Справа № 420/4803/22
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/4803/22
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.

суддів: Танасогло Т.М. , Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.11.2022 у справі №420/4803/22 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

22.03.2022 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій, з урахуванням уточнень, просив суд:

- визнати протиправними дії Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради при розгляді запиту ОСОБА_1 від 08.11.2021 та відмові надати запитувану інформацію, яка викладена у листі від 15.11.2021 №01-17/271-ЗМ;

- зобов`язати Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради розглянути запит ОСОБА_1 від 08.11.2021 та надати відповідь у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-5/1 (із змінами і доповненнями) про перелік вільних земельних ділянок комунальної власності Одеської міської ради станом на дату надання відповіді, за рахунок яких Одеська міська рада може надати позивачу дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, або дозвіл на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею не більше 0,10 гектара для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у відповідності із пунктом «г» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що виконавчий орган міської ради за запитом зобов`язаний надати письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані для ведення особистого селянського господарства або про відповідні заборони, що перешкоджають реалізації права власності на відповідну земельну ділянку. Отже, здійснюючи розгляд запиту від 08.11.2021, відповідач мав вчинити дії, які передбачено ст.10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме надати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит. Натомість, розпорядником інформації протиправно відмовлено у надані запитуваної інформації.

Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради до суду першої інстанції подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що запитувана позивачем інформація не сформована у задокументованому вигляді та не знаходиться у розпорядженні Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, а тому її надання не є можливим.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.11.2022 у справі №420/4803/22 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 надати запитувану інформацію, яка викладена у листі від 15.11.2021 за №01-17/271-ЗМ.

Зобов`язано Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради розглянути запит ОСОБА_1 від 08.11.2021 та надати відповідь у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» про перелік вільних земельних ділянок комунальної власності Одеської міської ради станом на дату надання відповіді, за рахунок яких Одеська міська рада може надати позивачу дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, або дозвіл на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею не більше 0,10 гектара для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у відповідності із пунктом «г» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив із того, що Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради є розпорядником запитуваної інформації, яка за своїм правовим статусом є публічною. Згідно з компетенцією відповідача, останній зобов`язаний володіти інформацією про земельні ділянки, що перебувають у державній чи комунальній власності в межах міста, не надані у користування, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Отже, відповідачем відмовлено у надані запитуваної інформації з підстав, що не передбачені ч.1 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального права та процесуального права, відповідачем викладено прохання скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги суб`єкт владних повноважень зазначає, що надання позивачу запитуваної інформації унеможливлювалось не завершеним процесом інвентаризації земельних ділянок, які розташовано на території м.Одеси. Як вказує скаржник, переліку вільних земельних ділянок, які можуть бути використані під індивідуальну забудову не сформовано та не затверджено рішенням Одеської міської ради. Тобто, така інформація не відображена чи задокументована набудь-яких носіях та не утворена в процесі виконання відповідних повноважень Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради. Також, відповідач акцентував увагу на тому, що окружним адміністративним судом у справі не залучено Одеську міську раду, чим порушено права а інтереси територіальної громади м.Одеси. Крім того, суб`єкт владних повноважень не погоджувався із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат на професійну правничу допомогу.

В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з урахуванням наступного.

Зокрема, колегією суддів установлено, що ОСОБА_1 звернувся до Одеської міської ради із запитом на публічну інформацію від 08.11.2021, у якому виклав прохання надати перелік вільних земельних ділянок комунальної власності Одеської міської ради станом на дату надання відповіді, за рахунок яких Одеська міська рада може надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, або дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею не більше 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), у відповідності із пунктом «г» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України.

Вказаний запит отримано Одеською міською радою 09.11.2021 та скеровано до належного розпорядника інформації Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради.

Як убачається з матеріалів справи запит ОСОБА_1 на публічну інформацію від 08.11.2021 отримано Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради 10.11.2021.

