Справа № 420/17786/22
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/17786/22
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року (суддя Іванов Е.А., м. Одеса, повний текст рішення складений 22.03.2023) про часткове залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

30 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому, з урахуванням уточнень від 18.12.2022 року, просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача через грубе порушення статей 3, 8, 17, 19, 21, 22, 58 та 64 Конституції України, які є нормами закону прямої дії, Рішень Конституційного суду України, Європейського суду з прав людини та правових норм міжнародних договорів та зобов`язань, до яких приєдналась Україна, а також статей 43, 51, частин першої, третьої статті 63 Закону України №2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб, та постанов КМУ №45 та №988 щодо відмови у перерахунку пенсії з урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення згідно зазначеного подання від 19.09.2008 року №14/1-923 з 01.01.2007 року з урахуванням 40% від прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність згідно пункту 27 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 року №3551-XII, та згідно довідки ДУ ТМО МВС України в Одеській області №33/36-1869 від 02.08.2022 року з 01.12.2019 року;

- зобов`язати відповідача здійснити новий перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.01.2007 року згідно подання від 19.09.2008 року, №14/1-923 з 01.01.2007 року з урахуванням 40% від прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність згідно пункту 27 статті 13 Закону України від 22.10.1993 року №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

- зобов`язати відповідача здійснити новий перерахунок та виплатити пенсію позивачу з 01.12.2019 року відповідно до частин третьої, вісімнадцятої статті 43, частини третьої статті 51 та частин першої, третьої статті 63 Закону України №°2262-XII, постанов Кабінету Міністрів №45 та №988 з урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення згідно довідки ДУ ТМО МВС України №33/36-1869У від 02.08.2022 року.

Після відкриття провадження у адміністративній справі Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 27 лютого 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху на підставі частини третьої статті 123 КАС України у зв`язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Позивача було повідомлено про необхідність подати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з доказами поважності причин пропуску такого строку.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року позивачу продовжено строк на усунення недоліків позовної заяви.

Суд акцентував увагу позивача на тому, що ухвала про залишення позову без руху стосується позовних вимог в частині саме щодо:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача через грубе порушення статей 3, 8, 17, 19, 21, 22, 58 та 64 Конституції України які є прямої дії, Рішень Конституційного суду України, Європейського суду з прав людини та правових норм міжнародних договорів та зобов`язань, до яких приєдналась Україна, а також статей 43, 51, частин першої, третьої статті 63 Закону України №2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб та Постанов КМУ №45 та №988, щодо відмови у перерахунку пенсії з урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення згідно зазначеного подання від 19.09.2008 pоку №14/1-923 з 01.01.2007 року з урахуванням 40% від прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність згідно пункту 27 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 року №3551-XII;

- зобов`язання відповідача здійснити новий перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.01.2007 року згідно подання від 19.09.2008 року, №14/1-923 з 01.01.2007 року з урахуванням 40% від прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність згідно пункту 27 статті 13 Закону України від 22.10.1993 року №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити новий перерахунок та виплатити пенсію позивачу з 01.12.2019 року суд дійшов висновку, що позов подано в межах строку.

На виконання зазначеної ухвали позивач 7 березня 2023 року подав до суду заяву, в якій повідомив, що про порушення своїх прав дізнався 28 вересня 2022 року з отриманої від Пенсійного фонду України відповіді на його звернення від 20.08.2022 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року адміністративний позов в частині вимог про:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача через грубе порушення статей 3, 8, 17, 19, 21, 22, 58 та 64 Конституції України які є прямої дії, Рішень Конституційного суду України, Європейського суду з прав людини та правових норм міжнародних договорів та зобов`язань, до яких приєдналась Україна, а також статей 43, 51, частин першої, третьої статті 63 Закону України №2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб та Постанов КМУ №45 та №988, щодо відмови у перерахунку пенсії з урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення згідно зазначеного подання від 19.09.2008 року №14/1-923 з 01.01.2007 року з урахуванням 40% від прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність згідно пункту 27 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 року №3551-XII;

- зобов`язання відповідача здійснити новий перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.01.2007 року згідно подання від 19.09.2008 року, №14/1-923 з 01.01.2007 року з урахуванням 40% від прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність згідно пункту 27 статті 13 Закону України від 22.10.1993 року №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" залишено без розгляду на підставі статті 123 КАС України, у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду та відсутності поважності причин його пропуску.

Мотивуючи свої рішення суд першої інстанції, спираючись на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України, у якому зазначено, що…"для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів", дійшов висновку, що з наведених у заяві позивача обставин не вбачається поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржену ухвалу, поновити строк звернення з позовною заявою до суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляде справи по суті.

На думку апелянта, суд першої інстанції помилково послався на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №800/304/17 від 4 жовтня 2018 року та зазначив, що у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені зокрема, при отриманні від органу пенсійного фонду Україна відповіді на надісланний запит щодо розміру пенсії.

Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до статті 304 КАС України не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі, в тому числі, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 171 КАС України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що строки звернення до суду з відповідними позовними вимогами передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України процесуальних дій. Інститут процесуальних строків в адміністративному судочинстві сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників справи добросовісно ставитися до виконання їхніх обов`язків (див. постанови від 4 жовтня 2018 року у справі №800/304/17, від 13 лютого 2019 року у справі №826/13768/16, від 20 червня 2019 року у справі №9901/82/19, від 5 лютого 2020 року у справі №9901/425/19 (пункт 29), 19 лютого 2020 року у справі №9901/390/19, від 27 травня 2020 року у справі №9901/546/19 (пункти 31, 32), від 18 червня 2020 року у справі №9901/45/20, від 2 липня 2020 року у справі №9901/561/19 (пункт 25), від 19 листопада 2020 року у справі №9901/186/20 (пункт 24), 3 лютого 2021 року у справі №9901/243/20 (пункт 22), 24 лютого 2021 року у справі №800/30/17 (9901/328/18), від 3 березня 2021 року у справі №800/125/17, від 4 березня 2021 року у справі №9901/203/20 (пункти 35, 36), від 24 березня 2021 року у справі №640/18761/20 (9901/375/20)).

Поновлення пропущеного процесуального строку є втручанням у принцип юридичної визначеності. Тому у кожному такому випадку поновлення має бути достатньо обґрунтованим. Поновленню підлягає той строк, який пропущений з поважних причин. Оцінювати останні на предмет поважності слід з урахуванням конкретної ситуації. Крім того, треба враховувати і тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його поновлення для інших учасників справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини від 9 листопада 2004 року у справі "Науменко проти України" (Svetlana Naumenko v. Ukraine, заява №41984/98, § 52); від 3 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine, заява №3236/030, § 40); від 29 жовтня 2015 року у справі "Устименко проти України" (Ustimenko v. Ukraine, заява №32053/13, §§ 46-47); від 28 червня 2018 року у справі "Осовська та інші проти України" (Osovska and Others v. Ukraine, заява №2075/13 та 4 інші заяви, § 26)).

Як вбачається з матеріалів справи, у заяві від 03.03.2023 року позивач стверджував, що про порушення свого права дізнався з відповіді Пенсійного фонду України на його звернення від 20.08.2022 року.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 сформував висновки щодо застосування строку звернення до суду у спорах щодо перерахунку пенсії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Колегіє суддів під час розгляду даної справи встановлено, що позивач 28 січня 2021 року звертався до адміністративного суду із позовом до ГУ ПФУ в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання провести перерахунок його пенсії з квітня 1994 року із розрахунку доплати до основного розміру пенсії в розмірі 40 відсотків надбавки прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність, згідно з пунктом 27 статті 13 Закону України від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Постановою П`ятого апеляційного суду від 17 листопада 2021 року у справі №420/1232/21 у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Судом апеляційної інстанції під час розгляду справи №420/1232/21 було встановлено, що ОСОБА_1 26 серпня 2020 року звертався до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про проведення перерахунку пенсії та виплату додаткового підвищення у розмірі 40 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а у разі незгоди, надати довідку про прожитковий мінімум для осіб які втратили працездатність помісячно починаючи з квітня 1994 р. та провести розрахунок з урахуванням 40 відсотків по кожному місяцю.

Листом ГУ ПФУ в Одеські області від 16.09.2020 року повідомлено позивача про те, підвищена пенсія та щомісячна цільова грошова допомога на прожиття 50 грн. нараховується з 01.01.2006 року Також зазначається, що функції з призначення та виплати пенсій передані органам Пенсійного фонду України згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" з 01.01.2007 року.

26 серпня 2020 року ОСОБА_1 повторно звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області з заявою про проведення перерахунку пенсії та виплати додаткового підвищення у розмірі 40 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а у разі незгоди, надати довідку про прожитковий мінімум для осіб які втратили працездатність помісячно починаючи з квітня 1994 року та провести розрахунок із урахуванням 40 відсотків по кожному місяцю. При цьому, доплати до пенсії у розмірі 40 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, він не отримує.

Листом ГУПФУ від 15.10.2020 року повідомлено позивача про те, що підвищена пенсія та щомісячна цільова грошова допомога на прожиття 50 грн. нараховується з 01.01.2006 року. Також зазначається, що функції з призначення та виплати пенсій передані органам Пенсійного фонду України згідно із Законом України "Про державний бюджет України на 2007 рік" з 01.01.2007 року. Головним управлінням до листа додана довідка про розмір прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність за період з 01.01.2006 року по 01.12.2020 року з розрахунком 40 відсотків по кожному місяцю.

Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_1 з вересня 2020 року був обізнаний про те, що доплати до пенсії у розмірі 40 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність він не отримує, проте з даним позовом про зобов`язання ГУПФУ здійснити новий перерахунок та виплату йому пенсії з 01.01.2007 року з урахуванням 40% від прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність згідно пункту 27 статті 13 Закону №3551-XII, звернувся до суду у жовтні 2022 року. Тобто по за межами строку, встановленого статтею 122 КАС України, і наведені ним підстави не свідчать про поважність пропуску строку звернення до адміністративного суду. Отож, підстав для поновлення пропущеного строку судом не встановлено, а позивачем не доведено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що зазначені в апеляційній скарзі доводи є безпідставними, а висновки суду першої інстанції про залишення частини позову ОСОБА_1 без розгляду на підставі статті 123 КАС України обґрунтованими, та такими, що відповідають обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.

Варто додати, що право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, заява №4451/70). "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право доступу до суду за його природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland) від 16 червня 2001 року, заява №28249/95, § 53).

Правила щодо строків звернення до суду мають на меті забезпечення юридичної визначеності у конкретних правовідносинах. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1998 року у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" (Perez de Rada Cavanilles v. Spain, заява №28090/95, § 45).

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року про залишення частини позову без розгляду без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В. Осіпов