Справа № 420/5903/23
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2023-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5903/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Управління пенсійного забезпечення надання житлових субсидій та пільг про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

Позивачка звернулася з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Управління пенсійного забезпечення надання житлових субсидій та пільг, в якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до загального стажу періодів роботи з 28.08.1979р. по 21.08.1980р. та скасувати Рішення про відмову у призначенні пенсії №65 від 25.01.2023 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області зарахувати до загального стажу роботи, що дає право на пенсію, періодів роботи з 28.08.1979р. по 21.08.1980р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії за віком з врахуванням періоду роботи з 28.08.1979 р. по 21.08.1980 р. на Херсонській взуттєвій фабриці з 06.08.2022 року;

- судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що до її страхового стажу протиправно не зараховано період роботи з 28.08.1979 р. по 21.08.1980 р. Підставою для таких дій слугувала відсутність печатки на титульній сторінці трудової книжки. Позивачка вважає, що цей період має бути зарахований до її страхового стажу, оскільки працівник не може нести відповідальність за правильність заповнення трудових книжок.

Відповідач відзив не надав, ухвала про відкриття провадження доставлена до електронного кабінету Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 29.03.2023 року.

Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом, як визнання позову (ч. 4 ст. 159 КАС України).

Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд установив таке.

19.01.2023 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.

25.01.2023 року рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №65 відмовлено у призначенні пенсії.

Підставою для відмови у призначенні пенсії слугувала відсутність необхідного страхового стажу, а саме, з необхідних 29 років позивачці зараховано 22 роки 8 місяців 11 днів. Період роботи у трудовій книжці НОМЕР_1 не зараховано, оскільки на титульній сторінці відсутня печатка.

Позивачка вважає рішення пенсійного органу протиправним, як і дії щодо неврахування спірного періоду до страхового стажу.

Таким чином спірні правовідносини виникли у зв`язку із обчисленням пенсійним органом страхового стажу позивачки без урахування періоду її роботи з 28.08.1979р. по 21.08.1980р.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058) та Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон № 1788).

Згідно зі ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058).

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

Як встановлено судом, трудова книжка позивачки НОМЕР_1 від 28.08.1979 року не містить печатки на титульній сторінці.

Відповідно до запису №1 28.08.1979 року позивачку прийнято ученицею заготівельника верху взуття Херсонської взуттєвої фабрики, наказ №137-к від 28.08.1979 року.

Запис № 2 переведена заготівельницею верху взуття 2 розряду на процес обробки шкіряної підкладки, наказ №222-к від 22.11.1979 року.

Запис № 3 - звільнена за особистим бажанням (ст. 38 КЗпП УРСР), наказ №161-к від 21.08.1980 року.

Наведені вище записи засвідчені підписом керівника та відтиском печатки відділу кадрів.

На дату заповнення трудової книжки позивачки та вчинення записів про спірний період трудової діяльності була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок, на підприємствах, установах та організаціях від 20.06.1974 № 162, затвердженої Державним комітетом СРСР про працю та соціальні питання.

Так, відповідно до згаданої Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність. Прийняття на роботу без трудової книжки не допускається.

Заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності працівника…

До трудової книжки заносяться відомості про працівника …, про його роботу …, нагороди …

Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки засвідчує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього проставляється печатка підприємства (печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка.

Суд зазначає, що за загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині зарахування періодів трудової діяльності до страхового стажу.

Подібний правовий висновок був сформований Верховним Судом у Постанові від 30.09.2021 року по справі № 300/860/17.

Враховуючи, що записи про спірну трудову діяльність позивачки містять посилання на накази, а також засвідчені посадовою особою та печаткою цієї юридичної особи, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивачки період роботи з 28.08.1979р. по 21.08.1980р. на Херсонській взуттєвій фабриці.

З огляду на неправильний обрахунок страхового стажу позивачки оскаржуване рішення є неправомірним та підлягає скасуванню.

Таким чином позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії з 06.08.2022 року, то така вимога є передчасною, оскільки пенсійним органом рішення про призначення пенсії позивачці ще не приймалось.

Судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, тому у задоволенні цих вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Необхідно зауважити, що часткове задоволення позовних вимог, у даному випадку, не впливає на розмір судового збору, який підлягає стягненню, оскільки обсяг задоволених вимог фактично не відрізняється від кількості тих, за які такий збір був сплачений.

Керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 25.01.2023 року №65.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 19.01.2023 року з урахуванням періоду роботи на Херсонській взуттєвій фабриці з 28.08.1979 р. по 21.08.1980 р.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов