Справа № 400/4924/22
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 400/4924/22
Головуючий в 1 інстанції: Бульба Н.О.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м. Миколаїв, 26 грудня 2022 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Бітова А.І., Градовського Ю.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Наваль Парк" на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом Керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Наваль Парк" про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2022 року Керівником Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області (далі ГУ ДСНС у Миколаївській області) подано до Миколаївського окружного адміністративного суду позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Наваль Парк» (далі відповідач, ТОВ «Наваль Парк») про зобов`язання відповідача вжити заходів щодо приведення в належний технічний стан та готовність до укриття населення захисної споруди цивільного захисту протирадіаційного укриття № 52003, що розташоване по вул. Індустріальна, 1 в м. Миколаєві

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після початку 24.02.2022 повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України та введення на всій території України воєнного стану виникли обґрунтовані та реальні підстави для використання захисної споруди цивільного захисту протирадіаційного укриття № 52003, що розташоване по Індустріальна, 1 в м. Миколаєві (далі в тексті рішення укриття № 52003), безпосередньо за призначенням. Проте всупереч законодавству у сфері використання та забезпечення функціонування об`єктів цивільного захисту відповідач й дотепер не виконує свого прямого та безпосереднього обов`язку щодо утримання укриття у належному та придатному для використання за призначенням стані.

Відповідач проти задоволення позову заперечував просив відмовити у задоволенні позову з огляду на недоведеність на його думку підстави для звернення до адміністративного суду в інтересах держави.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року позов Керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області задоволено та зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Наваль Парк» (вул. Індустріальна, 1, м. Миколаїв, 54020; ) вжити заходів щодо приведення в належний технічний стан та готовність до укриття населення захисної споруди цивільного захисту протирадіаційного укриття № 52003, що розташоване по вул. Індустріальна, 1 в м. Миколаєві.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ «Наваль Парк» подано на зазначене судове рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позву.

В обґрунтування своєї скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що позивачем не доведені підстави для звернення до адміністративного суду в інтересах держави, функції захисту інтересів держави, про які йде мова у позові, належать до компетенції Державної Служби України з надзвичайних ситуацій та її територіальних органів. Апелянт вважає, що позивачем також при зверненні до суду з цим позовом було обрано неналежний спосіб захисту інтересів держави, окрім того пропущено строк звернення до суду з цим позовом.

13.02.2023 від Окружної прокуратури міста Миколаєва надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вказуючи на хибність доводів скаржника, просить відмовити у задоволенні скарги та залишити судове рішення без змін мотивуючи тим, що скаржником не спростовано висновків суду про задоволення позову. Наголошує також, що позов подано з дотриманням встановлених КАС України строків.

За приписами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що справу можливо розглянути без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, власником захисної споруди цивільного захисту (протирадіаційного укриття (ПРУ)) №52003, яке знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 1, є ТОВ «Наваль Парк» (приватна форма власності). Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем Актом оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту протирадіаційного укриття № 52003, складеного провідним фахівцем ВПР та РП ЦЗД ГУ ДСНС у Миколаївській області 18.10.2021 та не оспорюються відповідачем.

Стан готовності укриття № 52003 оцінено як «не готове до використання за призначенням».

Вказаний Акт було вручено уповноваженій особі відповідача. Зауважень відповідача щодо проведеної перевірки та виявлених порушень не встановлено.

26.10.2021 Миколаївським районним управлінням ГУ ДСНС України у Миколаївській області складено припис №690 про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки із зазначенням ряду порушень та строків їх усунення.

26.10.2021 Миколаївським районним управлінням ГУ ДСНС України у Миколаївській області складено протокол про адміністративне правопорушення МИ №015107, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, накладено штраф у розмірі 1700,00 грн.

Вказана постанова виконана 01.11.2021 шляхом добровільної сплати посадовою особою відповідача адміністративного стягнення.

Згідно з листом ГУ ДСНС України у Миколаївській області від 17.08.2022, наданим у відповідь на запит Окружної прокуратури міста Миколаєва, будь-яких документів на підтвердження виконання заходів, зазначених в Акті оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту №52003 від 18.10.2021 від відповідача не надходило.

21.09.2022 Окружною прокуратурою міста Миколаєва направлено до ГУ ДСНС у Миколаївській області лист-повідомлення про пред`явлення позову в порядку п. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» № 51-4600вих.-22, у якому зазначено, що відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру, Миколаївською окружною прокуратурою буде пред`явлено позов в інтересах держави в особі Головного управління ДСНС України у Миколаївській області до ТОВ «Наваль Парк» про зобов`язання приведення захисної споруди цивільного захисту № 52003 у належний технічний стан та готовність до укриття населення.»

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як власник споруди цивільного захисту (сховище, протирадіаційне укриття (ПРУ)) №52003, яке знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул.Індустріальна,1, зобов`язаний утримувати укриття №52003 у стані, необхідному для використання за призначенням згідно з Вимогами № 579.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, законності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, судова колегія виходить з наступного.

За правилами статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства у розумінні ч.1 ст.2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду (п.8 ч.1 ст. 4 КАС України).

Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України (частина четверта статті 5 КАС України).

З наведеного слідує, що завданням адміністративного судочинства є, насамперед, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб (кожної людини і громадянина), прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, тоді як самі суб`єкти владних повноважень наділені правом на звернення до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною третьою статті 5 КАС України встановлено, що до суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Відповідно до частини третьої статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною четвертою статті 53 КАС України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до частини першої статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) установлено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.3 ст.23 Закону № 1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

За змістом ч.4 ст.23 Закону № 1697-VII наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

У разі відсутності суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина або представництва інтересів держави у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право: 1) витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб`єктів, у порядку, визначеному законом; 2) отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування усні або письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою.

Конституція України, КАС України та Закон № 1697-VII визначають перелік випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак встановлюють критерії, орієнтири й умови, коли таке представництво є можливим. Зокрема, здійснювати захист інтересів держави в адміністративному суді прокурор може винятково за умови, коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Колегія суддів враховує, що Конституційний суд України у своєму рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 зазначив, що для вирішення справи суттєвим вбачається з`ясування поняття «інтереси держави». У процесі дослідження встановлено, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Існування інтересу і необхідність його захисту має базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і переслідувати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не має обмежуватися тільки означенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати існування права на таке представництво або, інакше кажучи, пояснити (показати, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор, а не органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, які мають компетенцію на звернення до суду, але не роблять цього, або ж звертається в інтересах громадян, які за віком, станом здоров`я чи соціально-правовим статусом самі не спроможні захистити свої права. Таке обґрунтування повинно ґрунтуватися на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію в динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний сам реалізувати своє право на судовий захист.

Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити й описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а виокремити ті ознаки, за якими його можна віднести до виняткового випадку, повинен обґрунтувати, що відбулося порушення або існує загроза порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Однією з умов виникнення у прокурора права на звернення до суду в інтересах держави є наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захист або здійснює його неналежно.

У другому випадку законодавчо обумовлено, що має бути відсутнім орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Представництво інтересів держави прокурором в суді не повинно мати на меті підміну суб`єкта виконання владних управлінських функцій, а спонукати до виконання у разі неналежного виконання таких функцій суб`єктом владних повноважень, якого представлятиме прокурор в суді.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень у належний спосіб, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону, не здійснює захисту або робить це неналежно, або такий орган взагалі відсутній.

З огляду на наведене, з урахуванням завдань та функцій прокуратури у правовій державі та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, підстави та порядок звернення прокурора до адміністративного суду в порядку представництва інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено та окремо від реалізації права на звернення до суду самого суб`єкта владних повноважень.

Подібний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 10.04.2019 у справі № 813/661/17, від 18.10.2019 у справі № 320/1724/19, від 09.10.2019 у справі № 0440/4892/18, від 04.10.2019 у справі № 804/4728/18, від 27.04.2020 у справі № 826/10807/16, від 20.05.2020 у справі № 580/17/20 і Суд не вбачає підстав відступу від нього у цій справі.

За висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 прийнятої з метою врегулювання розбіжностей у викладених раніше правових позиціях, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону № 1697-VII, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону № 1697-VII і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх на обґрунтування підстав для представництва, яке міститься в позові, однак якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного суду від 02.09.2021 у справі № 280/3319/20, від 13.04.2022 у справі № 815/1484/18.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що на підставі наказу ГУ ДСНС України у Миколаївській області від 08.12.2020р. №496 Миколаївським районним управлінням проведено планову перевірку додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки результати якої оформлено Актом оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту (сховища, протирадіаційного укриття) №52003 від 18.10.2021р.

Відповідно до вказаного Акту у ході проведення перевірки встановлено численні порушення та визначено технічний стан захисної споруди цивільного захисту (сховища, протирадіаційного укриття) №52003 від 18.01.2021р., розташованої по вул.Індустріальній, 1 в м.Миколаєві та належить на праві приватної власності ТОВ «Наваль Парк», - як непрацездатний, а санітарний стан незадовільний, сховище (протирадіаційне укриття) №52003 оцінено як не готове до використання за призначенням. Висновок захисна споруда підлягає капітальному ремонту.

З метою усунення недоліків, Миколаївським районним управлінням ГУ ДСНС України у Миколаївській області складено припис №690 від 26.10.2021р. про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту , пожежної та техногенної безпеки із зазначенням ряду порушень та строків для х усунення.

Також, 26.10.2021р. головним інспектором Миколаївського районного управління ГУ ДСНС України у Миколаївській області складено протокол про адміністративне правопорушення МИ№015107 відповідно до ст. 188-8 КУпАП стосовно відповідальної посадової особи ТОВ «Наваль Парк» та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення вимог ст. 188-8 КУпАП та накладено штраф 1700грн.

11.02.2022р. з листом Головного управління №5904/980/03.03 від 11.02.2022р. отримано інформацію щодо захисних споруд розташованих на території міста Миколаєва, їх стану готовності та інших істотних умов, зокрема щодо захисних споруд №№52001-52011, розташованих по вул.Індустріальній,1 в м.Миколаєві, балансоутримувачем яких є ТОВ «Наваль Парк», та згідно якої слідує, що вказані захисні споруди, в тому числі №52003 перебувають у неготовому для використання стану.

У зв`язку із тим, що Головним управлінням не було до листа від 11.02.2022р. долучено ряд документів стосовно захисних споруд цивільного захисту №№52001-52011, 04.08.2022р. на адресу ГУ ДСНС України у Миколаївській області окружною прокуратурою міста Миколаєва було скеровано листа, яким зобов`язано у строк до 12.08.2022р. надати завірені належним чином додаткові документи, в тому числі паспорти захисних споруд, документи щодо балансоутримувачів споруд, витяги з плану здійснення заходів державного нагляду щодо проведеної перевірки стану готовності захисних споруд, документів у підтвердження виконання заходів згідно актів оцінки стану готовності споруд, тощо.

Також, у своєму листі прокуратура просила Головне управління повідомити про вжиті додаткові заходи щодо спонукання до усунення порушень, у разі невиконання балансоутримувачем заходів щодо приведення у належний стан захисних спору.

Крім того, прокуратурою було повідомлено Головне управління, що у разі не вжиття передбачених законодавством заходів, відповідні заходи реагування будуть вжиті прокурором.

ГУ ДСНС України у Миколаївській області заступнику керівника окружної прокуратури м.Миколаєва направило лист від 17.08.2022 №5904-3717/5903.03 з документами.

Однак, будь-яких документів підтверджуючих виконання заходів, вказаних в акті оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту №52003, не надано.

Також, не було доказів вчинення ГУДСНС України у Миколаївській області додаткових заходів направлених на усунення виявлених порушень.

Відтак, попри встановлені та зафіксовані порушення норми законодавства у сфері використання та забезпечення функціонування об`єкту цивільного захисту, внесених обов`язкових до виконання приписів про усунення порушень, притягнення посадових осіб до адміністративної відповідальності, незважаючи на збройну агресію рф проти України, ТОВ «Наваль Парк» не вжито будь-яких заходів, спрямованих на приведення захисної споруди цивільного захисту протирадіаційного укриття №52003, що належить останньому на праві приватної власності, у стан, придатний для використання споруди за призначенням для захисту населення.