За наслідками розгляду запиту на публічну інформацію від 08.11.2021 Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради на ім`я ОСОБА_2 надіслано лист від 15.11.2021 №01-17/271-ЗП/, яким адресата повідомлено, що запитувана інформація не сформована у задокументованому вигляді та не знаходиться в розпорядженні Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, тому її надання не є можливим.

Не погодившись із такою відповіддю Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, викладеною в листі від 15.11.2021 №01-17/271-ЗП/, позивач за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернувся до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи, у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить із наступного.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Закон України «Про доступ до публічної інформації».

Статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст.3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Статтею 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Частиною 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Згідно із частинами 2, 3 статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно із пунктом 31 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання щодо прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Частиною 5 статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що уповноважені органи з питань містобудування та архітектури і центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, забезпечують відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земель державної та комунальної власності, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову, про наявність обмежень і обтяжень земельних ділянок, містобудівні умови та обмеження в містобудівному і державному земельному кадастрах.

До моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов`язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.

Відповідно підпункту 1 пункту «а» частини 1 статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад.

Системний аналіз вищенаведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради зобов`язаний володіти запитуваною позивачем інформацією про перелік вільних земельних ділянок комунальної власності Одеської міської ради станом на дату надання відповіді, за рахунок яких Одеська міська рада може надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, або дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею не більше 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), у відповідності із пунктом «г» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України.

Наявність у Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради такого обов`язку підтверджується суб`єктом владних повноважень в апеляційній скарзі (а.с.73), а такому вказане питання не є спірним.

Отже, з огляду на наявність у Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради обов`язку володіти запитуваною позивачем інформацією, колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції щодо протиправності відмови суб`єкта владних повноважень у наданні такої інформації.

При цьому, на думку суду апеляційної інстанції, є необґрунтованими доводи скаржника стосовно того, що запитувана позивачем інформація не відображена чи задокументована на будь-яких носіях та не утворена в процесі виконання Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради повноважень, з огляду на таке.

Так, в силу приписів пункту 1 частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту лише у випадку якщо він не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Натомість, як установлено вище Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради зобов`язаний володіти відповідною інформацією.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком окружного адміністративного суду про те, що Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради не мав законодавчо передбачених підстав для відмови у задоволенні запиту про надання запитуваної позивачем інформації.

Отже, апеляційний адміністративний суд зазначає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на правильному тлумаченні норм чинного законодавства та свідчать про наявність підстав для визнання протиправними дій Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради щодо відмови у наданні ОСОБА_1 публічну інформацію та зобов`язання надати запитувану позивачем інформацію.

Між тим, колегією суддів відхиляються твердження скаржника щодо незалучення до справи Одеської міської ради, з огляду на те, що відповідачем не аргументовано яким чином рішення у справі може вплинути на права, свободи та охоронювані законом інтереси в контексті вирішення спору про доступ до публічної інформації саме вказаного органу місцевого самоврядування.

До того ж, надаючи відповідь на поставлене питання суд апеляційної інстанції враховує, що Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради, який реалізує її повноваження в галузі земельних відносин.

Згідно із фактичними обставинами справи, запит ОСОБА_1 на публічну інформацію від 08.11.2021 Одеською міською радою для розгляду скеровано саме до Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, який і є розпорядником запитуваної інформації.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів уважає необґрунтованими доводи відповідної частини апеляційної скарги.

Відносно розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» відповідно до статті 1 якого адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; клієнт - фізична або юридична особа, держава, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в інтересах яких здійснюється адвокатська діяльність.

В силу приписів п.п.1, 2, 6 ч.1, ч.2 ст.19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно із статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Із системного аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України убачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Поняття «витрати на правову допомогу» у даному контексті це витрати, пов`язані з розглядом справи, тобто кількість годин, проведених у судових засіданнях та інші витрати, пов`язані з розглядом справи в суді.

В свою чергу, документами, які підтверджують витрати на правничу допомогу є: договір про надання правової допомоги, в якому повинно бути обов`язково зазначено, в якій справі здійснюється представництво прав та інтересів, розмір гонорару, та порядок його оплати. Копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Довіреність (ордер). Документ, що свідчить про оплату послуг (платіжне доручення, банківська виписка, видатковий касовий ордер). Факт здійснення оплати підтверджує призначення платежу, щоб можливо було визначити, що дані витрати відносяться саме до конкретного договору та справи, а не до будь-якої іншої.

Зокрема, судом апеляційної інстанції установлено, що ОСОБА_3 має право на зайняття адвокатською діяльності, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва від 13.07.2012 №2243.

08.11.2021 між ОСОБА_1 (Замовник) та ОСОБА_3 (Адвокат) укладено договір про надання професійної правничої допомоги.

За умовами вказаного правочину Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами.

Згідно із пунктами 3.1, 3.2, 4.1, 4.2, 4.3 договору про надання професійної правничої допомоги від 08.11.2021, за правову допомогу, передбачену в п.п.1.2 договору Замовник сплачує Адвокату винагороду в розрахунку 50% прожиткового мінімуму на одну особу, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України», за одну годину роботи адвоката.

В ціну договору не включено фактичні витрати щодо виконання Адвокатом зобов`язань за Договором.

Розмір оплати праці Адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються Сторонами в додатках до цього Договору.

За домовленістю Сторін, оплата правової допомоги можу здійснюватися також у вигляді передоплати або авансу.

За домовленістю Сторін, оплата правової допомоги може здійснюватися також після отримання рішення суду яке набрало законної сили.

Згідно із попереднім (орієнтовним) розрахунком сум судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести відповідно до договору про надання юридичних послуг від 08.11.2021 по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, Адвокатом надано та планується надати послуг на суму 3000грн., з яких 1000грн. підготовка запиту до Одеської міської ради; 1000грн. збір доказів до позову, вивчення судової практики за аналогічними позовами, складання позову; 1000грн. надання консультації замовнику, складання акту виконаних робіт і заяви на відшкодування судових витрат, складання відповіді на відзив.

Відповідно до акту виконаних робіт від 22.02.2022, Адвокатом надано, а Замовником прийнято послуги на правову допомогу відповідно до договору про надання юридичних послуг від 08.11.2021 по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, на загальну суму 3000грн., з яких 1000грн. підготовка запиту до Одеської міської ради; 1000грн. збір доказів до позову, вивчення судової практики за аналогічними позовами, складання позову; 1000грн. надання консультації замовнику, складання акту виконаних робіт і заяви на відшкодування судових витрат, складання відповіді на відзив.

Згідно із поданим Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради до Одеського окружного адміністративного суду клопотанням, визначений до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг). Крім того, позивачем до матеріалів справи не додано доказів на підтвердження оплати коштів за надання професійної правничої допомоги.

Вирішуючи поставлене перед судом апеляційної інстанції питання, колегія суддів враховує, що дана справа є справою незначної складності.

При визначенні розміру відшкодування судових витрат в сумі 1500грн. окружний адміністративний суд виходив із принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.

Апеляційний суд погоджується із такими мотивами рішення Одеського окружного адміністративного суду в частині розподілу судових витрат та уважає їх правильним.

Водночас, колегія суддів вказує про необґрунтованість доводів скаржника стосовно ненадання до матеріалів справи доказів на підтвердження сплати позивачем грошових коштів за надані адвокатом послуги, оскільки означене не суперечить порядку розрахунків, який визначено сторонами в пункті 4 договору про надання професійної правничої допомоги від 08.11.2021.

Отже, в контексті даної справи, сторони правочину узгодили такий порядок оплати послуг адвоката, що об`єктивно унеможливлює подання позивачем доказів оплати послуг адвоката, а саме до отримання рішення суду яке набрало законної сили.

Установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи відповідача.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.11.2022 у справі №420/4803/22 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Танасогло Т.М. Крусян А.В.