Справа № 440/3403/23
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/3403/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Довгопол М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до головного державного виконавця Берегових Владислава Сергійовича , Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Міністерство охорони здоров`я, про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до головного державного виконавця Берегових Владислава Сергійовича, в якому просила:

- визнати постанову про закінчення виконавчого провадження від 06.03.2023 за ВП № 65847919 (судова справа 1640/2396/18, боржник - МОЗ України) незаконною та скасувати її в повному обсязі;

- зобов`язати відновити виконавче провадження ВП № 65847919 в строк, визначений ч.1 ст.41 ЗУ "Про виконавче провадження" після визнання незаконною та скасування Постанову про закінчення виконавчого провадження від 06.03.2023 за ВП № 65847919 (судова справа 1640/2396/18, боржник - МОЗ України).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження від 06.03.2023 ВП № 65847919 із примусового виконання виконавчого листа № 1640/2396/18 щодо визнання протиправними дій Міністерства охорони здоров`я України щодо розгляду заяви-скарги ОСОБА_1 та зобов`язання Міністерства охорони здоров`я України розглянути зазначену скаргу відповідно до норм чинного законодавства України. Позивач вказувала, що інформативний лист № 03-06/Д-166/1651-зв від 10.02.2021 не є належною формою надання відповіді на скаргу, оскільки, зокрема, не містить висновку про визнання скарги обґрунтованою, а крім того, Директорат не мав права підписувати щось та приймати рішення за міністра МОЗ України. Наголошувала, що рішення за результатами розгляду скарги із зазначенням форми прийняття рішення, його змісту, обґрунтування для прийнятого рішення за підписом належної особи, до чиїх повноважень належить виконання функції контролю (нагляду) від імені МОЗ України, не отримала, а тому підстави для закінчення виконавчого провадження відсутні.

2. Стислий зміст заперечень відповідача

У наданому до суду відзиві на позовну заяву /а.с. 67-68/ представник другого відповідача - Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що на виконання вимог виконавчого документа Міністерством охорони здоров`я України розглянуто заяву-скаргу ОСОБА_1 від 13.07.2017 № Д-1616, та у зв`язку з відсутністю фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу відмовлено у її задоволенні, про що додатково повідомлено державного виконавця листом МОЗ від 01.03.2023 № 14-15/5241/2-23. Про результати розгляду заяви-скарги заявницю було повідомлено листом МОЗ від 10.02.2021 № 03-06/Д-166/1651-зв за підписом генерального директора Директорату якості життя МОЗ А. Гаврилюка. Отже, боржником фактично виконано постанову Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 1640/2396/18 в повному обсязі, у зв`язку із цим, керуючись пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" 06.03.2023 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №65847919.

3. Процесуальні дії по справі

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статтей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

04.04.2023 позивач надала до суду документи, якими усунула недоліки, що визначені ухвалою суду від 03.04.2023.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) з урахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, встановлених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України. Залучено до участі у справі в якості другого відповідача Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001, ) та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Міністерство охорони здоров`я (вул. Грушевського, 7, м. Київ, 01001, ).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебував виконавчий лист №1640/2396/18, виданий Полтавським окружним адміністративним судом 22.04.2021 на виконання постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.01.2021, щодо визнання протиправними дій Міністерства охорони здоров`я України щодо розгляду заяви-скарги ОСОБА_1 від 13.07.2017 та зобов`язання Міністерства охорони здоров`я України розглянути зазначену скаргу відповідно до норм чинного законодавства України /а.с. 77-78/.

18.06.2021 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових Владиславом Сергійовичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№65847919 з примусового виконання вказаного виконавчого документу /а.с. 80-81/.

15.07.2021 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від Міністерства охорони здоров`я України надійшла заява про закінчення виконавчого провадження від 07.07.2021 № 14-15/19996/2-21 /а.с. 82-89/, яка мотивована фактичним виконанням постанови Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №1640/2396/18.

27.07.2021 головним державним виконавцем винесено вимогу №20.1/В-7/65847919 /а.с. 90-92/, якою державний виконавець вимагав виконати вимоги виконавчого документа в повному обсязі та повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 13.07.2017 відповідно до норм чинного законодавства України, строк виконання 10.08.2021.

22.10.2021 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових Владиславом Сергійовичем винесено постанову про накладення штрафу ВП65847919 /а.с. 94-95/, якою за невиконання без поважних причин рішення накладено на Міністерство охорони здоров`я України штраф на користь держави у розмірі 5100 грн.

12.10.2022 державним виконавцем повторно винесено вимогу №20.1/В-7/65847919 /а.с. 90-92/, якою державний виконавець вимагав в дводенний строк з моменту отримання даної вимоги надати письмове пояснення щодо причин невиконання судового рішення, а також заходів, які вживались боржником з метою його фактичного виконання.

Міністерством охорони здоров`я України направлено до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву від 01.03.2023 № 14-15/5241/2-23 /а.с. 98-115/, в якому зазначено про фактичне виконання постанови Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №1640/2396/18 до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а саме, МОЗ розглянуло заяву-скаргу ОСОБА_1 від 13.07.2017 № Д-1616 та у зв`язку із відсутністю фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу відмовлено у її задоволенні, про результати розгляду заяви-скарги заявницю було повідомлено листом МОЗ від 10.02.2021 № 03-06/Д-166/1651-зв, підписаним генеральним директором Директорату якості життя МОЗ, повноваження якого підтверджуються Положенням про Директорат якості життя Міністерства охорони здоров`я України, яке затверджене наказом МОЗ від 08.10.2020 № 2284 (п.п. 2.2.51, 6.16.).

06.03.2023 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових Владиславом Сергійовичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1640/2396/18, виданого 22.04.2021, у зв`язку з фактичним виконанням постанови Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 1640/2396/18 у повному обсязі /а.с. 117-118/.

Позивач, вважаючи протиправною постанову про закінчення виконавчого провадження від 06.03.2023 ВП №65847919, звернулася до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2020 №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ, в редакції, яка діяла на момент спірних відносин).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

У частині першій статті 5 Закону №1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом .

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (пункт 1 частини третьої, частина четверта статті 18 Закону №1404-VIII).

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частинами другою, третьою цієї статті визначено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14-19 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Системний аналіз викладених правових норм свідчить про те, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України "Про виконавче провадження", а фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Судом встановлено, що виконавче провадження ВП № 65847919 з примусового виконання виконавчого листа №1640/2396/18 щодо визнання протиправними дій Міністерства охорони здоров`я України щодо розгляду заяви-скарги ОСОБА_1 від 13.07.2017 та зобов`язання Міністерства охорони здоров`я України розглянути зазначену скаргу відповідно до норм чинного законодавства України, закінчено постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 06.03.2023 у зв`язку з фактичним виконанням постанови Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 1640/2396/18 у повному обсязі, на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Вказана постанова мотивована тим, що на виконання постанови Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 1640/2396/18 МОЗ розглянуто заяву-скаргу ОСОБА_1 від 13.07.2017 № Д-1616 та у зв`язку із відсутністю фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу відмовлено у її задоволенні, про що додатково повідомлено державного виконавця листом МОЗ від 01.03.2023 № 14-15/5241/2-23. При цьому про результати розгляду заяви-скарги заявницю було повідомлено листом МОЗ від 10.02.2021 № 03-06/Д-166/1651-зв, підписаним генеральним директором Директорату якості життя МОЗ, повноваження якого підтверджуються Положенням про Директорат якості життя Міністерства охорони здоров`я України, яке затверджене наказом МОЗ від 08.10.2020 № 2284 (п.п. 2.2.51, 6.16.).

Надаючи оцінку постанові про закінчення виконавчого провадження від 06.03.2023, яка є предметом спору у цій справі, суд виходить з такого.

Суд бере до уваги, що Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 20.01.2021 у справі № 1640/2396/18 /а.с. 120-122/ зазначено, що ".. Зміст звернень ОСОБА_1 від 24.05.2017 і від 13.07.2017 свідчить про те, що обидва ці звернення за своїм змістом є скаргами на рішення МСЕК нижчого рівня, тому їхній розгляд мав здійснюватися з урахуванням норм Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності".

".. МОЗ України за результатом розгляду отриманої скарги ОСОБА_1 від 13.07.2017, мало два законодавчо обумовлених варіанти дій: доручити Центральній МСЕК, або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським, або обласній комісії іншої області повторно розглянути порушені у скарзі питання у разі виявлення фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу, або відмовити у задоволенні скарги у зв?яку з відсутністю фактів таких порушень чи з іншої причини.