При цьому, як зазначив позивач у своєму позові, незважаючи на зазначене вище, Головним управління ДСНС України у Миколаївській області як спеціально уповноваженим органом у сфері контролю за станом утримання та використання об`єктів цивільного захисту, не вжито повних, вичерпних та достатніх заходів, спрямованих на приведення ТОВ «Наваль Парк» захисної споруди №52003 у належний стан, придатний для використання її за призначенням для захисту населення, ним було лише констатовано факт ненадходження будь-яких підтверджуючих документів від ТОВ «Наваль Парк» щодо виконання заходів приведення захисної споруди цивільного захисту у належний стан до використання. Будь-яких інших заходів щодо спонукання товариства до усунення порушень не вжито.

Таким чином, спеціально уповноваженим органом у сфері контролю за станом утримання та використання об`єктів цивільного захисту, а саме ГУ ДСНС України у Миколаївській області, протягом розумного строку не вжито повних, вичерпних та достатніх заходів, спрямованих на зобов`язання ТОВ «Наваль Парк» щодо приведення захисної споруди цивільного захисту у стан, придатний для використання споруди за призначенням для захисту населення.

Колегія суддів також зазначає, що питання належного технічного стану та готовності до укриття населення захисної споруди цивільного захисту протирадіаційного укриття відповідає інтересам держави, а отримана прокурором під час листування інформація свідчила про наявність ознак порушення законодавства у сфері використання та забезпечення функціонування об`єктів цивільного захисту (захисних споруд).

Отже, невиконання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, незабезпечення контролю за їх виконанням та невжиття повних та достатніх заходів для приведення захисної споруди цивільного захисту у належний до використання стан є порушенням державних інтересів та призводить до порушення встановлених державою гарантій по забезпеченню конституційних прав громадян на захист життя, здоров`я та власності, насамперед в умовах збройної агресії Російської Федерації проти України. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №826/12192/16 та від 25.07.2019 у справі №820/5164/15.

Відповідно, у даному випадку прокурор звертається з позовом на захист інтересів держави в інтересах ТУ ДСНС в Миколаївській області у зв`язку із невиконанням та порушенням відповідачем вимог законодавства у сфері цивільного захисту, що призводить до порушення державних інтересів та встановлених гарантій по забезпеченню конституційних прав громадян на захист життя, здоров`я та власності, насамперед в умовах збройної агресії проти України.

Також на думку апеляційного суду варто відзначити, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 №303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану» на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні», державний нагляд (контроль) з питань цивільного захисту, у тому числі щодо готовності захисних споруд цивільного захисту до використання за призначенням, не здійснюється.

Законом України від 21.04.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування повноважень між центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері цивільного захисту, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту» із Кодексу цивільного захисту України виключено ст.67 «Повноваження центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки».

Враховуючи викладене у сукупності, колегія суддів вважає, що керівником Окружної прокуратури міста Миколаєва обґрунтовано наявність права та підстав для подання цього позову, спрямованого на усунення порушень законодавства у сфері обороноздатності держави, на забезпечення захисту цивільного (мирного) населення, особливо у питаннях підтримання колективних засобів захисту, якими є захисні споруди та інші місця можливого перебування людей для збереження їх життя та здоров`я у разі активних військових дій на території м.Миколаїв.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що за встановлених обставин справи, подання прокурором даного позову є єдиним ефективним засобом захисту порушених прав та інтересів держави, відтак доводи скаржника про відсутність підстав для звернення саме прокурора до адміністративного суду в інтересах держави в особі ГУ ДСНС України у Миколаївській області є хибними та не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно ст.32 Кодексу цивільного захисту України (далі - Кодекс) до захисних споруд цивільного захисту, зокрема належить: протирадіаційне укриття - негерметична споруда для захисту людей, в якій створюються умови, що виключають вплив на них іонізуючого опромінення у разі радіоактивного забруднення місцевості та дії звичайних засобів ураження.

Вимоги щодо утримання та експлуатації захисних споруд визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері цивільного захисту (ч.ч.7-9 ст.32 Кодексу).

Утримання захисних споруд цивільного захисту у готовності до використання за призначенням здійснюється їх власниками, користувачами, юридичними особами, на балансі яких вони перебувають (у тому числі споруд, що не увійшли до їх статутних капіталів у процесі приватизації (корпоратизації), за рахунок власних коштів.

Контроль за створенням фонду захисних споруд цивільного захисту, готовністю його об`єктів до використання за призначенням забезпечує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, та його територіальні органи спільно з місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом (ч. 15 ст.32 Кодексу).

Згідно ч. 16 ст.32 Кодексу у разі приведення єдиної державної системи цивільного захисту, її складових у режим підвищеної готовності, виникнення надзвичайної ситуації, введення надзвичайного стану та в особливий період захисні споруди цивільного захисту, споруди подвійного призначення, найпростіші укриття незалежно від форми власності повинні приводитись у готовність до прийому населення у термін, що не перевищує 24 годин, крім захисних споруд цивільного захисту, що перебувають у постійній готовності до використання за призначенням.

Слід зазначити, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який відповідними указами Президента України в подальшому продовжувався та наразі триває.

Отже з моменту введення воєнного стану в Україні діє особливий період.

З 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на виконання вимог ч.16 ст.32 Кодексу захисні споруди цивільного захисту, споруди подвійного призначення, найпростіші укриття незалежно від форми власності повинні приводитись у готовність до прийому населення у термін, що не перевищує 24 годин, крім захисних споруд цивільного захисту, що перебувають у постійній готовності до використання за призначенням.

Механізм створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту (далі - захисні споруди), у тому числі споруд подвійного призначення та найпростіших укриттів, та ведення його обліку визначає Порядок створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 березня 2017 року №138 (далі-Порядок №138).

Так у п.п.9.-11. Порядку №138 зазначено, що утримання фонду захисних споруд у готовності до використання за призначенням здійснюється їх балансоутримувачами.

Балансоутримувач забезпечує утримання захисних споруд та інших споруд, що повинні використовуватися для укриття населення, а також підтримання їх у стані, необхідному для приведення у готовність до використання за призначенням відповідно до вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд.

Конкретний строк приведення захисної споруди в готовність до використання за призначенням (крім споруд, що відповідно до законодавства повинні перебувати в постійній готовності) зазначається в паспорті захисної споруди: не більше 12 годин - для захисних споруд, призначених для укриття працівників (персоналу, найбільшої працюючої зміни) суб`єктів господарювання, віднесених до відповідних категорій цивільного захисту; не більше 24 годин - для інших захисних споруд, споруд подвійного призначення та найпростіших укриттів.

Вимоги щодо утримання та експлуатації захисних споруд визначаються МВС.

Питання утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту (далі - захисні споруди) внормовано Вимогами щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 липня 2018 року №579 (далі - Вимоги №579).

Пунктами 1, 2 Розділу ІІ Вимог №579 передбачено, що споруди фонду захисних споруд мають утримуватися та експлуатуватися у стані, що дозволяє привести їх у готовність до використання за призначенням у визначені законодавством терміни. Під час експлуатації захисних споруд не допускається виконання заходів, що знижують їх захисні властивості, надійність та безпеку.

Для забезпечення готовності захисних споруд до використання за призначенням їх балансоутримувачі здійснюють оцінку стану їх готовності, організовують періодичні огляди стану захисних споруд, перевірку працездатності їх основного обладнання, планують і проводять технічне обслуговування обладнання та систем життєзабезпечення захисних споруд (п.1 розділу VІ глави 2 Вимог №579).

Періодичність і зміст оглядів стану захисних споруд та перевірок працездатності їх основного обладнання наведено в додатку 10 до цих Вимог. За результатами оцінки стану готовності складається акт оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту за формою згідно з додатком 11 до цих Вимог. Про результати щорічних оцінок стану готовності, здійснених без залучення фахівців структурних підрозділів із питань цивільного захисту міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, органів і підрозділів ДСНС, балансоутримувачі інформують вищезазначені органи і підрозділи з наданням копій актів, складених за їх результатами (п.п.3-7 розділу VІ глави 2 Вимог №579)

У п. 9 розділу VІ глави 2 Вимог №579 зазначено, що за результатами оцінки стану готовності захисну споруду може бути визнано як готову, обмежено готову або неготову до використання за призначенням.

Захисна споруда вважається обмежено готовою або неготовою, якщо вона має хоча б один із недоліків, зазначених в основних недоліках в утриманні захисних споруд, що погіршують стан їх готовності, наведених у додатку 13 до цих Вимог.

У разі відсутності таких недоліків захисна споруда вважається готовою до використання за призначенням.

Питання підтримання захисних споруд у готовності до використання за призначенням врегульовано главою 3 розділу VІ Вимог №579.

Відповідно до п.2. розділу VІІ Глави 1 Вимог №579 готовність фонду захисних споруд передбачає: належний технічний стан несучих огороджувальних конструкцій, гідроізоляції і захисних пристроїв захисної споруди (споруди подвійного призначення, найпростішого укриття); надійну герметичність захисної споруди (для сховищ); справність і постійну готовність до роботи спеціального обладнання, інженерних мереж та систем життєзабезпечення захисної споруди, наявність нормативних аварійних запасів води, паливно-мастильних матеріалів, а також майна, необхідного для життєзабезпечення населення, що підлягає укриттю; підготовленість особового складу формування з обслуговування захисних споруд; належний протипожежний та санітарний стан приміщень споруд фонду захисних споруд.

У разі введення в Україні або її окремих місцевостях правового режиму воєнного стану першочергові заходи з приведення в готовність сховищ мають бути спрямовані на забезпечення можливості їх використання для укриття населення від звичайних засобів ураження.

Апеляційним судом з матеріалів справи встановлено, споруда цивільного захисту (сховище, протирадіаційне укриття (ПРУ)) № 52003, яке знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 1, належить на праві приватної власності ТОВ «Наваль Парк».

Суд першої інстанції вірно зауважив у своєму рішенні, що відповідач зобов`язаний утримувати укриття №52003 у стані, необхідному для використання за призначенням згідно Вимог №579.

Втім, за результатами проведеної Миколаївським районним управлінням ГУ ДСНС у Миколаївській області перевірки, оформленої Актом оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту (сховища, протирадіаційного укриття) №52003 від 18.01.2021р., розташованої по вул.Індустріальній, 1 в м.Миколаєві та належить на праві приватної власності ТОВ «Наваль Парк», встановлено численні порушення та станом на 18.10.2021р., визначено технічний стан захисної споруди як непрацездатний, а санітарний незадовільний, сховище (протирадіаційне укриття) №52003 оцінено як не готове до використання за призначенням. Висновок захисна споруда підлягає капітальному ремонту.

З метою усунення недоліків, Миколаївським районним управлінням ГУ ДСНС України у Миколаївській області складено припис №690 від 26.10.2021р. про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту , пожежної та техногенної безпеки із зазначенням ряду порушень та строків для х усунення.

Станом на час звернення керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва з даним позовом до суду, відповідачем не було усунуто порушень, виявлених ГУ ДСНС України у Миколаївській області вказаних у акті та Приписі.

Колегією суддів з наявного у матеріалах справи листа ГУ ДСНС України у Миколаївській області від 17.08.2022р. встановлено, що інформація та підтверджувальні матеріали від ТОВ «Наваль Парк» щодо виконання заходів з приведення захисної споруди цивільного захисту №52003 у належний стан, не надходили.

Таким чином, укриття №52003 є непридатним до використання за призначенням як протирадіаційне укриття, та такий стан укриття створює реальні ризики для життя і здоров`я жителів міста Миколаєва в умовах військової агресії проти України державою (рф), яка володіє в тому числі й ядерною зброєю.

Доводи скаржника про те, що він не є ані власником ані балансоутримувачем захисної споруди №52003, а відтак цей позов подано не до тієї особи, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до облікової картки № 558 Вх1980 від 26.08.1976 року, захисна споруда цивільного захисту за № 52003 належить Чорноморському суднобудівному заводу.

Окружною прокуратурою міста Миколаєва до апеляційного суду надано письмові пояснення з документами (вхід.№6999/23 від 03.04.2023р.) в яких зазначено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.11.2007 року у приватній власності ДАХК «ЧСЗ» перебував нежитловий об`єкт за адресою: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 1, до складу якого входили 123 основні будівлі, службові будівлі та споруди.

Постановою Господарського суду Миколаївської області від 03.07.2018 року у справі № 915/86/14 ПАТ «Чорноморський суднобудівний завод» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

На підставі протоколу проведення аукціону № 14312980/2/3 від 19.11.2019 року, ТОВ «Наваль Парк» (відповідач), на підставі договору купівлі-продажу від 21.11.2019 року придбало у ПАТ «Чорноморський суднобудівний завод» нерухоме майно, що розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 1. Вказане підтверджується також і свідоцтвом ТОВ «Наваль Парк» про право власності на нерухоме майно від 22.11.2019 року.

