Справа № 460/10353/21
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/10353/21 пров. № А/857/1318/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 березня 2022 року в справі №460/10353/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

суддя в 1-й інстанції Дорошенко Н.О.,

час ухвалення рішення 15.03.2022 року,

місце ухвалення рішення м.Рівне,

дата складання повного тексту рішення 15.03.2022 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Рівненській області) про визнання протиправними дій та зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу з 07.05.2021 пенсію за віком, відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 березня 2022 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у ГУ ПФУ в Рівненській області відсутні підстави для призначення позивачу пенсії відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07 квітня 2021 року звернувся до ГУ ПФУ в Рівненській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з наданням відповідних документів (а.с.7, 8).

Листом від 26.04.2021 за №1700-0213-8/17988 відповідач повідомив позивача, що право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, починаючи з 01.01.2018 по 31.12.2018 - не менше 25 років, у разі відсутності необхідної кількості страхового стажу, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 01.01.2021 по 31.12.2021 - від 18 до 28 років. Згідно з документами, доданими до заяви про призначення пенсії від 07.04.2021 та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, його страховий стаж становить 17 років 2 місяці 20 днів. Враховуючи вищевикладене, винесено рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.9).

За змістом рішення про відмову у призначенні пенсії (а.с.10) до страхового стажу позивача не зараховано період з 14.09.1993 по 24.10.1995, "оскільки при звільненні дата наказу містить виправлення та завірено печаткою УРСР". Для зарахування означеного періоду необхідно надати уточнюючу довідку про періоди роботи, видану підприємством, на якому позивач працював, на підставі первинних документів на час виконання роботи.

Даючи оцінку спірним правовідносинам колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до ст.45 Закону №1058-ІV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Частиною другою статті 26 Закону №1058-ІV встановлено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років.

Згідно зі статтею 62 Закону України №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Згідно з п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

З аналізу наведених правових норм слідує, що документами, які підтверджують трудовий стаж, є трудова книжка із записом про характер виконуваної роботи та уточнююча довідка, яка видається у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній або якщо в ній містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Дослідженням записів в трудовій книжці НОМЕР_1 , суд встановив, що:

- 13.09.1993 ОСОБА_1 прийнято на роботу в Мале підприємство «Недея» на посаду слюсаря 4 розряду РММ. Підстава: наказ №29-ок від 13.09.1993 (запис №10);

- 24.10.1995 ОСОБА_1 звільнено з роботи за власним бажанням. Підстава: наказ №94 від 24.10.1995 (запис №11).

Отже стаж трудової діяльності позивача на роботі в Малому підприємстві «Недея» становить 2 роки 2 місяці 5 днів, однак такий не зарахований відповідачем до страхового стажу ОСОБА_1 , оскільки, за твердженням ГУ ПФУ в Рівненській області, при звільненні дата наказу містить виправлення та завірено печаткою УРСР

При цьому судом першої інстанції цілком вірно зазначено, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, що будь-яких виправлень чи неточностей в таких записах не міститься.

Також, судом першої інстанції обґрунтовано відхилено посилання відповідача, як на підставу для не зарахування спірного періоду роботи позивача до його страхового стажу, що записи трудової книжки №10 та №11 завірено печаткою УРСР, позаяк положення постанови Верховної Ради України «Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи» від 11.05.1992 №2318-XII та Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів», затвердженої наказом МВС України від 18.10.1993 №643, які не містять положень про нечинність фактично існуючих печаток та штампів з символікою УРСР та про обов`язок щодо їх заміни.

Крім того, з текстового зображення відтиску печатки роботодавця вбачається, що вона належить Малому підприємству «Недея», де і працював позивач, згідно з записами №10 та №11 його трудової книжки.

Відтак, та обставина, що підприємство не замінило свою печатку новою (без зазначення "УРСР"), не робить документи, які засвідчені такою печаткою, недостовірними.

Ухвалюючи рішення у цій справі, суд першої інстанції правильно керувався тим, що оскільки в трудовій книжці позивача наявні відповідні записи щодо спірного періоду роботи, то ці записи є належними та допустимими доказами на підтвердження трудового стажу останнього.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» №301 від 27.04.1993, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Згідно з п.2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що аналіз вказаних положень дає підстави для висновку про те, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників та внесення в них достовірних відомостей саме на роботодавців, також на керівників підприємств (роботодавців) покладено і обов`язок по заміні печаток і штампів цих підприємств. Тому невиконання роботодавцем наведених обов`язків не повинно позбавляти працівника його конституційного права на пенсійне забезпечення.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу відповідача, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Суд першої інстанції ретельно дослідив матеріали справи та дійшов обґрунтованого висновку, що доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача відповідачем не надано, а судом не встановлено.

Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що період роботи позивача в Малому підприємстві «Недея» (2 роки 2 місяці 5 днів) підлягає зарахуванню до страхового стажу, водночас аргументи відповідача, які наведені в апеляційній скарзі, зазначених висновків суду не спростовують.

В даному контексті слід зазначити, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи і визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі № 220/989/17.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується наявність у позивача загалом понад 19 років страхового стажу.

Водночас ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії (07.04.2021) досяг віку 62 роки 11 місяців 1 день. Тому доводи апеляційної скарги відповідача про відсутні підстав для призначення позивачу пенсії, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відхиляються за безпідставністю та необґрунтованістю.

З урахуванням встановленого, суд апеляційної інстанції підтримує правильний висновок суду першої інстанції, що відповідач повинен був врахувати до стажу позивачу спірний період роботи, зазначений у трудовій книжці та призначити пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 березня 2022 року в справі №460/10353/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 19 квітня 2023 року.