Справа № 160/782/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2023 року Справа № 160/782/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу,-
13.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 19.04.2021 №1433/5 «Про задоволення скарги».
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що його права, свободи, законні інтереси порушені оскаржуваним наказом Міністерства юстиції України від 19.04.2021 №1433/5 «Про задоволення скарги», оскільки даний наказ було прийнято із порушенням чинного законодавства України, а Затоківська селищної ради, яка була припинена на законних на те підставах, завдяки протиправному наказу відповідача продовжує формальне існування в особі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та створює низку перешкод у користуванні позивачем своїми правами. Позивач вказує, що Затоківська селищна рада в особі ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 по суті здійснює владні функції відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування» на території, де знаходяться його земельні ділянки, та не маючи права підписувати та подавані позовні заяви, звернулося до Білгород-Дністровської міськрайонного суду Одеської області, яким ухвалою від 31.01.2022 у справі №495/377/22 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Державного реєстратораПриморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Арешкіної Олени Дмитрівни, ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Омарової Віолетти Султанівни про визнання недійсним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора та про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позивач не погоджується з такими діями Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради та зазначає, що право власності на майно підтверджується договорами купівлі-продажу земельної ділянки №26 та №28 від 23.10.2021 року загальної площи 0,15 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Водночас, саме на підставі оскаржуваного наказу відповідача від 19.04.2021 №1433/5 юридичної правоздатності набула Затоківська селищна рада Білгород-Дністровської міськрада, реєстрація якої поновлена за вказівкою Міністерства юстиції України. На переконання позивача, Затоківська селищна рада Білгород-Дністровської міськради в особі ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 без повноважень, незаконно та протиправно виступає суб`єктом владних повноважень та заявляє свої незаконні права на землю, яка перебуває у його власності, завдяки тому, що Міністерство юстиції України перейняло повноваження Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та поновило своїм незаконним наказом реєстрацію ліквідованої в установленому законом порядку Затоківську селищну раду Білгород-Дністровської міськради. За вказаних обставин, позивач вважає, що Міністерства юстиції України оскаржуваним наказом, поновлюючи реєстрацію Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради, вплинуло на права всіх мешканців за громадян, які мають власність у межах владного впливу (району) Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради. Позивач вважає, що належним способом захисту порушеного права та інтересу відносно законно набутого майна є скасування наказу від 19.04.2021 №1433/5 «Про задоволення скарги», тим паче, що сама скарга подавалась фізичними особами, які не мають відношення до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради. Позивач також звертає увагу на те, що скаргу подано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які перебували/перебувають у статусі фізичних осіб та які не пояснили при зверненні зі скаргою, в чому саме полягає їх порушене право або інтерес у скасуванні реєстраційних дій відносно Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради, посадовою особою якого вони не є. Вказане додатково підтверджує, що оскаржуваний наказ не може вважатися правомірним та таким, що прийнятий з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Крім того, рішенням № 288-8 П`ятнадцятої сесії восьмогоо скликання від 30.08.2021 року було припинено Затоківську селищну раду Білгород-Дністровської міськради. Кароліно-Бугазька сільська територіальна громада спроможна територіальна громада в Україні у Білгород-Дністровському районі Одеської області. При цьому, колегія Міністерства юстиції України у своєму висновку зазначила про те, що оскаржувана реєстраційна дія проведена на підставі рішення Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яке не є актом уповноваженого органу управління щодо реорганізації Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради у розумінні приписів ч.10 ст.17 Закону №755 та не може слугувати підставою для внесення таких змін до ЄДР. Однак, такі міркування колегії Міністерства юстиції України є хибними, оскільки рішення сесії Кароліно-Бугазької сільської територіальної громади у Білгород-Дністровському районі Одеської області ґрунтуються виключно на Конституції України та законодавстві України, не оскаржувались, не скасовувались, є чинними. Відповідач не наділений повноваженнями щодо скасування рішень Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. За вказаних обставин, позивач вважає оскаржуваний наказ 19.04.2021 № 1433/5 таким, що не відповідає вимогам статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є протиправним та підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову.
23.01.2023 позивачем було надано клопотання на виконання вимог ухвали, до якого долучено уточнену позовну заяву з зазначенням офіційної електронної адреси вказаної третьої особи-1, уточненням найменування третьої особи-1,уточненням місцезнаходження третьої особи-2, обґрунтування порушення оскаржуваним рішенням прав, свобод, інтересів позивача, засвідчених копій всіх сторінок долучених до позовної заяви документів для позовної заяви відповідачу та третім особам; та заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.01.2023 продовжено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви, що викладені в ухвалі суду від 17.01.2023, на п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали суду.
03.02.2023 позивачем було надано клопотання на виконання вимог ухвали, до якого долучено уточнену позовну заяву та заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 прийнято до розгляду позовну заяву (уточнену) та відкрито провадження в адміністративній справі.
Цією ж ухвалою суд визнав причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновив позивачу строк звернення до суду із цією позовною заявою у адміністративній справі №160/782/23 та дійшов висновку про відсутність правових підстав для залучення Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради в якості третіх осіб.
Також, вказаною ухвалою суду від 08.02.2023 вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.
Копія ухвали суду від 08.02.2023 направлена сторонам засобами електронного зв`язку та доставлена, про що свідчить звіт про успішну доставку електронного листа. Також, копія ухвали від 08.02.2023 разом із копією позовної заяви (уточненої) з додатками у паперовому вигляді надіслана відповідачу засобами поштового зв`язку та доставлена 16.02.2023, що підтверджується матеріалами справи (а.с.189 т.1).
02.03.2023 від відповідача засобами поштового зв`язку надійшли клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 у задоволенні клопотань відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін в адміністративній справі відмовлено.
13.03.2023 о 14:36 позивачем на електронну пошту суду подано відповідь на відзив, аналогічного змісту, поданому цього ж дня о 14:28.
14.03.2023 позивачем на електронну пошту суду надіслані докази направлення відзиву сторонам.
27.03.2023 та 03.04.2023 від Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області засобами електронного зв`язку на електронну пошту суду надійшли письмові пояснення як третьої особи.
Однак, Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області не є учасником справи. Судом не вирішувалось питання про залучення до участі у справі Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області в якості третьої особи на стороні позивача.
З огляду на те, що судовому розгляду підлягають заяви по суті та інші заяви, клопотання, аргументи, пояснення, міркування та заперечення щодо предмета спору учасників справи, яким Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області не є, тому подані нею пояснення не підлягають розгляду судом.
Клопотань з обґрунтуванням необхідності залучення Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача суду не надходило.
Поряд з цим, суд не знаходить правових підстав для перегляду висновку про відсутність правових підстав для залучення Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області в якості третьої особи, викладеного в ухвалі від 08.02.2023.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .
2. задовольнити скаргу шляхом прийняття рішення про анулювання ОСОБА_14 , державному реєстратору Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, доступу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Скаргу зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.01.2021 за вх.№ 138-33-21.
На веб-сайті Мін`юсту було розміщено оголошення про розгляд скарги, зареєстрованої 04.01.2021 за № 138-33-21, на 14.01.2021 на 15:00 год., та повідомлено про це телефонограмою скаржників, державного реєстратора ОСОБА_14 , Затоківську селищну раду Білгород-Дністровської міськради, Кароліно-Бугазьку сільську раду Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 (а.с.24-28 т.2).
13.01.2022 Державним реєстратором Гудовою С.О. подані пояснення, які зареєстровані в Міністерстві юстиції за вх.№657-26-21.
В подальшому, розгляд скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 31.12.2020, зареєстрованої 04.01.2021 за №138-33-21, відбувся 05.03.2021, за результатами якого Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції було сформовано Висновок від 05.03.2021, за яким Колегія дійшла, що порушення, допущені державним реєстратором Гудовою С.О. при проведенні оскаржуваної дії за їх характером та наслідками є, зокрема, такими, що порушили права скаржників на управління та створення нової територіальної громади, а також на переконання Колегії, слугують підставою для тимчасового блокування державному реєстратору ОСОБА_14 доступу до ЄДР строком на 3 (три) місяці.
19.04.2021 Міністерством юстиції України прийнято наказ №1433/5 «Про задоволення скарги» (а.с.56 т.2).
За змістом наказу Міністерства юстиції України від 19.04.2021 №1433/5, відповідно до пункту 2 частини шостої статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» та Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1128, наказано:
1.Скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 31.12.2020 задовольнити частково.
3. Тимчасово блокувати державному реєстратору Білгород-Дністровської районної державної адміністрації ОСОБА_14 доступ до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань строком на 3 (три) місяці.
4.У частині інших вимог відмовити.
5.Виконання пункту 2 наказу покласти на Офіс протидії рейдерству.
6.Виконання пункту 3 наказу покласти на Державне підприємство «Національні інфлрмаційні системи».
Підстава: Висновок Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 05.03.2021 за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 31.12.2020, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України04.01.2021 за №138-33-21.
Копія вказаних висновку та наказу надіслано Міністерством юстиції України Чередниченку Ю., ОСОБА_22 , їх представнику Коваль Н., Затоківській селіщній раді Білгород-Дністровській міській раді, державному реєстратору Гудовій С., Кароліно-Бугазькій сільській раді Білгород-Дністровського району Одеської області.
Також, копія наказу Міністерства юстиції України від 19.04.2021 №1433/5 надіслана Державному підприємству «Національні інформаційні системи» для виконання.
В матеріалах справи містяться відповіді Міністерства юстиції України на електронне звернення ОСОБА_1 , адвокатські запити Адвокатського бюро «Безменко Микити «Легал Контрол» щодо перегляду наказу від 19.04.2021 №1433/5.
Не погодившись з наказом Міністерства юстиції України від 19.04.2021 №1433/5, вважаючи його протиправним, прийнятим із порушенням законодавства, та таким, що створює низку перешкод у користуванні своїми правами, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.
Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців регулює Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» № 755-IV від 15.05.2003 (далі Закон № 755-IV в редакції на час спірних відносин).
За змістом частини першої статті 34 Закону № 755-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів або до суду.
Міністерство юстиції України розглядає скарги:
1) на проведені державним реєстратором реєстраційні дії (крім випадків, якщо такі реєстраційні дії проведено на підставі судового рішення);
2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України (частина друга статті 34 Закону № 755-IV).
Відповідно до частини пятої статті 34 Закону № 755-IV скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити:
1) повне найменування (ім`я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім`я) представника скаржника, якщо скарга подається представником;
2) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, порушені на думку скаржника;
3) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;
3-1) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення, повідомлення або реєстраційної дії державного реєстратора та/або внесення відомостей до Єдиного державного реєстру;
4) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складення скарги.
До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.
Якщо скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації подається представником скаржника, до такої скарги додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження, або його копія, засвідчена в установленому порядку.
Згідно із частиною шостою статті 34 Закону № 755-IV за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:
1) відмову в задоволенні скарги;
2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:а) скасування реєстраційної дії, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатом розгляду скарги, - у разі оскарження реєстраційної дії, рішення територіального органу Міністерства юстиції; б) проведення державної реєстрації - у разі оскарження відмови у державній реєстрації, зупинення розгляду документів; в) виправлення технічної помилки, допущеної державним реєстратором; в-1) про усунення порушень, допущених державним реєстратором з визначенням строків виконання наказу;г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Єдиного державного реєстру; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Єдиного державного реєстру; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України; є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.
Рішення, передбачені підпунктами «а», «ґ» і «е» пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.

