Справа № 140/7479/22
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/7479/22 пров. № А/857/18289/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Хомича О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання дій протиправними та скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції Димарчук Т.М.,

час ухвалення рішення 08.12.2023 року,

місце ухвалення рішення м.Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 08.12.2022 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання дій протиправними та скасування постанови.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості з позивача, відповідач повинен був винести постанову про стягнення виконавчого збору, однак це було зроблено лише після закінчення виконавчого провадження, що є протиправним. Крім того виконавець не виконав рішення суду, а тому стягнення виконавчого збору без виконання рішення суду є неправомірним та незаконним. Державним виконавцем не вчинялося виконавчих дій по виконавчому провадженню №44687625, а заборгованість по кредитному боргу (де позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є солідарними боржниками) погашена ОСОБА_2 , а не нею. Відповідно головними державними виконавцями Маневицького відділу державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) 09.07.2021 винесені відповідні постанови про закінчення виконавчих проваджень.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Першого відділу ДВС перебуває виконавчий лист №2-161/110/14/2011, виданий 20.08.2014 Луцьким міськрайонним судом про те, що в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ Державний ощадний банк України за кредитним договором №3945 від 24.04.2008 в сумі 177719,45 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , шляхом продажу квартири на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України Про виконавче провадження, визначивши, що початкова ціна встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності, незалежним експертом, на стадії оцінки майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, незалежним експертом, на стаді оцінки майна під час проведення виконавчих дій (а.с. 21).

11.09.2014 державним виконавцем Першого відділу ДВС Радчук Л.О., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №44687625 (а.с.20).

02.02.2015 державним виконавцем Першого відділу Радчук Л.О., у межах даного виконавчого провадження №44687625 було винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження.

Згідно акту опису й арешту майна від 12.02.2015, квартиру за адресою, АДРЕСА_2 , було описано державним виконавцем, накладено заборону на її відчуження та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_1 . При проведенні даних виконавчих дій була присутня ОСОБА_1 , яка була визначена зберігачем описаного майна, про що свідчить її підпис (а.с. 24-27). Також з акту державного виконавця від 12.02.2015 вбачається, що у вказаній квартирі проживають та зареєстровані двоє малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.23).

З довідки місцевого обчислювального центру від 03.03.2015 також вбачається, що у квартирі за адресою, АДРЕСА_2 зареєстровані неповнолітні діти - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 28)

З довідки від 02.11.2011 №102.003-23/795 заступника керуючого Волинського обласного управління AT «Ощадбанк», виданій фізичній особі поручителю по Кредитному договору № 3945 від 24.04.2008 ОСОБА_1 , вбачається, що станом на 02.11.2022 у ТВБВ 10002/03 філії - Волинське обласне управління AT «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №3945 від 24.04.2008 відсутня кредит погашено повністю (обтяження згідно іпотечного договору №1086 від 24.04.2008 накладене на трикімнатну житлову квартиру АДРЕСА_3 та належить на праві власності ОСОБА_1 ) (а.с. 29).

04.11.2022 старшим державним виконавцем Першого відділу ДВС Недумовою А.О., винесено постанови ВП №44687625 про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 у розмірі 17771, 95 грн (а.с.30) та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження 300 грн (а.с. 5).

Вважаючи постанови від 04.11.2022 ВП №44687625 про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження протиправними, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» (Закон №1404-VІІІ, який набрав чинності 05.10.2016).

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Зазначеною нормою Закону №1404-VІІІ вказано на порядок виконання та правового регулювання саме «виконавчих дій», а не «виконавчого провадження».

З урахуванням пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VІІІ кожна окрема виконавча дія та відповідно прийнята постанова державного виконавця в межах виконавчого провадження має вчинятися (прийматися) на підставі того нормативно-правового акта, під час дії якого вона була розпочата.