З огляду на викладене МОЗ України порушило порядок розгляду скарги, встановлений пунктом 24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, оскільки без наведення виявлених фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу направило скаргу ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації, який не уповноважений розглядати скарги на рішення обласної МСЕК" (пункти 40, 45, 46 постанови).

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що визначене постановою Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 1640/2396/18 зобов`язання Міністерства охорони здоров`я України розглянути скаргу ОСОБА_1 від 13.07.2017 відповідно до норм чинного законодавства України підлягало виконанню з урахуванням та на підставі норм Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Відповідно до пункту 24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317, рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ.

МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання постанови Верховного Суду від 20.01.2021 Міністерством охорони здоров`я розглянуто скаргу ОСОБА_1 від 13.07.2017 та про результати розгляду повідомлено заявницю листом від 10.02.2021 № 03-06/Д-166/1651-зв, в якому зазначено, що при вивченні медико-соціальної справи відносно заявниці, системного аналізу положень законодавства України , під час проведення медико-соціальної експертизи дотримано процедуру проведення та прийняті рішення є правомірними.

Отже, МОЗ не встановлено фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу за наслідками розгляду скарги позивача. Відтак підстави для доручення повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вжиття інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи, відповідно до пункту 24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, були відсутні.

Суд зазначає, що нормами Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності не встановлено форми та змісту рішення МОЗ за наслідками розгляду скарги на рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії у разі відсутності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу, тому суд відхиляє доводи позивача про те, що інформативний лист № 03-06/Д-166/1651-зв від 10.02.2021 не є належною формою надання відповіді на скаргу. Відсутність у вказаному листі висновку щодо визнання скарги обґрунтованою або необґрунтованою також не свідчить про нерозгляд скарги, оскільки із змісту листа можливо встановити результати розгляду скарги позивача.

Стосовно тверджень позивача про те, що Директорат не мав права підписувати лист та приймати рішення за міністра МОЗ України, суд враховує таке.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади.

За змістом частин 1 - 3 вказаного Закону апарат міністерства - організаційно поєднана сукупність структурних підрозділів і посад, що забезпечують діяльність міністра, а також виконання покладених на міністерство завдань.

Апарат міністерства очолює державний секретар міністерства.

Апарат міністерства складається із секретаріату та самостійних структурних підрозділів.

Структуру апарату міністерства затверджує міністр.

Згідно з пунктом 6 частини 2 статті 8 Закону міністр як керівник міністерства: затверджує положення про самостійні структурні підрозділи апарату міністерства.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Положення про Директорат якості життя Міністерства охорони здоров`я України, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 08.10.2020 № 2284 /а.с. 103-113/ Директорат якості життя (далі - Директорат) є самостійним структурним підрозділом апарату Міністерства охорони здоров`я України (далі - МОЗ), що утворюються для виконання завдань, пов`язаних із організацією діяльності міністерства з формування та реалізації державної політики у сфері розвитку медичних послуг за напрямками психіатричної допомоги, медичної реабілітації, паліативної медичної допомоги та проведення медико-соціальної експертизи.

Пунктами 2.2.31, 2.2.32 Положення визначено, що Директорат здійснює контроль в межах повноважень, передбачених законом, за додержанням закладами охорони здоров`я, підприємствами, установами та організаціями права громадян на охорону здоров`я та прав пацієнта в межах компетенції Директорату; бере участь у здійсненні контролю та нагляду за додержанням законодавства про охорону здоров`я в межах компетенції Директорату.

Згідно з пунктом 2.2.51 вказаного Положення Директорат бере участь у розгляді звернень громадян, запитів і звернень народних депутатів України, адвокатських запитів, листів та скарг фізичних осіб, в тому числі, у порядку доступу до публічної інформації, з питань, що належать до компетенції Директорату.

Відповідно до пункту 6.16. Положення генеральний директор Директорату підписує листи з питань, що належать до компетенції Директорату, крім тих листів, право підпису яких належить керівництву МОЗ відповідно до законодавства.

Виходячи з викладеного, Директорат якості життя Міністерства охорони здоров`я України як самостійний структурний підрозділ апарату Міністерства охорони здоров`я України, утворений для виконання завдань, пов`язаних із організацією діяльності міністерства з формування та реалізації державної політики у сфері, зокрема, проведення медико-соціальної експертизи, мав повноваження з розгляду скарг з цих питань та підписання листів за наслідками їх розгляду. Суд звертає увагу на те, що Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 267, у тому числі, пункт 8, який містить перелік повноважень міністра охорони здоров`я, а також інші норми законодавства, не дають підстав для висновку, що право підпису відповіді за наслідками розгляду скарги громадянина на рішення МСЕК, належить виключно керівнику Міністерства.

Отже, суд відхиляє доводи позивача про те, що Директорат не мав права підписувати лист та приймати рішення за наслідками розгляду скарги замість міністра МОЗ України.

Відносно посилань позивача на те, що наказ МОЗ № 2284 від 08.10.2020 і Положення про Директорат якості життя МОЗ України відсутні у вільному доступі, суд зауважує, що згідно з частинами 1, 5 статті 15 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які підписує міністр. Накази міністерства, які є нормативно-правовими актами, після включення до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів опубліковуються державною мовою в офіційних друкованих виданнях.

Зважаючи на те, що наказ МОЗ № 2284 від 08.10.2020, яким затверджено Положення про Директорат якості життя МОЗ України, не є нормативно-правовим актом, обов`язок щодо офіційного оприлюднення такого наказу у міністерства відсутній.

Суд критично оцінює доводи позивача про протиправність підпису Генеральним директором Директорату якості життя МОЗ будь-яких документів, що пов`язані з виконанням функцій здійснення державного нагляду (контролю), до яких належить і питання розгляду її скарги.

Так, відповідно до пункту 1-1 постанови Кабінету Міністрів України " Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій" від 12 березня 2005 р. № 179, з урахуванням змін, внесених згідно з постановою КМУ № 1034 від 11.12.2019, у складі апарату міністерств утворюються (якщо інше не передбачено актами, що мають вищу юридичну силу): директорат - самостійний структурний підрозділ, що утворюється для виконання завдань, пов`язаних із забезпеченням формування державної політики в одній або декількох сферах компетенції міністерства, координацією та моніторингом її реалізації, проведення аналізу та оцінки впливу її реалізації на заінтересовані сторони, а також інших завдань, крім тих, що пов`язані з виконанням функцій з надання адміністративних послуг, управління об`єктами державної власності або здійснення державного нагляду (контролю).

У свою чергу статтею 22 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" від 19.11.1992 № 2801-XII передбачено, що держава через спеціально уповноважені органи виконавчої влади здійснює контроль і нагляд за додержанням законодавства про охорону здоров`я, державних стандартів, критеріїв та вимог, спрямованих на забезпечення здорового навколишнього природного середовища і санітарно-епідемічного благополуччя населення, нормативів професійної діяльності в сфері охорони здоров`я, вимог Державної Фармакопеї, стандартів медичного обслуговування, медичних матеріалів і технологій та протоколів надання реабілітаційної допомоги.

Водночас визначений пунктом 24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності порядок оскарження рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії до МОЗ належить до процедури адміністративного оскарження рішень МСЕК, поряд із гарантованим пунктом 25 Положення правом оскарження будь-якого рішення комісії до суду в установленому законодавством порядку, та не є здійсненням державного нагляду (контролю).

Підсумовуючи викладене, суд констатує, що лист Міністерства охорони здоров`я України на виконання постанови Верховного Суду України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.01.2021 щодо зобов`язання розгляду скарги ОСОБА_1 від 13.07.2017, за підписом Генерального директора Директорату якості життя МОЗ України А. Гаврилюка, з урахуванням Положення про Директорат якості життя МОЗ України, підтверджує фактичне виконання постанови Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 1640/2396/18 у повному обсязі, а тому головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових Владиславом Сергійовичем правомірно та обґрунтовано прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №65847919.

Таким чином, позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до головного державного виконавця Берегових Владислава Сергійовича (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001), Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Міністерство охорони здоров`я (вул. Грушевського, 7, м. Київ, 01001, ) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.В. Довгопол