За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи можуть прийняти мотивоване рішення, в якому передбачити шляхи для задоволення скарги. Рішення, прийняте за результатами розгляду скарги, надсилається скаржнику протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.

За змістом частини сьомої статті 34 Закону № 755-IV рішення, передбачені підпунктами «а»-«в» пункту 2 частини шостої цієї статті, виконуються не пізніше наступного робочого дня з дати прийняття такого рішення шляхом внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру.

Технічний адміністратор Єдиного державного реєстру в день надходження рішень, передбачених підпунктами «г» та «ґ» пункту 2 частини шостої цієї статті, забезпечує його негайне виконання. Порядок тимчасового блокування та анулювання доступу до Єдиного державного реєстру визначається Міністерством юстиції України.

У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу нотаріуса до Єдиного державного реєстру, скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації Міністерство юстиції України вирішує питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації, у якого зберігається реєстраційна справа, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного нотаріуса, акредитованого суб`єкта державної реєстрації.

Частиною девятою статті 34Закону № 755-IV передбачено, що порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1128 затверджено Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі Порядок №1128 в редакції на час спірних відносин).

Відповідно до пункту 9 Порядку №1128 під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує:

1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту;

2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах;

3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації;

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Згідно із положенням пунктів 13, 14 Порядку №1128 за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи:1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту;2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

За результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

Не пізніше наступного робочого дня з дня прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні засвідчені в установленому законодавством порядку відповідні копії рішень Мін`юсту чи його територіального органу, копії висновків колегії (у разі розгляду скарг у сфері державної реєстрації колегіально) розміщуються на офіційному веб-сайті Мін`юсту чи відповідного територіального органу.

За результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян», засвідчені в установленому законодавством порядку відповідні копії рішень Мін`юсту чи його територіального органу, копії висновків колегії (у разі розгляду скарг у сфері державної реєстрації колегіально) разом із супровідним листом надсилаються скаржнику.

За змістом частини 10 статті 34 Закону № 755-IV, пункту 17 Порядку №1128 рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України. Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, за результатами розгляду якої Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом. При цьому, такі рішення можуть бути оскаржені до суду.

Частиною третьою статті 124 Конституції України, у редакції Закону № 1401-VIII від 02.06.2016, установлено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Виходячи із цієї конституційної формули, суди покликані вирішувати не будь-які питання, які виникають з усіх можливих правовідносин, а функцією суду є розгляд і вирішення юридичних конфліктів, тобто - юридичних спорів.