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами абзацу другого частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VІІІ, частини четвертої статті 27 №1404-VIII визначено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частини першої статті 27 Закону №1404-VIII (тут і надалі в редакції, чинній на час прийняття спірних постанов, тобто, станом на 04.11.2022) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. В такій редакції частина друга статті 27 названого Закону діє з 28.08.2018 у зв`язку із набранням чинності Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (далі Закон №2475-VIII).

Відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону №1404 виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

З вказаних правових норм слідує, що виконавчий збір є обов`язковим до сплати за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, та його розмір становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, а не з фактично стягнутої суми, як вважає позивач. Стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як визначено частиною першою статті 13 Закону №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно - правовими актами.

Частиною першою статті 40 Закону №1404-VIII визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини третьої статті 40 цього Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404-VІІІ встановлено виняток з правил, коли виконавчий збір не стягується з боржника. Відповідно до цієї норми виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даному випадку виконавець у межах виконавчого провадження ВП №44687625 вчиняв усі необхідні дії спрямовані на примусове виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.02.2014 у справі №161/11803/13-ц: відкрив виконавче провадження, описав й арештував майно 12.02.2015 ( квартиру за адресою, м. Луцьк, вул. Гетьмана Дорошенка, 1), наклав заборону на її відчуження та передав на відповідальне зберігання ОСОБА_1 ..

Отже, положення частини дев`ятої статті 27 Закону №1404-VІІІ у спірних правовідносинах застосуванню не підлягають, а інших підстав для звільнення від сплати судового збору цей Закон у чинній її редакції не передбачає. Так само відсутні підстави для застосування положень частини п`ятої статті 27 Закону №1404-VІІІ, якою визначено випадки, коли виконавчий збір не стягується.

Враховуючи, що заборгованість позивача перед банком по кредитному договору №3945 від 24.04.2008 відсутня, кредит станом на 02.11.2022 погашено повністю, а відтак відсутнє й обтяження згідно іпотечного договору накладене на трикімнатну квартиру позивача ( АДРЕСА_2 ), однак виконавчий збір не стягнуто, то дії державного виконавця з винесення 04.11.2022 постанови ВП №44687625 про стягнення виконавчого збору відповідають приписам ст.27 Закону №1404-VIII, а тому є правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а визначення державним виконавцем виконавчого збору з суми, що підлягала примусовому стягненню, узгоджується з положеннями статті 27 Закону №1404-VIII.

Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 28.04.2020 у справі №520/9144/18 та враховуються при вирішенні цієї справи на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно з якою при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 28.04.2020 №480/3452/19, стягнення виконавчого збору за нормами Закону №1404-VІІІ в редакції Закону №2475-VIII є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Суд звертає увагу, що ч.1 статті 28 Закону №606-XIV від 21.04.1999, що була чинною на момент відкриття виконавчого провадження ВП №44687625, також передбачала, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Тобто, нею також були встановлені ті ж правила, що і частиною другою статті 27 Закону №1404-VІІІ в редакції Закону №2475-VIII.

Суд вважає безпідставним посилання позивача ОСОБА_1 на те, що за своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, лише за умови, що такі заходи привели до виконання рішення і що він стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, оскільки позивач цитує положення статті 27 Закону №1404-VIII у редакції, яка діяла до 28.08.2018, тоді як чинна редакція вказаної частини другої статті 27 цього Закону (яка діяла на час винесення оскаржуваної постанови і чинна на сьогодні) так і ч.1 ст. 28 Закону №606-XIV від 21.04.1999, що була чинною на момент відкриття виконавчого провадження ВП №44687625, розмір виконавчого збору ставить у залежність від суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Колегія суддів вважає посилання позивачем на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.01.2021 у справі №400/4023/19 безпідставними, оскільки правовідносини у цій справі не є подібними до правовідносин у справі №400/4023/19, у якій, на відміну від справи що розглядається, періоди спірних правовідносин та норми, що їх регулюють інші (редакція Закону №1404-VІІІ до 28.08.2018).

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308,316,317,320,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року у справі 140/7479/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула

Повне судове рішення складено 19 квітня 2023 року.