Справа № 524/4215/21
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 р.Справа № 524/4215/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавської митниці на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.02.2022, головуючий суддя І інстанції: Предоляк О.С., м. Кременчук, по справі № 524/4215/21

за позовом ОСОБА_1

до Полтавської митниці , Першого заступника начальника Дніпровської митниці Держмитслужби Мужева Олексія Олександровича

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі- позивач) звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчук з позовною заявою до Полтавської митниці, першого заступника начальника Дніпровської митниці Держмитслужби Мужева Олексія Олександровича, в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову Дніпровської митниці Держмитслужби № 0147/11000/20 від 09.09.2020 року, якою його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 337 891,35 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчук від 25.02.2022 року по справі №524/4215/21 позов ОСОБА_1 - задоволено.

Скасовано постанову у справі про порушення митних правил № 0147/11000/20 від 09 вересня 2020 року, винесену першим заступником начальника Дніпровської митниці Держмитслужби Мужевим О.О. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачене ст. 485 Митного кодексу України, а провадження у справі про порушення митних правил закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України.

Стягнуто з Полтавської митниці (адреса місцезнаходження: 36022, м. Полтвава, вул.. Анатолія Кукоби, код 43997576) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн..

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчук від 25.02.2022 року по справі №524/4215/21 та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою першого заступника начальника Дніпровської митниці Держмитслужби Мужевим Олексієм Олександровичем № 0147/11000/20 від 09.09.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 337 891,35 грн.

Згідно із вказаною постановою, 30.03.2020 року ОСОБА_1 на підставі договору про надання послуг митного брокера № 15/224-20 від 02.03.2020 року з ТОВ «Об`єднання Хорс» до митного посту «Кременчук» Дніпровської митниці Держмитслужби подана для митного оформлення електронна митна декларація, зареєстрована за № UA 110370/2020/003759, згідно якої у митному режимі реімпорт був задекларований технічний вуглець вагою 21 190 кг, вартістю 18 223,40 доларів США.

У графі 36 зазначеної декларації ОСОБА_1 заявив пільгу по сплаті податку на додану вартість за кодом «099» інші товари, щодо яких законодавством установлюються пільги в обкладенні митними платежами.

У графі 40 вказаної декларації зазначені відомості про митну декларацію № UA 110309/2020/002961 від 12.03.2020 року за якою технічний вуглець поміщено в митний режим ЕК10, також в другому підрозділі графи 37 декларації зазначений код попереднього митного режиму 10 (експорт), після чого зазначений технічний вуглець переміщено через митний кордон України в режимі експорту, але його не було пропущено на територію Туреччини через карантині заходи і було повернуто до України. Товар з транспортного засобу не вивантажувався і повернувся за тими самими товаросупровідними документами, що й вивозився за межі митної території України. Декларантом при декларуванні технічного вуглецю відповідно до ст. 71 МК України було обрано митний режим реімпорт. Податковим кодексом України не передбачено в даному випадку звільнення від сплати податку на додану вартість, тому відсутні підстави для застосування пільги по сплати податку на додану вартість, яка за кодом 099 безпідставно зазначена графі 36 митної декларації і як наслідок необхідна сплата ПДВ.

З огляду на викладене, відповідач дійшов висновку, що ОСОБА_1 30.03.2020 з метою зменшення митних платежів протиправно заявив у графі 36 електронної митної декларації № UA 110370/2020/003759 код «099», що призвело до несплати ПДВ у сумі 112 630,45 грн.

Не погоджуючись із такими діями та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності прийняття постанови від 09.09.2020 року про порушення митних правил №0147/11000/20, оскільки позивач не вчинив жодних умисних дій щодо неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, що є обов`язковою ознакою складу правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, а тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Частиною 3 ст. 75 МК України передбачено, що для поміщення товарів у митний режим імпорту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна подати органу доходів і зборів, що здійснює випуск товарів, документи на такі товари; сплатити митні платежі, якими відповідно до законів України обкладаються товари під час ввезення на митну територію України в режимі імпорту; виконати встановлені відповідно до закону вимоги щодо заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з частиною першою статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації чи документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Частиною першою статті 257 Митного кодексу України встановлено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

За правилами частини сьомої статті 257 Митного кодексу України перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відповідно до частини восьмої статті 257 Митного кодексу України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться зазначені у цій частині відомості, у тому числі у вигляді кодів.

Відповідно до частини четвертої статті 280 Митного кодексу України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

Стаття 485 Митного кодексу України, на підставі якої позивача притягнуто до відповідальності, передбачає накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Отож, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння (передбаченого статтею 485 МК України) обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).

Тобто, для притягнення до відповідальності згідно статті 485 Митного кодексу України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №640/5082/17, від 18.06.2020 року у справі №638/10546/16-а, від 27.01.2022 року у справі № 640/5320/17, від 08.02.2022 у справі №761/17885/17.

Як встановлено з матеріалів справи, постановою Дніпровської митниці Держмитслужби №0147/11000/20 від 09.09.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 337 891,35 грн.

В оскаржуваній постанові відповідач посилається на те, що у графі 36 (преференція) поданої ОСОБА_1 МД №UA110370/2020/003759 заявлені відомості про пільгу по сплаті податку на додану вартість - 099 (інші товари, щодо яких законодавством установлюються пільги в обкладенні митними платежами) згідно Розділу II Застосування інших податкових пільг Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 №1011 Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій та вказано, що у графі 40 вказаної декларації зазначені відомості про митну декларацію № UA 110309/2020/002961 від 12.03.2020 року за якою технічний вуглець поміщено в митний режим ЕК10, також в другому підрозділі графи 37 декларації зазначений код попереднього митного режиму 10 (експорт), після чого зазначений технічний вуглець переміщено через митний кордон України в режимі експорту, але його не було пропущено на територію Туреччини через карантині заходи і було повернуто до України. Товар з транспортного засобу не вивантажувався і повернувся за тими самими товаросупровідними документами, що й вивозився за межі митної території України. Декларантом при декларуванні технічного вуглецю відповідно до ст. 71 МК України було обрано митний режим реімпорт. Податковим кодексом України не передбачено в даному випадку звільнення від сплати податку на додану вартість, тому відсутні підстави для застосування пільги по сплати податку на додану вартість, яка за кодом 099 безпідставно зазначена графі 36 митної декларації і як наслідок необхідна сплата ПДВ.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що можлива помилковість зазначення позивачем іншого кода в декларації не може бути доказом того, що його дії були направлені на несплату митних платежів у формі прямого умислу з боку позивача або заявленння ним неправдивих відомостей. За відсутності обґрунтованих доказів, які б підтверджували саме умисел декларанта на заниження митних платежів (шляхом повідомлення недостовірної інформації про товар) відсутні підстави для кваліфікації дій позивача як порушення митних правил відповідно до статті 485 МК України.

Верховний Суд в постанові від 06 червня 2018 року в справі №607/1866/17 дійшов висновків, що для притягнення до відповідальності, за ст.485 МК України, необхідно доведення факту внесення в митній декларації, в даному випадку, неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.

Крім цього, в постанові від 13 грудня 2018 року у справі № 759/360/17 Верховний Суд зазначив, що склад правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, передбачає, з-поміж іншого те, що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі).

Колегія суддів зазначає, що у протоколі про порушення митних правил №0147/11000/20 від 03.04.2020 та згодом в оскарженій постанові суб`єкт владних повноважень поклав в основу притягнення до відповідальності і пов`язував його саме з тим, що ОСОБА_1 заявив у митній декларації №UA110370/2020/003759 від 30.03.2020 неправдиві відомості з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів, шляхом внесення у графу 36 даної митної декларації коду «099», що призвело до безпідставного застосування преференційної пільги та несплати митних платежів у сумі 112 630.45 грн.

Таким чином, відповідач посилається лише на неправдиві відомості в графі 36 та у митній декларації, яка була подана позивачем, а всі інші відомості про умови контракту, його вартість заявлені правдиво.

Між тим, відповідачем не надано доказів, що позивачем саме умисно не було вказано зазначено код «099» в графі 36 та те, що позивач мав на меті ухилення від сплати митних платежів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, обов`язок доводити правомірність рішення у цій справі покладається на суб`єкт владних повноважень, яким у цій справі є Полтавської митниці.

Разом з цим, на переконання колегії суддів, відповідачем не було доведено того, що під час оформлення товару, позивач діяв недобросовісно, з умислом щодо заявлення неправдивих відомостей з метою звільнення від сплати митних платежів чи зменшення розміру митних платежів.

Крім того, встановлено та відповідачем підтверджується в постанові №0147/11000/20 від 09.09.2020, що 06.04.2020 ОСОБА_1 була подана нова декларація № UA 110370/2020/004046, та всі обов`язкові податки і платежі, у повному обсязі сплачені цього ж дня.

А тому, дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати як помилку у митній декларації, здійснену особою, яка не мала на меті умисне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення розміру митних платежів, що виключає її адміністративну відповідальність в даному випадку.

Відповідно до приписів статті 268 МКУ, допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, не тягне за собою застосування санкцій, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами України. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, посадові особи митних органів надають декларантам або уповноваженим ним особам можливість виправити помилки, допущені в митній декларації.

При цьому, відповідачем в постанові не наведено будь-яких доказів умисного заповнення декларантом коду «099» в графі 36 .

Отже, відповідачем не доведено правомірності та обґрунтованості висновків, зроблених в оскаржуваній постанові в справі про порушення митних правил, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач заявив неправдиві відомості щодо товару з метою ухилення від сплати митних платежів та в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст.485МК України, тобто не доведено правомірності винесення оскаржуваної постанови.

Оцінюючи зібрані та досліджені докази, колегія суддів зазначає, що матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів умислу позивача на вчинення дій передбачених диспозицією статті 485 МК України.

Враховуючи відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.485 МК України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова від 09.09.2020 року в справі про порушення митних правил № 0147/11000/20 - прийнята відповідачем протиправно, а тому підлягає скасуванню.

Щодо доводів в апеляційній скарзі про те, що висновок суду першої інстанції про наявність причин для поновлення пропущеного строку для звернення до суду є невмотивованим та відповідно необґрунтованим, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 529 МКУ скарга (адміністративний позов) на постанову митного органу у справі про порушення митних правил подається у строк, встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі пропуску цього строку з поважних причин він за заявою особи, яка подає скаргу (адміністративний позов), може бути поновлений відповідно митницею, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, або судом.

Згідно до статті 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Частиною 2 ст.121 КАС України, передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2021 р. по справі №524/4215/21, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду з позовом ОСОБА_1 пропущено з поважних причин, а саме надання несвоєчасної та неповної правової допомоги.

Як встановлено з матеріалів справи, 09.09.2020 ОСОБА_1 не був присутній при прийнятті постанови про порушення митних правил № 0147/11000/20.

Посилання митного органу на те, що позивачем було отримано постанову від 09.09.2020 Дніпровської Держмитслужби в справі про порушення митних правил №0147/11000/20, оскільки була надіслана ОСОБА_1 за вих. №7.5-20-07/349 від 10.09.2020 рекомендованим поштовим відправленням №570, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповіддю на адвокатський запит адвоката Пожарова О.О. установи поштового зв`язку відділення №10 Укрпошти від 30.04.2021 року, за підписом ОСОБА_2 встановлено, що позивачу особисто оскаржувану постанову вручено не було.

Між тим, про існування оскаржуваної постанови ОСОБА_1 стало відомо після надходження на адресу роботодавця позивача постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , винесену 15.02.2021 в виконавчому провадженні № 63499283 по примусовому виконанню постанови в справі про порушення митних правил.

З метою отримання правової допомоги позивачем укладено договір з адвокатом Пшеничним О.Л., який займався підготовкою документів для розгляду справи в суді першої інстанції та надавав позивачу інформацію про вчинення дій та готовність всіх необхідних документів для суду.

На підставі не можливості отримання зворотного зв`язку від адвоката Пшеничного О.Л. про стан розгляду справи, позивачем укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом Пожаровим О.О., який ознайомившись з усіма наявними у позивача документами та отримавши копію оскаржуваної постанови 07.05.2021 надав позивачу правничу допомогу для звернення до суду стосовно оскарження постанови в справі про порушення митних правил.

Таким чином, позивач отримав копію оскаржуваної постанови лише 07.05.2021 року та 07.05.2021 року звернувся до суду першої інстанції з позовною заявою через засоби поштового зв`язку, тобто в межах десятиденного строку з дня вручення копії оскаржуваної постанови.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач пропустив строк звернення до суду з поважних причин, тому достатньо підстав для поновлення позивачу зазначеного строку.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат зі сплати судового збору у розмірі 908 грн, колегія суддів зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду першої інстанції позивач сплатив судовий збір згідно з квитанцією № 04-9681355/С від 04.03.2021 року на суму 908 грн. (надмірно сплачено 454 грн).

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Розмір судового збору за подання позовної заяви у справах щодо накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2021 року встановлений в розмірі 2270 грн.

Відтак, розмір судового збору який підлягав сплаті при поданні позовної заяви позивачем становить 454 грн, а тому висновок суду першої інстанції, що на користь позивача слід стягнути витрати зі сплати судового збору в сумі 908 грн колегія суддів вважає помилковим.

У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат в сумі 908 грн прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення питання розподілу судових витрат, рішення в частині стягнення судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 454 грн. необхідно скасувати.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції невірно надана правова оцінка обставинам справи, відтак воно підлягає частковому скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Полтавської митниці задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.02.2022 по справі № 524/4215/21 скасувати в частині стягнення з Полтавської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 454 грн.

В іншій частині рішення Автозаводського районного суду м. Кременчук від 25.02.2022 року по справі №524/4215/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.А. Калиновський