Для того, щоб спір став правовим, він повинен володіти такими характерними ознаками: 1) правовий спір виникає лише з таких дій його учасників, що мають юридичні наслідки; 2) правовий спір повинен бути спрямований на реалізацію та захист прав, свобод, законних інтересів, а також виконання обов`язків особи.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Щодо конституційного права особи на захист від порушень з боку органів державної влади, то офіційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України міститься, зокрема, у рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011.

У цьому рішенні Конституційний Суд України, серед іншого, відзначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Також зазначено про те, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Щодо порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес».

При цьому, з приводу останнього, то в тому ж рішенні Конституційним Судом України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті, або інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, право тлумачні (право інтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

Пунктом 18 частини першої статті 4 КАС України визначено, що нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

В свою чергу, поняття індивідуального акту наведено у пункті 19 частини першої статті 4 цього ж Кодексу, згідно з яким це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

У вітчизняній теорії права загально визнано, що нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру. Такий акт приймається як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою, розрахований на невизначене коло осіб і на багаторазове застосування.

Натомість, індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Отже, нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акту стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації, натомість акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує свою дію фактами його застосування, тоді як дія акту застосування норм права закінчується у зв`язку з припиненням існування конкретних правовідносин.

Право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується. Це кореспондується з тим, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи в публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку в публічних правовідносинах.

Подібний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 березня 2023 року у справі № 9901/494/21, від 14 березня 2018 року у справі № 9901/22/17, від 06 червня 2018 року у справі № 800/489/17, від 12 червня 2018 року у справі № 800/587/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 9901/415/18, від 09 квітня 2019 року у справі № 9901/611/18, від 21 серпня 2019 року у справі № 9901/283/19, від 18 вересня 2019 року у справі № 9901/284/19, від 13 листопада 2019 року у справі № 9901/331/19.

У межах спірних правовідносин питання полягає у правомірності наказу Міністерства юстиції України від 19.04.2021 №1433/5 «Про задоволення скарги».

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що оскаржуваний наказ винесено за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 31.12.2020, яким, зокрема, скасовано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційну дію від 29.12.2020 №051000227 «Внесення рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті реорганізації», проведену державним реєстратором Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Гудовою Світланою Олександрівною щодо Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області (ідентифікаційний код юридичної особи 04527052) та тимчасово заблоковано державному реєстратору Білгород-Дністровської районної державної адміністрації ОСОБА_14 доступ до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань строком на 3 (три) місяці.

З огляду на викладені положення Кодексу адміністративного судочинства України та загальновідомі ознаки та властивості нормативно-правового й індивідуального актів, суд доходить висновку, що оскаржуваний наказ є правовим актом ненормативного характеру, тобто актом індивідуальної дії, оскільки прийнятий Міністерством юстиції України на виконання владних управлінських функцій в результаті застосування норм пункту 2 частини шостої статті 34 Закону № 755-IV та Порядку №1128, не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а передбачає індивідуалізовані приписи та адресований визначеному у ньому колу осіб, не регулює певний вид суспільних відносин, а спрямований на виникнення та припинення конкретних правовідносин (щодо скасування реєстраційної дії, вчиненої державним реєстратором Гудовою Світланою Олександрівною за скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (скаржників), та блокування такому державному реєстратору доступу до ЄДР), та не розрахований на багаторазове застосування, а має певний строк дії та вичерпується виконанням.

За таких обставин, наказ Міністерства юстиції України від 19.04.2021 №1433/5 як акт індивідуальної дії породжує права й обов`язки тільки для тих суб`єктів, якому він адресований, позивач до кола таких суб`єктів не належить, відтак такий наказ не породжує для позивача права на захист у спосіб, що заявлений.

Суд зазначає, захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи в публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку в публічних правовідносинах.

Оскаржуваний наказ жодним чином не порушує прав чи законних інтересів позивача, в тому числі щодо права користування зазначеною ним земельною ділянкою та не стосується питання звернення Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради до суду, оскільки таке рішення суб`єкта владних повноважень є актом індивідуальної дії та стосується прав та обов`язків осіб, відносно яких прийнято.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейського суду з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (до прикладу, пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України», пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Велика Палата Верховного Суду у згаданих постановах наголосила, що законодавчі обмеження щодо можливості оскарження актів індивідуальної дії не шкодять самій суті права на доступ до суду, оскільки ці акти можуть бути оскаржені в суді їхніми адресатами, тобто суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що наказ Міністерства юстиції України від 19.04.2021 №1433/5 «Про задоволення скарги» є індивідуальним актом, фактично не створює для позивача обов`язків чи правових наслідків, а відтак не породжує для позивача права на захист у спосіб, що заявлений, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

За таких обставин, правові підстави для стягнення судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 9, 72-77, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Міністерства юстиції України (, місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Городецького, 13) про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду складено 20.04.2023.

Суддя М.М. Бухтіярова