Справа № 280/4976/22
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

12 квітня 2023 року м. Дніпросправа № 280/4976/22

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),
суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2022 р. (суддя: Максименко Л.Я) в адміністративній справі №280/4976/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки при звільненні з 03 квітня 2017 р. по день фактичної виплати (02 серпня 2022 р.) шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, виходячи з двох місячного грошового забезпечення перед звільненням.

В обґрунтування позову зазначив, що проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 . В період проходження військової служби йому не у повному обсязі здійснювалось нарахування грошового забезпечення, а саме не було виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки. Вказана протиправна бездіяльність відповідача була оскаржена до Запорізького окружного адміністративного суду, який рішенням від 01 лютого 2022 р. у справі № 280/10570/21 зобов`язав його нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій за період з 24 квітня 2015 р. по 30 квітня 2017 р. На виконання вимог даного рішення суду, 02 серпня 2022 р. відповідач здійснив йому виплату грошової компенсації на картковий рахунок у сумі 5 884,20 грн. Відтак, він набув право на виплату йому відповідачем середнього заробітку за весь період затримки повного розрахунку при звільнені, відповідно до вимог статей 116,117 КЗпП України.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2022 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Суд стягнув з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільнені в розмірі 11 768,40 грн. В іншій частині позовних вимог відмовив.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, стаття 117 КЗпП України не розповсюджується. Позивач більше 4 років не звертався до суду щодо стягнення грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до положень статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом командувача Військової частини НОМЕР_1 №99 від 03 квітня 2017 р. ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас. В період проходження служби нарахування грошового забезпечення проводилося не в повному обсязі, а саме - не було виплачено компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 р. по справі №280/10570/21 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 24 квітня 2015 р. по 03 квітня 2017 р. На виконання вимог вказаного рішення суду Військовою частиною НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 02 серпня 2022 р. здійснено доплату у розмірі 5 884,20 грн. Посилаючись на наявність права на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки при звільненні з 03 квітня 2017 р. по день фактичної виплати (02 серпня 2022 р.) шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, виходячи з двох місячного грошового забезпечення перед звільненням.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Військовою частиною НОМЕР_1 вчинено триваюче правопорушення щодо не здійснення остаточного та повного розрахунку з ОСОБА_1 в момент його звільнення з військової служби, в частині невиплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, що була здійснена на його користь у серпні 2022 р. на виконання рішення суду у справі №280/10570/21, у ОСОБА_1 наявне право на застосування положень статті117 КЗпП України, за відсутності відповідних норм спеціального законодавства, в частині отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку, що складає 1 948 дні з 03 квітня 2017 р. (дата виключення зі списків) по 02 серпня 2022 р. (день фактичного розрахунку).

Колегія суддів зазначає наступне.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За результатами аналізу зазначених законодавчих норм Велика Палата Верховного Суду у справі № 821/1083/17 дійшла висновку, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень колегією суддів встановлено, що рішення суду у справі №280/10570/21 про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період служби з 24 квітня 2015 року по 03 квітня 2017 року у розмірі 5973,81 грн. набрало законної сили 04.03.2022. Фактична виплата суми, визначеної цим судовим рішенням, відбулась 02.08.2022, тобто протягом 151 календарного дня.

Колегія суддів вважає, що для визначення розміру суми, яка підлягає відшкодуванню за цим позовом підлягають враховуванню наступні обставини:1) позивач звільнений зі служби 03.04.2017, натомість до суду з позовом про стягнення грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки звернувся 05.11.2021, тобто після спливу 4 років 6 місяців з дня звільнення; 2) станом на день звільнення позивача спір з приводу належних йому сум був відсутній; 3) виплата заборгованості здійснена відповідачем через 151 календарний день після набрання судовим рішенням законної сили; 4) сума, яку визначив суд першої інстанції (11768,40 грн.) в два рази перевищує суму заборгованості за судовим рішенням (5973,81 грн.).

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку з дня набрання законної сили судовим рішенням у справі №280/10570/21 (04.03.2022) до фактичного погашення заборгованості (02.08.2022).

Згідно розрахунку, здійсненому судом першої інстанції на підставі довідки, виданої ВЧ НОМЕР_1 , середньоденне грошове забезпечення позивача за два попередні місяці служби, що передують звільненню, складає 11,92 грн. Позивачем такий розрахунок не оспорено.

Зважаючи на кількість днів прострочення виплати (151 календарні дні), загальна сума відшкодування складає 1799,92 грн. (11,92 грн. х 151 день).

На думку колегії суддів, визначений розмір відшкодування відповідає критеріям обґрунтованості, розумності та справедливості.

Частиною 4 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2022 р. в адміністративній справі №280/4976/22 змінити в частині суми середнього заробітку, який підлягає стягненню з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , зазначивши її у розмірі 1799,92 (одна тисяча сімсот дев`яносто дев`ять) грн. 92 коп.

В інший частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2022 р. в адміністративній справі №280/4976/22 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 12 квітня 2022 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 1 частини 6 статті 12 та пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук