Справа № 761/32256/21
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

за участі секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2022 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати незаконною та скасувати постанову Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві по справі про адміністративне правопорушення № 154 від 26.08.2021 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 153, 00 за ч. 1 ст. 155 КУпАП України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.12.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків терміном 5 (п`ять) днів з моменту отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - повернуто позивачу.

Не погоджуючись із ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2022 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, як таку що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотивами оскаржуваної ухвали є те, що позивач не виконав всі вимоги ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 22.12.2021, а тому суд першої інстанції прийшов до висновку про повернення позовної заяви позивачу на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що повернення позовної заяви суперечить завданню адміністративного судочинства та є передчасною з огляду на усунення позивачем у визначений судом строк всіх недоліків позовної заяви.

Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною 1 статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 168 КАС України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Частинами 1 та 2 статті 169 КАС України встановлено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (частина 5 статті 169 КАС України).

Отже, чинним законодавством передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху. Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.

Позивач вважається таким, що не усунув недоліки, якщо до закінчення встановленого судом строку не усунув усіх або хоча б одного недоліку, зазначеного в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіряючи доводи апелянта та надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.12.2021 позовну заяву залишено без руху з підстав невказання позивачем про наявність у нього оригіналів доказів, копії яких він подає без дотриманням вимог ст. 94 КАС України, а тому надано строк для усунення недоліків шляхом вказання про наявність оригіналів поданих письмових доказів та надання їх належним чином засвідчені копії (у відповідності до ст. 94 КАС України) для суду та за кількістю учасників справи.

29.12.2021 позивач подав до Шевченківського районного суду м. Києва заяву про усунення недоліків, в якій повторно в порядку ст. 160 КАС України підтвердив наявність у нього оригіналів письмових доказів, на які він посилається при обґрунтуванні своїх позовних вимог, та можливість їх пред`явлення за вимогою суду у судовому засіданні. Одночасно до суду разом з заявою про усунення недоліків повторно направлено всі власноруч завірені копії письмових доказів.

В той же час, як вже було зазначено вище, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2022 позовну заяву було повернуто позивачу. Підставою для цього стало те, що заявник частково виправив недоліки, однак не надав належним чином засвідчені копії електронних доказів, що додаються до позовної заяви для суду та інших учасників справи, оскільки паперові копії фотографій із салону автобусів товариства та скріншоти із сайту товариства не засвідчені електронним цифровим підписом.

Відповідно до ч. 6 ст. 44 КАС України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Стаття 81 КАС України передбачає, що письмові, речові і електронні докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням.

Частина 7 вказаної статті регламентує, що в порядку, визначеному цією статтею, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста.

Згідно з ч.ч. 1-6 ст. 94 КАС України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Частинами 1-5 ст. 99 КАС України визначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, визначеному законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

При цьому, частина 6 ст. 16 КАС України зобов`язує адвокатів, нотаріусів, приватних виконавців, судових експертів, державні органи та органи місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання державного та комунального секторів економіки реєструвати офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

Аналізуючи норми КАС України, а також беручи до уваги те, що діючими законами України або іншими нормативно правовими актами не передбачено обов`язку для громадян створювати та реєструвати власні електронно-цифрові підписи для звернення до суду за захистом порушених прав і інтересів, колегія суддів вважає, що позивач має право подавати до суду паперові копії електронних доказів, які засвідчено в порядку ст. 94 КАС України.

Такий висновок підтверджується позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 922/51/20, яку викладено у постанові від 29.01.2021, згідно якої учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ в таких формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у який учасник справи має право подати електронний доказ, який у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. Таким чином, подання електронного доказу в паперовій формі саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.

Таким чином, діюче законодавство України та позиція Верховного Суду про відсутність електронного цифрового підпису на паперових копіях електронних доказів, які посвідчено в порядку передбаченому законом, при відсутності у фізичної особи особистого електронно-цифрового підпису, не вважає такі обставини порушенням вимог ст. 94 КАС України.

У таких випадках, законодавцем передбачено право суду, в разі сумнівів, витребувати у сторони оригінал електронного доказу або, у разі неможливості, оглянути його в суді за участю сторін, тобто при відкритті провадження та розгляді справи по суті позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що відсутність посвідчення на паперових копіях електронних документів за допомогою електронно-цифрового підпису позивача не є порушенням приписів ст. 94 КАС України та підставою для повернення позову позивачу, оскільки питання належності та достовірності доказів вирішуються судом після відкриття провадження у справі.

Більше того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що підставою для залишення позову без руху було невказання позивачем про наявність у нього оригіналів доказів, копії яких він подає без дотриманням вимог ст. 94 КАС України, в той же час, про необхідність посвідчення копій доказів, які подавались і до позовної заяви, електронним цифровим підписом судом першої інстанції не зазначалось, а тому повернення позову з цих підстав колегія суддів вважає недопустимим.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про повернення позову.

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт надав до суду належні докази, які підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.

В свою чергу, відповідно до п. 4 ч. ст. 320 КАС України неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 312, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2022 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.