового забезпечення за 9 повних календарних місяців служби, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, грошову допомогу для оздоровлення за 2022 рік в розмірі місячного грошового забезпечення.
Позивач зазначає, що при звільненні з військової служби не отримав компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2022 рік, у зв`язку із набуттям 05.10.2015 статусу учасника бойових дій.
Відтак, на думку позивача, невиплата спірного грошового забезпечення свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-ХІІ учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі Закон №2011-XII) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Однак, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.
Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки».
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 травня 2019 року за результатами розгляду зразкової справи № 620/4218/18.
Водночас, суд звертає увагу на те, що при звільненні позивача з військової служби у запас в наказі командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 12.12.2022 за №294 не зазначено про наявність невикористаних календарних днів додаткової відпустки за 2022 рік, у зв`язку із набуттям статусу учасника бойових дій та її компенсації.
Суд зазначає, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022/, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023 та триває до теперішнього часу.
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 05.10.2015, а відтак на позивача поширюється дія Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Відтак, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідач протиправно не провів з ОСОБА_1 розрахунку щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", за 2022 рік.
З урахуванням вищенаведеного суд приходить висновку, що позивач, як учасник бойових дій, не використав додаткову відпустку за 2022 рік, що визнається учасниками справи та не підлягає доказуванню, а отже, набув право на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 12.12.2022.
Також, відповідачем не доведено обов`язок позивача на звернення із рапортом для отримання такої грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік при звільненні.
Таким чином, суд зазначає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Крім того, слід зазначити, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.
Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.
Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
У зв`язку із тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір", а доказів понесення ним будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, судові витрати розподілу не підлягають.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме з 12.12.2022.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 );

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ).

Суддя Микитин Н.М.