Факт придбання всього належного ПАТ «Чорноморський суднобудівний завод» підтверджується і самим ТОВ «Наваль Парк», що вбачається з листа від 21.08.2020 року, скерованого на адресу районного відділу ГУ ДСНС України в Миколаївській області.

Відтак, судова колегія погоджується з доводами позивача, що з листопада 2019 року нерухоме майно, що належало ПАТ «Чорноморський суднобудівний завод», в тому числі й цех №27, перейшло у власність ТОВ «Наваль Парк».

Згідно паспорту та облікової картки, сховище №52003 знаходиться в цеху №27.

Враховуючи факт придбання ТОВ «Наваль Парк» у ПАТ «Чорноморський суднобудівний завод» усього нерухомого майна, цех №27 разом з розташованим у ньому укриттям (сховищем) також перейшли у приватну власність ТОВ «Наваль Парк», що підтверджується також свідоцтвом про право на нерухоме майно від 29.11.2007р.

Тобто, споруда цивільного захисту (сховище, протирадіаційне укриття (ПРУ)) № 52003, яке знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 1, належить на праві приватної власності ТОВ «Наваль Парк».

Відповідач зобов`язаний утримувати укриття № 52004 у стані, необхідному для використання за призначенням згідно з Вимогами № 579.

Відповідно до статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що право кожного на життя охороняється законом. Цей припис зобов`язує державу вживати належних заходів для захисту життя осіб, які знаходиться під її юрисдикцією. Слід зазначити, що це зобов`язання повинно тлумачитися як таке, що застосовується в контексті будь-якої діяльності, публічної чи ні, в якій право на життя може бути поставлене під сумнів.

В даній справі відповідачем не було здійснено необхідних передбачених законодавством заходів щодо приведення в належний технічний стан та готовність до укриття населення захисної споруди цивільного захисту протирадіаційного укриття №52003, розташованого у м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 1, та належить на праві приватної власності ТОВ «Наваль Парк».

В свою чергу невжиття відповідачем визначених законодавством заходів з метою приведення протирадіаційного укриття до стану готовності суперечить інтересам держави у сфері підготовки країни до оборони в умовах воєнного стану та захисту життя населення.

Враховуючи викладені обставини у сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зобов`язання відповідача вжити заходів щодо приведення в належний технічний стан та готовність до укриття населення захисної споруди цивільного захисту протирадіаційного укриття № 52003, що розташоване по вул. Індустріальна, 1 в м. Миколаєві, адже такий стан укриття №52003 створює реальні ризики для життя і здоров`я жителів м.Миколаєва в умовах до того ж військової агресії проти України.

Доводи скаржника про пропущення керівником Окружної прокуратури міста Миколаєва строку звернення до суду, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки які вірно у своєму рішенні вказав суд першої інстанції та вказане слідує зі встановлених спірних обставин цієї справи, відповідачем ТОВ «Наваль Парк» допущено триваюче правопорушення (бездіяльність), яке припиняється лише у випадку усунення стану, за якого об`єктивно існує такий обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 19.06.2018 у справі №464/2638/17).

В даному випадку, ТОВ «Наваль Парк» виходячи з встановлених обставин цієї справи, з жовтня 2021 року тривалий час не усуває виявлених ГУ ДСНС України у Миколаївській області порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту населення, що підтверджується зібраними у справі доказами (листами органу від 17.02.2022р., від 17.0.2022р., тощо), отже порушення триває. До того ж, позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу ґрунтовно також вказує, що після початку 24.02.2022р. повномасштабної військової агресії рф проти України та введення на всій території України воєнного стану, виникли обкантовані та реальні підстави для використання укриття безпосередньо за призначенням, проте всупереч законодавчим приписам та забезпечення функціонування об`єктів цивільного захисту відповідач й дотепер не виконав свого обов`язку щодо утримання захисної споруди №52003 у належному та придатному для використання за призначенням стані.

Вказаних обставин скаржником не спростовано у своїй скарзі, як і не спростовано жодного висновку суду першої інстанції, якими обґрунтовано ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам ст. 242 КАС України.

Колегія суддів підтверджує, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Наваль Парк» залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року у справі № 400/4924/22 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Бітов А.І. Градовський Ю.М.