Справа № 623/1420/21
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 р.Справа № 623/1420/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 03.08.2021, головуючий суддя І інстанції: Одарюк М.П., м. Ізюм, по справі № 623/1420/21

за позовом ОСОБА_1

до Поліцейського 4 взводу,1 роти,3 батальйону рядового поліції Веретька Артура Сергійовича, в особі Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, третя сторона: Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з адміністративним позовом, в якому просив:

- скасувати постанову ДП 18 № 540541 від 07 лютого 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.8 ст.121 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 03.08.2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає його ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги позивач зазначив, що відсутні докази факту керування позивачем транспортним засобом, а також те, що у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено доказів, якими здійснено фото або відеозапис правопорушення.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.02.2021 об 17.50, за адресою: м. Харків, вул. Тюринська, 136, керуючи транспортним засобом TOYOTA AVENCIS, номер реєстрації НОМЕР_1 (країна походження:Латвійська республіка), водій ОСОБА_1 , став учасником дорожньо - транспортної пригоди.

Під час з`ясування обставин ДТП стало відомо, що транспортний TOYOTA AVENCIS, номер реєстрації НОМЕР_1 , щодо якого Митним кодексом України встановлені обмеження, а саме перебування на території України порушенням строків перебування в режимі тимчасового ввезення до 1-го року.

Шляхом перевірки вказаного транспортного засобу через базу даних МВС 1ПНП «АРМОР» - «Митниця», лейтенантом поліції ОСОБА_2 , було встановлено, що автомобіль TOYOTA AVENCIS, номер реєстрації НОМЕР_1 , ввезено 30.05.2018 гр. ОСОБА_3 , та передано в керування ОСОБА_1 яким транспортний засіб не було поміщено у митний режим тимчасового ввезення чим порушено вимоги ст. 380 Митного кодексу України, ст. 31 Закону України «Про дорожній рух».

Внаслідок цього, було винесено постанову серії ДП18 № 540541, якою ОСОБА_4 притягнуто до відповідальності та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Не погоджуючись із постановою відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та правомірності постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, прийняті її відповідачем в межах та у спосіб, встановлений чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як встановлено ст. 31 Закону України «Про дорожній рух», транспортні засоби, їх складові частини і комплектуючі вироби, що ввозяться на територію України, підлягають перевірці на відповідність обов`язковим вимогам або повинні мати сертифікат, виданий уповноваженим на це Секретаріатом ЄЕК ООН Адміністративним органом по сертифікації дорожніх транспортних засобів.

Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.

Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Транспортні засоби, зареєстровані відповідними органами іноземних держав, які ввезені на територію України та перебувають під митним контролем, підлягають вивезенню або поміщенню в інший митний режим у строки, визначені законодавством з питань державної митної справи.

Особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України встановлені ст. 380 Митного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 380 Митного кодексу України, тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Відповідно до абз. 9 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про дорожній рух", водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.

Відповідно до ч. 8 ст. 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз зазначених вище норм права дає підстави для висновку, що протиправною дією, яка є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 8 ст. 121 КУпАП, є керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема передбачені ч.8 ст. 121 КУпАП.

За приписами ч.ч. 2, 3 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Таким чином, до компетенції органів Національної поліції належить розгляд справ про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, і накладати адміністративні стягнення та враховуючи склад вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 8 ст. 121 КУпАП, зафіксоване у режимі відеозапису та обов`язку скласти в даному випадку протокол про адміністративне правопорушення інспектор поліції не мав.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За визначенням ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В підтвердження факту правопорушення відповідачем витяг з бази даних.

Відповідно до довідки з бази даних ІПНП (а.с.48), транспортний засіб TOYOTA AVENCIS, номерний знак НОМЕР_1 , VIN номер: НОМЕР_2 , був ввезений на територію України 30.05.2018 громадянином SEVCENKO IVAN, 18.06.1968, в митному режимі тимчасове ввезення до 1 року, через пункт пропуску «Табаки-мирне».

Отже, зазначені відомості підтверджують встановлені поліцейським під час розгляду адміністративної справи обставини керування позивачем транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: транспортний засіб передано у користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України.

Стаття 25 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що поліція здійснює інформаційно-аналітичну діяльність виключно для реалізації своїх повноважень, визначених цим Законом.

Поліція може створювати власні бази даних, необхідні для забезпечення щоденної діяльності органів (закладів, установ) поліції у сфері трудових, фінансових, управлінських відносин, відносин документообігу, а також міжвідомчі інформаційно-аналітичні системи, необхідні для виконання покладених на неї повноважень.

Стаття 27 цього ж Закону надає поліцейському безпосередній оперативний доступ до інформації та інформаційних ресурсів інших органів державної влади з обов`язковим дотриманням нор Закону України «Про захист персональних даних».

