Справа № 420/17973/21
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

19 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/17973/21

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Шеметенко Л.П., суддів Турецької І.О., Шевчук О.А., розглянувши питання про залишення без руху апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голови Комінтернівського районного суду Одеської області Вінської Наталії Всеволодівни про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа №420/17973/21 за позовом ОСОБА_1 до голови Комінтернівського районного суду Одеської області Вінської Н.В. про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

27 квітня 2022 року ОСОБА_1 подав до Одеського окружного адміністративного суду заяву в порядку ст. 383 КАС України про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у справі №420/17973/21.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 року заява ОСОБА_1 була залишена без задоволення.

На зазначене судове рішення ОСОБА_1 31.03.2023 року засобами системи «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, а також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду від 11.07.2022 року.

В обґрунтування поданого клопотання апелянт посилався на те, що він не мав правової можливості оскаржити вказану ухвалу суду першої інстанції через відсутність права на апеляційне оскарження на момент ухвалення Одеським окружним адміністративним судом судового рішення від 11 липня 2022 року.

Апелянт просив суд апеляційної інстанції врахувати, що право на апеляційне оскарження ухвали від 11.07.2022 року з`явилося у нього лише з 01.03.2023 року на підставі рішення КСУ.

Розглянувши подане клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно положень ч. 1 ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною 2 цієї статті визначено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу (ч. 3 ст. 295 КАС України.

Згідно ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» право на суд не є абсолютним і воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, тобто таке право може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Регулювання з боку держави полягає у встановлені строків вчинення процесуальних дій, зокрема, строків звернення з позовом до суду, строків звернення з апеляційною чи касаційною

Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Дотримання строків, зокрема, на апеляційне оскарження судових рішень дисциплінує учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням, сприяє стабільності правовідносин.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду з такою скаргою. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Для здійснення судом належної оцінки та перевірки доводів, наведених заявником в обґрунтування поважності підстав пропуску строку апеляційного оскарження, такі доводи повинні бути підтверджені відповідними письмовими документами або іншими доказами, з яких достовірно убачається існування обставин, зазначених у заяві про поновлення строку.

При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, апелянтом подано апеляційну скаргу на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 року лише 31.03.2023 року, тобто з пропуском встановленого КАС України строку на апеляційне оскарження.

В якості причини пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт вказував на те, що право на апеляційне оскарження ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 року у нього з`явилося лише з 01.03.2023 року, у зв`язку із прийняттям Конституційним Судом України рішення від 01.03.2023 року № 2-р(ІІ)/2023, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України, приписи частини першої статті 294, частини шостої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України в тім, що вони унеможливлюють апеляційне оскарження ухвали суду про залишення без задоволення заяви, поданої порядком статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи оцінку вказаним апелянтом причинам пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 року, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічне положення міститься у ст.91 Закону України від 13 липня 2017року №2136-VIII «Про Конституційний Суд України». Окрім цього у ст.97 цього Закону визначено, що Конституційний Суд України у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень ч.2 ст.150 Конституції України, а також ч.2 ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року (справа№1-31/2000) визначено, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію.

У постанові від 18 листопада 2020року у справі №4819/49/19 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ.

З огляду на це Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що встановлена Конституційного Суду України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням (п.9.9 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року у справі №922/1391/18).

В даному випадку згадуване апелянтом рішення КСУ від 01.03.2023 року № 2-р(ІІ)/2023 не містить положень, які б дозволили зробити висновок про його поширення на правовідносини, які припинилися на момент його ухвалення, а навпаки, у своїй резолютивній частині містить посилання на те, що положення КАС України, які визнані неконституційними втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Враховуючи зазначені висновки Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Конституційного Суду України рішення від 01.03.2023 року № 2-р(ІІ)/2023, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України, приписи частини першої статті 294, частини шостої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, розповсюджується на правовідносини, які виникли після його ухвалення, тобто розповсюджується на оскарження судових рішень, постановлених після ухвалення вказаного рішення Конституційним Судом України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що прийняття Конституційним Судом України рішення від 01.03.2023 року № 2-р(ІІ)/2023 не може свідчити в даному випадку про наявність у апелянта поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

В свою чергу, апелянтом не надано належних доказів наявності інших об`єктивних причин неможливості звернення до суду апеляційної інстанції з даною апеляційною скаргою.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів зазначає про відсутність наразі поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, та, відповідно, підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 року.

Відповідно до ст. 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Керуючись вимогами ст. 298 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишити подану апеляційну скаргу без руху для надання апелянтом заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції із зазначенням в ній інших документально підтверджених поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 року та наданням доказів у підтвердження зазначених обставин.

Керуючись ст.ст. 169, 296, 298, 325, 328 КАС України,-

У Х В А Л И В :

Визнати неповажними підстави пропуску строку на апеляційне оскарження, вказані ОСОБА_1 у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без руху.

Надати апелянту строк протягом десяти днів з моменту отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для направлення на адресу П`ятого апеляційного адміністративного суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням в ній інших підстав для поновлення такого строку та наданням доказів у підтвердження зазначених обставин.

Роз`яснити апелянту, що у разі не усунення зазначених недоліків апеляційної скарги у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: І.О. Турецька

Суддя: О.А. Шевчук