Справа № 160/1600/23
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2023 року Справа № 160/1600/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
31.01.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Пенсійного фонду України, в якому з урахуванням уточнення просить суд:
- визнати протиправними дії Новоайдарського відділу з питань призначення перерахунку пенсій щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;
- скасувати рішення Новоайдарського відділу з питань призначення перерахунку пенсій про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Пенсійний фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 за призначенням пенсії за віком від 23.04.2021 року відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та прийняти обгрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Пенсійний фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та зарахувати до його страхового стажу наступні період трудового стажу, вказані у його трудовій книжці, а саме: період з 24.04.1980 року по 10.05.1982 року проходження військової служби, період з 09.08.1982 року по 23.12.1982 року, період з 01.03.1984 року по 01.12.1986 року, період з 14.06.1984 року по 01.10.1985 року, період з 02.02.1984 року по 04.12.2000 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Пенсійний фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та визначити дату призначення йому пенсії саме з 29 березня 2021 року відповідно до ст. 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг віку 60 років та набув право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV, тому, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої додав відповідні документи для підтвердження стажу роботи для призначення пенсії. Означена заява була передана на розгляд за принципом екстериторіальності до Новоайдарського відділу з питань призначення перерахунку пенсій. Однак, Новоайдарський відділ з питань призначення перерахунку пенсій відмовив в призначенні пенсії за віком з підстави того, що у позивача відсутній необхідний страховий стаж. До страхового стажу позивача було не зараховано певні періоди роботи згідно з його трудовою книжкою, у зв`язку із наявними неточностями в трудовій книжці. Вважає таку відмову пенсійного органу протиправною, тому просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.02.2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 03.03.2023 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
17.02.2023 року на електронну адресу суду від представника Пенсійного фонду України надійшов письмовий відзив, в якому він не погоджується із позовними вимогами з наступних підстав. Як зазначає позивач, він 21.04.2021 року звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призначення пенсії за віком. Заява позивача за принципом екстериторіальності для розгляду та прийняття рішення була передана до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області. Рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу прийняте Головним управління Пенсійного фонду України в Луганській області. Враховуючи наведене, позивачем помилково визначено, що рішення прийняте Пенсійним фондом України. Позивач до Пенсійного фонду України не звертався. Пенсійним фондом України, як центральним органом виконавчої влади, не приймалося жодних рішень з питань пенсійного забезпечення позивача, в розумінні припису статті 19 КАС України, які можуть бути оскаржені до суду. З огляду на викладене, просить суд відмовити в задоволенні позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 у цій справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області. Також вказаною ухвалою суду розпочато спочатку розгляд справи та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 06.04.2023 року.
17.03.2023 року на електронну адресу суду від представника Пенсійного фонду України надійшли письмові доповнення до відзиву, в яких він посилається на доводи, викладені ним у письмовому відзиві та зазначає, що вимоги позивача щодо повторного розгляду заяви, зарахування страхового стаж та призначення пенсії по віку, є необгрунтованими, не узгоджуються з законодавством та не відповідають фактичним обставинам справи. Враховуючи наведене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
21.03.2023 року на електронну адресу суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов письмовий відзив на позов, в якому зазначено наступне. ОСОБА_1 23.01.2021 року звернувся з заявою про призначення пенсії за віком до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. За результатами розгляду наданих позивачем документів до страхового стажу не зараховано: період з 24.04.1980 року по 10.05.1982 року - запис про період проходження військової служби містить виправлення, для його зарахування необхідно надати підтверджуючий документ; період з 01.12.1986 року по 01.03.1984 року - не враховано у зв`язку з порушенням інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників на титульному аркуші трудової книжки № НОМЕР_1 відсутня печатка підприємства, не вказана дата заповнення трудової книжки, період з 09.08.1982 року по 23.12.1982 року, оскільки містяться виправлення в даті про прийом на роботу; період з 14.06.1984 року по 01.10.1985 року не враховано у зв`язку з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників на титульному аркуші трудової книжки відсутня печатка підприємства, не вказана дата заповнення трудової книжки; період з 02.02.1984 року по 04.12.2000 року не враховано у зв`язку з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників на титульному аркуші трудової книжки відсутня печатка підприємства, не вказана дата заповнення трудової книжки. Для зарахування періодів стажу необхідно надати уточнюючу довідку про періоди роботи, видану підприємством на якому працював позивач на підставі первинних документів за час виконання роботи, а також уточнюючу довідку про проходження військової служби. Позивач на дату звернення не працював з 01.01.2021 року. ОСОБА_1 матиме право на пенсійну виплату з 29.03.2024 року. За умови надання необхідних документів за вищевказані періоди, страховий стаж позивача може бути переглянуто. Враховуючи викладене, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнувши віку 60 років, 23.04.2021 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою за № 2932 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
- період з 24.04.1980 року по 10.05.1982 року, запис про період проходження військової служби містить виправлення, для його зарахування надати підтверджуючий документ;
- період з 01.12.1986 року по 01.03.1984 року, не враховано, в зв`язку з порушенням інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, на титульній аркуші трудової книжки НОМЕР_1 відсутня печатка підприємства, не вказана дата заповнення трудової книжки;
- період з 09.08.1982 року по 23.12.1982 року, оскільки виправлення в даті про прийом на роботу;
- період з 14.06.1984 року по 01.10.1985 року, не враховано, в зв`язку з порушенням інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, на титульній аркуші трудової книжки НОМЕР_1 відсутня печатка підприємства, не вказана дата заповнення трудової книжки;
- період з 02.02.1984 року по 04.12.2000 року, не враховано, в зв`язку з порушенням інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, на титульній аркуші трудової книжки НОМЕР_1 відсутня печатка підприємства, не вказана дата заповнення трудової книжки.
Також зазначено, що для зарахування періодів стажу необхідно надати уточнюючу довідку про періоди роботи, видану підприємством на якому позивач працював на підставі первинних документів за час виконання роботи та уточнюючу довідку про проходження військової служби.
Не погоджуючись із такими діями та рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до Конституції України гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон України №1788-XII).
Згідно із пунктом "а" статті 3 Закону України №1788-XII, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Правові відносини у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування регулюється Законом України від 09 липня 2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058), який набрав чинності з 01.01.2004 року, та починаючи з 01.01.2011 року Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Відповідно до статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня виникнення права, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня настання такого права. Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Згідно п. 1 та п. 2 ст. 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 1 статті 44 Закону №1058-ІV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина 3 статті 44 Закону №1058-ІV ).
Також, приписами пункту 3.3 розділу 3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1) встановлено, що орган, який призначає пенсію надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності бланки документів; допомогу особам, зазначених у п. 1.1 і 1.2 розділу І вказаного порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.
Пунктом 4.2 розділу 4 Порядку №22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;
4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.
З аналізу викладених норм слід дійти висновку, що у разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.
За приписами ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
В матеріалах справи міститься копія трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 10.05.1978 року разом із перекладом певних періодів роботи вказаної трудової книжки, який виконано з грузинської мови на українську мову перекладачем ОСОБА_2 та засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кравченко Світланою Вікторівною, про що внесено запис в реєстрі за № 4527.
Так, згідно вказаної трудової книжки позивач у спірні періоди працював:
- з 24.04.1980 року по 10.05.1982 року - проходив військову службу;
- з 09.08.1982 року по 23.12.1982 року працював в Кутаїському СМУ Стальконструкція;
- з 01.12.1983 року по 01.03.1984 року - працював у Спец. РСУ міського житлового управління;
- з 14.06.1984 року по 01.10.1985 року працював у Грузтрубопровідбуд;
Згідно з оскаржуваним рішенням Новоайдарського відділу з питань призначення перерахунку пенсій Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, інформації наданої у відзиві ГУ ПФУ в Луганській області, а також форми РС-право стажу для розрахунку права до страхового стажу позивача не зараховано спірні періоди роботи, оскільки на титульному аркуші трудової книжки серії НОМЕР_1 відсутня печатка підприємства та не вказана дата заповнення до страхового стажу, а саме:
- період проходження військової служби з 24.04.1980 року по 10.05.1982 року (військовий квиток заявником не надано). Також запис в трудовій книжці про період військової служби містить виправлення (підлягає уточненню довідкою або військовим квитком);
- період роботи у Спец. РСУ міського житлового управління з 01.12.1983 року по 01.03.1984 року. Також не вказана дата наказу про прийняття на роботу (підлягає уточненню довідкою);
- період роботи у Грузтрубопровідбуд з 14.06.1984 року по 01.10.1985 року;
- період роботи в Кутаїському СМУ Стальконструкція з 09.08.1982 року по 23.12.1982 року, міститься виправлення в даті прийняття на роботу.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду проходження військової служби з 24.04.1980 року по 10.05.1982 року, суд зазначає наступне.
Як вже було зазначено в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 10.05.1978 року міститься запис, що в період з 24.04.1980 року по 10.05.1982 року позивач проходив військову службу.
Відповідно до п. «в» абз. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин) до стажу роботи зараховується також: зокрема, військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Таким чином, Новоайдарським відділом з питань призначення перерахунку пенсій Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області протиправно не зараховано до страхового стажу позивача час проходження військової служби з 24.04.1980 року по 10.05.1982 року.
Щодо неврахування спірних періодів роботи позивача з причин наявності неточностей в трудовій книжці позивача, таких як виправлення, відсутність печатки підприємства на титульній сторінці трудової книжки та дати заповнення трудової книжки, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Суд зазначає, що порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).
Відповідно до п.2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).
З аналізу вказаних норм судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.
Також слід наголосити, що ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової книжки, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.
Також, як вже зазначалося, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи щодо якої внесені такі відомості.
Таким чином, суд наголошує, що позивач не несе відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок. Формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Також суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Таким чином, судом встановлено, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу позивача у спірний період, ці записи є належними та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача, протилежних доказів відповідачем не надано.
Суд, оцінюючи допустимість трудової книжки позивача, як доказу в підтвердження його страхового стажу, враховує, що відповідач не навів жодного аргументу, який би вказував на невідповідність трудової книжки позивача чи записів у ній вимогам чинного законодавства.
Слід зазначити, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Натомість, Новоайдарський відділ з питань призначення перерахунку пенсій Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області не здійснював ніяких запитів на підтвердження спірних періодів роботи позивача та в матеріалах справи відсутні докази, які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки.
За таких обставин, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Новоайдарського відділу з питань призначення перерахунку пенсій Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, з огляду на що, рішення Новоайдарського відділу з питань призначення перерахунку пенсій Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є протиправним та підлягає скасуванню.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області належить зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком № 2932 від 23.04.2021 року відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням висновків суду в даній справі.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Пенсійного фонду України визначити дату призначення позивачу пенсії саме з 29 березня 2021 року відповідно до ст. 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування слід зазначити наступне.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Таким чином, захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.
На час розгляду цієї справи відповідач заперечує право позивача на наявність у позивача достатньої кількості страхового стажу для призначення пенсії.
За результатами розгляду даної справи судом вирішено відновити порушені права позивача шляхом зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди роботи та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком № 2932 від 23.04.2021 року відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням висновків суду в даній справі.
Станом на час розгляду даної справи у суду відсутні підстави вважати, що при виконанні цього рішення суду відповідачем будуть порушенні права позивача в частині визначення дати призначення пенсії, тому вимоги позивача в цій частині є передчасними.
Суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому, тому суд дійшов висновку про відмову в позові у частині вказаних позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у сумі 1073,60 грн.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, оскільки Новоайдарський відділ з питань призначення перерахунку пенсій Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області припинено як юридичну особу, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з Пенсійного фонду України за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 805,20 грн.
Згідно з ч.5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 72, 77, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Новоайдарського відділу з питань призначення перерахунку пенсій Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Визнати протиправним та скасувати рішення Новоайдарського відділу з питань призначення перерахунку пенсій Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна