Справа № 440/8315/22
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2023 р. № 440/8315/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (вул. Кравчука, 22-В, м. Луцьк, Волинська область, 43026,) про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

1. Підтвердити здобуття освітньо - кваліфікаційного рівня водія категорії "С" згідно наданих документів;

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зробити перерахунок пенсії на основі наданих документів про навчання на водія.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.10.2022 року справу № 440/8315/22 було передано відповідно до територіальної юрисдикції (підсудності) до Харківського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 року позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу термін - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, шляхом чіткого викладення змісту позовних вимог по справі.

Ухвалою суду від 21.12.2022 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрити спрощене провадження в адміністративній справі з наступними позовними вимогами:

1. Підтвердити що після навчання в Ряжському учбово-курсовому комбінаті з 2 січня 1980 р. по 10 червня 1980р. (свідоцтво №070933) та складання іспиту в Державній автомобільній інспекції (екзаменаційна картка додається) ОСОБА_1 здобув професію водія категорії «С».

2. Визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у відмові в зарахуванні до страхового стажу періоду навчання з 02.01.1980р. по 10.06.1980р. в Ряжському навчально-курсовому комбінаті за спеціальністю водій категорії «С», неправомірним.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області згідно пункту «д» ст. 56 закону України «Про пенсійне забезпечення» занести період навчання в Ряжському учбово-курсовому комбінаті з 2 січня 1980 р. по 10 червня 1980р. (свідоцтво №070933) в мій страховий стаж.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у відмові в зарахуванні до страхового стажу періоду навчання з 02.01.1980р. по 10.06.1980р. в Ряжському навчально-курсовому комбінаті за спеціальністю водій категорії «С» є протиправним та таким, що порушує права позивача на пенсійне забезпечення.

09.02.2023 року ухвалою суду клопотання представника відповідача про залучення другого відповідача у адміністративній справі №440/8315/22 було задоволено. Залучено в якості другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Представником відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, 21.03.2023 року надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періоду навчання позивача з 02.01.1980р. по 10.06.1980р. в Ряжському навчально-курсовому комбінаті за спеціальністю водій категорії «С».

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 25.11.2005 (далі - Закон №1058-ІV).

07.08.2022 позивачем через особистий кабінет на веб-порталі Пенсійного фонду України подано заяву про перерахунок пенсії та зарахування до страхового стажу періоду навчання у Ряжському навчально-курсовому комбінаті рязанської область російської федерації на курсах підготовки водіїв з 02.01.1980 по 10.06.1980 у зв`язку з наданням додаткових документів, а саме: архівної довідки №81 від 01.08.2022, виданої Міжвідомчим архівом Міністерства сільського господарства і продовольства рязанської області російської федерації в тому, що позивач з 02.01.1980 по 10.06.1980 навчався на курсах підготовки водіїв і отримав посвідчення водія; свідоцтво про навчання № НОМЕР_1 від 10.06.1980 року, видане Ряжським навчально-курсовим комбінатом; екзаменаційної карти водія.

З урахуванням Порядку, за принципом екстериторіальності, визначено орган, який розглядатиме заяву позивача - ГУ ПФУ у Волинській області.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 ГУ ПФУ у Волинській області прийнято рішення №42 від 10.08.2022 про відмову у перерахунку пенсії та зарахування до страхового стажу періоду навчання.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Щодо вимоги позивача підтвердити що після навчання в Ряжському учбово-курсовому комбінаті з 2 січня 1980 р. по 10 червня 1980р. (свідоцтво №070933) та складання іспиту в Державній автомобільній інспекції (екзаменаційна картка додається) ОСОБА_1 здобув професію водія категорії «С», суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У даній справі, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивовано відмови у його наданні, регламентовано частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.03.2019 по справі № 2040/6320/18.

Слід зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В даному випадку зобов`язання підтвердити що після навчання в Ряжському учбово-курсовому комбінаті з 2 січня 1980 р. по 10 червня 1980р. (свідоцтво №070933) та складання іспиту в Державній автомобільній інспекції (екзаменаційна картка додається) ОСОБА_1 здобув професію водія категорії «С» є втручанням суду у дискреційні повноваження Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, а отже позовні вимоги в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у відмові в зарахуванні до страхового стажу періоду навчання з 02.01.1980р. по 10.06.1980р. в Ряжському навчально-курсовому комбінаті за спеціальністю водій категорії «С», суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частинами 1- 3 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Під час розгляду справи суду не видається можливим встановити яким саме рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, у відмові в зарахуванні до страхового стажу періоду навчання з 02.01.1980р. по 10.06.1980р. в Ряжському навчально-курсовому комбінаті за спеціальністю водій категорії «С», порушені права позивача, а саме не зазначено номер та дату рішення.

Крім того суд зазначає, що судовим розглядом не встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було винесено рішення щодо відмові в зарахуванні до страхового стажу періоду навчання з 02.01.1980р. по 10.06.1980р. в Ряжському навчально-курсовому комбінаті за спеціальністю водій категорії «С».

Щодо вимоги позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області згідно пункту «д» ст. 56 закону України «Про пенсійне забезпечення» занести період навчання в Ряжському учбово-курсовому комбінаті з 2 січня 1980 р. по 10 червня 1980р. (свідоцтво №070933) в страховий стаж позивача, суд зазначає наступне.

Нормами статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХП від 05.11.1991 (далі - Закон №1788 ХП) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі, що визначено пунктами "а", "д" частини 1 статті 56 Закону №1788-ХП.

У відповідності до частини 1 статті 38 Закону України "Про професійно-технічну освіту" №103/98-ВР від 10.02.1988(далі - Закон №103/98-ВР) час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Статтею 13 Закону №103/98-ВР у професійно-технічних навчальних закладах визначається ступеневість професійно-технічної освіти громадян відповідними рівнями кваліфікації і складністю професій та освітньо-кваліфікаційним рівнем.

Кожний ступінь навчання у професійно-технічному навчальному закладі має теоретичну і практичну завершеність і підтверджується присвоєнням випускникам (учням) освітньо-кваліфікаційних рівнів "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст" згідно з набутими професійними знаннями, уміннями і навичками.

Відповідно частини 1 статті 15 Закону №103/98-ВР випускнику професійно-технічного навчального закладу, який успішно пройшов кваліфікаційну атестацію, присвоюється освітньо-кваліфікаційний рівень "кваліфікований робітник" з набутої професії відповідного розряду (категорії).

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідно до документів, наданих позивачем до відповідачів та до суду відсутня інформація про присвоєння позивачу освітньо-кваліфікаційного рівня.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі -Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно пункту 8 Порядку №637 чає навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Підпунктом 2.2. пункту 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162) передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.

В трудову книжки за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів наступні записи, зокрема, про час навчання в професійно-технічних та інших закладах, на курсах і в школах з підвищення кваліфікації, по перекваліфікації та підготовці кадрів, що встановлено підпунктом 2.17 пункту 2 Інструкції №162.

Однак, у трудовій книжці виданій на ім`я позивача серія НОМЕР_2 від 15.12.1980 запис про навчання у Ряжському навчально-курсовому комбінаті відсутній (перший запис проведено у трудовій книжці з 01.10.1980).

Враховуючи вказане, період навчання позивача у Ряжському навчально-курсовому комбінаті не може бути врахований до його страхового стажу, оскільки отриманий освітньо-кваліфікаційний рівень з наявних документів не видається можливим.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (вул. Кравчука, 22-В, м. Луцьк, Волинська область, 43026,) про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.