Отже, працівниками патрульної поліції правомірно було отримано та досліджено відомості, які знаходяться в базах даних державних органів влади і які стосуються обставин ввезення, митного оформлення та перебування на території України транспортних засобів.

Таким чином, враховуючи дату складання постанови (07.02.2021) та дату ввезення вищевказаного автомобіля (30.05.2018), вбачається порушення строків перебування транспортного засобу в режимі тимчасового ввезення, оскільки з дати ввезення автомобіля на територію України минуло більше 2 років.

Посилання позивача на відсутність доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки автомобіль «TOYOTA AVENCIS», державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до відомостей з інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», був ввезений на територію України 30.05.2018 , через митний пост «Табаки-мирне», особою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а не позивачем.

Також, ані на час зупинки транспортного засобу, ані в подальшому при складанні оскаржуваної постанови позивачем не було надано інспектору поліції жодних належних документів на підтвердження того, що щодо транспортного засобу змінено митний режим, здійснено оформлення транспортного засобу, сплачено належні митні платежі, а тому відсутні підстави вважати, що оскаржувана постанова винесена неправомірно.

Щодо посилання позивача, що у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено доказів, якими здійснено фото або відеозапис правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що в постанові серії ДП 18 № 540541 в пункті 7 зазначено «відео з бодікамери АХ2443», таким чином, фіксування правопорушення та розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбувалося з використанням бодікамери.

Однак, як було зазначено відповідачем, що на теперішній час надати відеозаписи розгляду справи не вбачається за можливе, так як відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів за 07.02.2021 були знищені шляхом стирання з серверу на підставі вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018.

Розгляд справи відбувався 07.02.2021, а ухвала про відкриття провадження надійшла до УПП в Харківській області ДПП 26.04.2021.

Відповідно п.1 ч.3 розділу VIII Наказу МВС України від 18.12.2018 №1026 Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (далі - Наказ МВС №1026), строк зберігання відеозаписів з портативних відеореєстраторів становить 30 діб.

Відповідно до ч.3 розділу І Наказу МВС №1026, портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського.

Відповідно до ч.4 розділу VIII Наказу МВС №1026, строк зберігання відеозаписів за рішенням керівника органу, підрозділу поліції може бути збільшено у разі використання їх у процесі здійснення оперативно-розшукової діяльності, у рамках розслідування кримінального провадження та/або в провадженнях у справах про адміністративні правопорушення, у разі фіксації надзвичайних подій за участю особового складу поліції, інших подій, якщо вони можуть бути використані в процесі службової діяльності органів, підрозділів поліції, під час проведення службових розслідувань.

З вищезазначеного випливає, що строк зберігання відеозаписів може бути збільшений у разі використання їх в провадженнях у справах про адміністративні правопорушення, якщо вони можуть бути використані в процесі службової діяльності органів, підрозділів поліції.

При цьому, відповідачу стало відомо про оскарження даної постанови лише 26.04.2021, а складена постанова 07.02.2021, таким чином, строк(30 діб) зберігання відеозапису на момент коли відповідачу стало відомо про оскарження постанови сплинув.

Також, колегія суддів зазначає, що відсутність відеозапису правопорушення, не спростовує фактичні обставини справи та наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП, оскільки витягом з ІПНП підтверджуються встановлені поліцейським під час розгляду адміністративної справи обставини керування позивачем транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження встановлені МК України, а тому доводи апеляційної скарги, щодо відсутності доказів колегія суддів вважає необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги, що відсутні докази факту керування позивачем транспортним засобом, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно до матеріалів справи, постановою Київського районного суду по справі №953/2798/21 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП України, зазначене позивач не спростовує.

Таким чином, вказаною постановою підтверджується факт керування ОСОБА_1 автомобілем TOYOTA AVENCIS, номер реєстрації НОМЕР_1 .

Крім того, в позовній заяві позивач зазначив, що 07 лютого 2021 року він рухаючись автомобілем TOYOTA AVENCIS, номер реєстрації НОМЕР_1 у місті Харкові поблизу будинку №136, розташованого по вулиці Тюринській, потрапив у дорожньо- транспортну пригоду та зазначив, що причинами виникнення зіткнення транспортних засобів було обоюдне недотримання вимог правил дорожнього руху обома водіями, інспектор патрульної поліції, який прибув за викликом, повинен був обмежитись складанням протоколу за ознаками ст. 124 КУпАП, але ще прийняв постанову за ознаками адміністративного правопорушення передбаченого ч. 8 ст.121 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведення відповідачем факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП, тому постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ДП 18 № 540541 від 07 лютого 2021 правомірно залишена без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 03.08.2021 по справі № 623/1420/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.А. Калиновський