Справа № 522/3873/23
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 522/3873/23
Головуючий в 1 інстанції: Ярема Х.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

секретар Насарая А.В.,

за участю: представника позивача - Саркісян А.Р.

перекладача Довбенко І.О.,

відповідача - Лю Жонгуа

представника відповідача адвоката Толпиго Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Одесі апеляційну скаргу Громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 03 березня 2023 року по справі № 522/3873/23 за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до Громадянина Китайської Народної Республіки Лю Жонгуа про примусове видворення за межі території України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2023 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулось з вищевказаним адміністративним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 21.10.2021 ГУ ДМС було виявлено громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 . Під час перевірки встановлено, що він прибув в Україну легально 30.01.2020 на підставі паспорту громадянина Китайської Народної Республіки для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 терміном дії з 29.11.2019 по 28.11.2029. Мета приїзду приватні справи. На даний час порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме ухилився від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні, на території України знаходиться незаконно, постійного офіційно зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має. В день виявлення особи - 21.10.2021 прийнято рішення про примусове повернення в країну походження в строк до 30.10.2021. Проте у встановлений строк ОСОБА_1 територію України не покинув. Повторно був виявлений 25.02.2023.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Приморський районний суд м.Одеси рішенням від 03.03.2023 позов задовольнив. Примусово видворив громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 за межі території України.

Допустив негайне виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник відповідача адвокат Толпиго Д.М. подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- відповідач - громадянин Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 , не володіє мовою судочинства, а судовий розгляд проводився без участі перекладача;

- суд першої інстанції не надав належної оцінки життєвим обставинам відповідача, через об`єктивне існування яких він не мав можливості вчасно виконати вимоги міграційного законодавства України, а саме стану здоров`я та можливого політичного переслідування підзахисного;

- в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції послався на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 27.02.2023 у справі №522/3870/23, яке не набрало законної сили.

- суд першої інстанції не врахував факту прострочення строків на подання позову Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області;

- суд першої інстанції проігнорував, що відповідач має сім`ю в Україні та мешкає з нею за однією адресою, працює, не знав про порушення, які йому інкримінуються позивачем, труднощі, з якими відповідач може зіткнутися за умови його затримання, є для нього дуже серйозними, ОСОБА_1 має міцні соціальні, культурні та сімейні зв`язків в Україні, в країні призначення нікого не має;

- суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що матеріали справи не містять доказів, що відповідач відмовлявся співпрацювати під час притягнення його до адміністративної відповідальності та/або перешкоджав оформленню документів. Оскільки підзахисний не володіє державною мовою України, він був позбавлений можливості зрозуміти суть інкримінованого йому правопорушення;

- при винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував, що відповідач має серйозні проблеми зі здоров`ям, а саме: цукровий діабет, ознаки паренхиматозних кист лівої нирки, сечового діатезу та захворювання серця;

- суд першої інстанції залишив поза увагою обставини, через які відповідач був вимушений залишити рідну країну, а саме його громадянська позиція щодо підтримки України та засудження агресії проти нашої Держави.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 21.10.2021 працівниками ГУ ДМС в Одеські області було виявлено громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: Одеська область, Овідіопольський р-н, смт. Авангард, промринок « 7 км».

В результаті проведеної перевірки відібраних пояснень було встановлено, що громадянин Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 прибув на територію України в приватних справах легально 30.01.2020 на підставі паспорту громадянина Китайської Народної Республіки для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 терміном дії з 29.11.2019 по 28.11.2029.

21.10.2021 за порушення правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування на території України, стосовно громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 006423 та постанову від 21.10.2021 ПН МОД № 006484 про накладення штрафу.

21.10.2021 ГУ ДМС в Одеській області було прийнято рішення про примусове повернення в країну походження громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 30.10.2021. Рішення не оскаржувалося.

25.02.2023 ОСОБА_1 повторно виявлений працівниками ГУ ДМС в Одеській області.

25.02.2023 за порушення ч.1 ст. 203 КУпАП, яке виразилося в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні, стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 009575, а постановою про накладення адміністративного стягнення від 25.02.2023 ПН МОД № 009670 накладено штраф у розмірі 3 400 грн.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сукупність встановлених судом обставин, а саме: ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення про повернення в країну походження та не виконання зобов`язання виконати це рішення; пояснення відповідачем обставин, які перешкодили йому виконати рішення про повернення в країну походження, дає суду обґрунтовані підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення про повернення в країну походження, а також існує ризик його втечі.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773).

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

На підставі статті 3 Закону № 3773, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

За правилами пункту 14 статті 1 Закону № 3773, нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

За змістом пункту 2 статті 25 Закону № 3773 передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа, можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону № 3773 іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

На підставі статті 30 Закону №3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Суд з аналізу норм статей 26 та 30 Закону № 3773-VI зауважує, що процедурі видворення іноземця або особи без громадянства передує прийняття компетентним органом рішення про його примусове повернення, яке може бути оскаржено до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення № 354 про примусове повернення від 21.10.2021 відповідачем не оскаржено та, відповідно, є чинним (а.с.41-44).

Відтак, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 № 743/432/16-а (К/9901/3819/18 К/9901/3821/18).

За правилами статті 31 Закону №3773-VI наведений вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

В ході судового розгляду не було встановлено наявності обставин, передбачених статтями 30, 31 Закону № 3773-VI, які забороняють примусове видворення відповідача.

До того ж, відсутні підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів акцентує, що рішення про примусове повернення відповідачем не виконано, у відповідача відсутні документи на право перебування на території України, відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої дійшов обґрунтованих висновків про наявність підстав для примусового видворення Громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 за межі території України.

Подібна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом у постанові від 07.02.2018 у справі 743/432/16-а та у постанові від 01.04.2020 у справі №522/23067/17.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведений висновок суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки апеляційного суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.

Водночас, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині не надання оцінки поважності пропуску строку звернення із позовною заявою спростовуються ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 27.02.2023 про поновлення строку звернення до суду .

Щодо доводів апелянта про необхідність врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 08.08.2019 по справі № 362/1634/19, колегія суддів зазначає, що такі не можуть бути враховані, оскільки вказана постанова винесена за інших фактичних обставин справи, у якій позивач звернувся із позовом про затримання з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців і примусове видворення за межі України, натомість у справі, що розглядається предметом позову є примусове видворення за межі території України.

Колегія суддів акцентує, що Верховний Суд, розв`язуючи спірне питання щодо дотримання строків звернення із позовною заявою у справі № 362/1634/19 надавав оцінку щодо строку звернення до суду із позовом саме про затримання з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

До того ж у зазначеній справі позивач не надав клопотання про поновлення строку, на відміну від справи, що розглядається.

Також матеріалами справи спростовується посилання представника апелянта на те, що судовий розгляд проводився без участі перекладача.

Так, в матеріалах справи міститься розписка і присяга перекладача Пен Ібей, за участю якого здійснювався розгляд справи в суді першої інстанції (а.с.94-95,98).

Посилання представника апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач має сім`ю в Україні та мешкає з нею за однією адресою не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.

Водночас, відповідач пояснив, що він прибув до України з метою заробити гроші для своєї дружини та дітей, які знаходяться в країні походження, щодо сім`ї в Україні ніяких пояснень не надав.

До того ж законодавством не передбачено винятків із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України, і наявність сім`ї не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України.

Ці ж правові висновки знайшли своє підтвердження у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі № 522/14416/1 (К/9901/65436/18).

Доводи представника апелянта, що відповідач не володіє українською мовою, а отже не міг розуміти зміст рішення про примусове повернення, відхиляються апеляційним судом, оскільки матеріали справи містять документи, в яких відповідачу надавались послуги перекладача - пояснення (а.с.18), розписка (а.с.45,47).

Доводи апелянта про побоювання за власне життя у разі повернення до країни громадянської належності з огляду на побоювання бути заарештованим, колегією судів відхиляються, оскільки ані до органу міграційної служби, ні до суду жодних переконливих доказів, що свідчили б про переслідування відповідача на своїй батьківщині надано не було.

Принагідно слід зазначити, що під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 підтвердив, що він прибув до України з економічною метою.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відтак, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2023 у справі № 522/3873/23 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Домусчі С.Д. Семенюк Г.В.