Справа № 160/193/22
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

18 квітня 2023 року м. Дніпросправа № 160/193/22

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року
у справі № 160/193/22
за позовом ОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

05 січня 2022 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.04.2017 року по 12.12.2021 року включно;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.04.2017 року по 12.12.2021 року включно.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року у справі № 160/193/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії задоволено:
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.04.2017 року по 12.12.2021 року включно;
- стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.04.2017 року по 12.12.2021 року включно в сумі 43454,50 грн., а саме: за затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 07.04.2017 року, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Судом встановлено, що у день виключення позивача зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, відповідачем не виплачено всі суми, що підлягали виплаті, а саме, індексацію грошового забезпечення. Доказів проведення нарахування середнього заробітку за затримку у виплаті належних позивачу сум грошового забезпечення, які були нараховані та виплачені позивачу відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 року у справі №160/3232/21, суду не надано. Затримка розрахунку при звільненні становить 1709 календарний день. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 585640,12 грн. (середньоденне грошове забезпечення 342,68 грн. х 1709 календарних днів). Водночас, враховуючи розмір індексації грошового забезпечення та істотність цієї частки порівняно із сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення у цій справі сума середнього заробітку є неспівмірною зі встановленим розміром заборгованості. Таким чином, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд зазначив, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 43454,50 грн., з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком.
Не погодившись з рішенням суду, Військова частини НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року у справі № 160/193/22, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує, що при нарахуванні позивачу сум, належних при звільненні, був відсутній спір щодо їх розміру, а отже підстави для застосування до спірних правовідносин приписів ст. 117 КЗпП України відсутні. Скаржник вважає, що індексація грошового забезпечення не є видом грошового забезпечення, носить компенсаторний характер і не підлягає нарахуванню при звільненні з військової служби.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 28.02.2015 року по 07.04.2017 року.
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.04.2017 року №77 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , помічника командира частини з фінансово - економічної роботи - начальника служби, призначеного наказом першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 21.02.2017 року № 19, на посаду офіцера фінансово економічного відділення Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України, ВОС-3101013, вважати таким, що справи та посаду здав 07 квітня 2017 року та вибув для подальшого проходження військової служби до АДРЕСА_1 . З 07 квітня 2017 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Припинено доступ до роботи з відомостями, що містять державну таємницю за формою 3. Виплатити премію за особистий внесок у загальні результати служби за період з 01 квітня по 07 квітня 2017 року у розмірі 100% грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01 квітня по 07 квітня, додаткову грошову винагороду у розмірі 60% місячного грошового забезпечення з 01 квітня по 07 квітня 2017 року. Щорічна основна відпустка за 2017 рік не надавалася. Грошову допомогу на оздоровлення за 2017 рік отримав. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260, не отримав. Постійним або службовим житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувався. Підстава: наказ першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 21.02.2017 року № 19 (вх. № 1261 від 14.03.2017); рапорт про здачу справ та посади старшого лейтенанта ОСОБА_1 (вх. № 1665 від 07.04.2017).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2021 року у справі №160/15174/20 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.12.2015 по 07.04.2017 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 07.04.2017 включно, з урахуванням вимог чинного законодавства із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Відповідно до виписки по особовому рахунку позивача, 13.12.2021 року йому здійснено нарахування суми індексації грошового забезпечення у розмірі 43496,32 грн. на виконання рішення суду від 20.01.2021 року у справі №160/15174/20.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 16.05.2022 року №597 встановлено, що за лютий 2017 року старшому лейтенанту ОСОБА_1 проведений перерахунок грошового забезпечення тому були відсутні нарахування грошового забезпечення за лютий 2017 року.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 16.05.2022 року №596 встановлено, що розмір нарахованого грошового забезпечення за березень 2017 року старшого лейтенанта ОСОБА_1 становить 10108, 80 грн.
Так, відповідачем не здійснено виплату середнього заробітку за затримку у виплаті грошового забезпечення за період з 08.04.2017 року по 12.12.2021 року включно.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, останній звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Предметом спору у цій справі є відносини щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача відповідно до статті 117 КЗпП України.
Приписами статті 117 КЗпП України (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, приписами КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, Верховним Судом у постановах від 16 липня 2020 року у справі № 400/2884/18, від 16 липня 2020 року у справі № 812/1259/17, від 16 липня 2020 року у справі № 825/1540/17, від 30 квітня 2020 року у справі № 140/2006/19, від 13 серпня 2020 року у справі № 808/610/18, від 28 грудня 2022 у справі № 560/13427/21.
Аналіз наведених правових норм та висновків Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду дає підстави для висновку, що у разі несвоєчасної виплати належних звільненому працівникові сум, таких як, зокрема, індексація грошового забезпечення працівник має право на відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України. Доводи скаржника про те, що індексація грошового забезпечення не є видом грошового забезпечення, носить компенсаторний характер і не підлягає нарахуванню при звільненні з військової служби, вищевказаний висновок не спростовують.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 підсумувала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що 07.04.2017 позивача звільнено з військової служби.
Матеріалами справи не підтверджено, що позивач дав згоду на виключення його зі списків особового складу військової частини без проведення з ним усіх необхідних розрахунків.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2021 року у справі №160/15174/20 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.12.2015 по 07.04.2017 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 07.04.2017 включно, з урахуванням вимог чинного законодавства із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Матеріалами справи підтверджено, що 13.12.2021 року позивачу було здійснено виплату суми індексації грошового забезпечення у розмірі 43496,32 грн. на виконання рішення суду від 20.01.2021 року у справі №160/15174/20.
Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.04.2017 року по 12.12.2021 року.
Колегія суддів зазначає, що скаржник, доводячи свою позицію щодо неправильного застосування судом першої інстанцій норм статті 117 КЗпП України, навів як приклад правильного застосування приписів цієї статті постанови Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі № 940/1532/18, від 28 січня 2020 року у справі № 822/2663/15.
Апеляційний суд погоджується з тим, що питання про застосування приписів статті 117 КЗпП України у вимірі правовідносин, подібних до тих, які розглядаються в цій справі, не завжди мало однакову правову оцінку суду касаційної інстанції. Водночас треба зазначити, що після постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, яку, треба зауважити, ухвалено в часі пізніше, ніж постанови, які зазначив відповідач у апеляційній скарзі, викладена в ній позиція не піддавалася зміні (відступу) й саме на неї орієнтується колегія суддів, вирішуючи цей спір.
З цих підстав, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів ст. 117 КЗпП України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Підсумовуючи, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року у справі № 160/193/22 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року у справі № 160/193/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко