Справа № 440/6600/22
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 р. Справа № 440/6600/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.08.2022, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, м. Полтава, повний текст складено 26.08.22 по справі № 440/6600/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення №98 від 01 липня 2022 року, яке прийняте відділом перерахунків пенсій №2 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16 червня 2022 року у справі №440/4351/22 про повторний (з урахуванням висновків суду) розгляд заяви ОСОБА_1 від 04 квітня 2022 року з проханням перевести її з дострокової пенсії за віком, призначеної їй на підставі абзацу 6 пункту 3 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 згідно норм статей 29, 30 та 37 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 з одного виду пенсії на інший: з дострокової пенсії за віком, призначеної їй на підставі абзацу 6 пункту 3 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 згідно норм статей 29, 30 та 37 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 04 квітня 2022 року (дня звернення).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.08.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення відділу перерахунків пенсій №2 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №98 від 01 липня 2022 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 з 04 квітня 2022 року на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.08.2022 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що з аналізу норм Законів №1058-ІV, №796-ХІІ вбачається, що умовою для призначення пенсії в разі втрати годувальника по Закону №2262-ХІІ в даному випадку є: військовослужбовець має бути з числа осіб, звільнених з військової служби, та мати право на пенсію за Законом №2262-ХІІ; годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби; досягнення непрацездатним членом сім`ї військовослужбовця пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або бути особою з інвалідністю. Вказує, що позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області як отримувач пенсії по втраті годувальника на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Стверджує, що позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника на підставі норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та надала пакет документів. Зауважує, що з аналізу наданих документів встановлено, що ОСОБА_2 не належав до кола осіб, які мають право на призначення пенсії на підставі Закону №2262-XII. Вважає, що управлінням правомірно відмовлено позивачці у призначенні пенсії в разі втрати годувальника згідно Закону №2262-XII, у зв`язку з недосягненням позивачкою визначеного чинним законодавством України пенсійного віку. Наголошує, що позивачка ОСОБА_1 згідно паспорта громадянина України народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час звернення досягла 55 років, але матиме право на призначення даного виду пенсії лише по досягненню 60 річного віку, тобто з 01.03.2027 року.

Позивачка по справі не скористалась правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи і сторонами не заявлялись клопотання про розгляд справи за їх участі, колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується матеріалами справи.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням запровадженого на території України воєнного стану та активними бойовими діями на території Харківської області та безпосередньо у м. Харків, апеляційна скарга була розглянута 19.04.2023 року.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 № 79 від 05 квітня 2000 року /а.с. 50/ ОСОБА_2 проходив службу в Збройних Силах в період з 16 травня 1980 року по 18 травня 1982 року, а згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 23 жовтня 1992 року №150 /а.с. 51/ ОСОБА_2 у період з 01 червня 1986 року по 03 серпня 1986 року приймав учать у ліквідації аварії на ЧАЕС у складі в/ч НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 призначено пенсію по інвалідності від загального захворювання з 22.03.2000 року /а.с. 40-43/, а 01.01.2007 року йому перераховано пенсію по другій групі інвалідності в розмірі фактичних збитків відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" /а.с. 60/.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Зубанівською сільською радою Глобинського району Полтавської області від 01 лютого 2007 року /а.с. 37/.

Відповідно до Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 1357 від 11 травня 2017 року /а.с 14/, захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 , 1960 року народження: "Хронічний мієлоїдний лейкоз", яке згідно лікарського свідоцтва про смерть № 4 від 31 січня 2007 року, виданого Глобинською центральною районною лікарнею Полтавської області, послужило причиною його смерті 30 січня 2007 року, - захворювання та причина смерті, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 18 вересня 2004 року /а.с. 13/.

Згідно довідки Глобинської міської ради від 04 квітня 2022 року № 02-19/28 /а.с. 36/ ОСОБА_1 дійсно проживала разом з чоловіком ОСОБА_2 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , вела з ним спільне господарство та перебувала на його утриманні.

Відповідно до посвідчення Серії НОМЕР_4 від 20 квітня 2007 року /а.с. 10/ ОСОБА_1 є дружиною померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії 1А, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, та має право на пільги і компенсації, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а відповідно до посвідчення серії НОМЕР_5 від 22 травня 2017 року /а.с. 10/ ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.

Сторонами спору визнається та долученою до матеріалів справи копією постанови Верховного Суду України від 17 квітня 2018 року у справі № 527/1063/17 /а.с. 69-75/ підтверджується, що на виконання постанови Глобинського районного суду Полтавської області від 18 липня 2017 року у справі № 527/1063/17 ОСОБА_1 як дружині військовослужбовця, який був призваний на спеціальні збори та помер внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, призначено дострокову пенсію за віком на підставі абзацу 6 пункту 3 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 02 березня 2017 року.

04 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ПФУ в Полтавській області із заявою, в якій просила перевести її з одного виду пенсії на інший, а саме: з дострокової пенсії за віком, призначеної згідно норм Закону №1058, на пенсію в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 відповідно до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (ст. 29, 30 та 37) /а.с. 6, 7, 33, 34/.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16 червня 2022 року у справі №440/4351/22 /а.с.76-86/ позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково : визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ПФУ в Чернівецькій області № 98 від 12 квітня 2022 року про відмову в переведенні ОСОБА_1 з 04 квітня 2022 року з одного виду пенсії на інший, з дострокової пенсії за віком, призначеної на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а також зобов`язано Головне управління ПФУ в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 квітня 2022 року про переведення з пенсії за віком, призначеної на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 , згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з урахуванням висновків суду; у решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням відділу перерахунків пенсій №2 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №98 від 01 липня 2022 року /а.с. 31, 32/ відмовлено ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно до статей 29, 30 та 37 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 04 квітня 2022 року звернулася із заявою щодо переведення пенсії "з одного виду пенсії на інший, а саме: з дострокової пенсії за віком, призначеної згідно норм Закону №1058 за померлого чоловіка ОСОБА_2 відповідно до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (ст. 29, 30 та 37)». До заяви 04 квітня 2022 року додано наступні документи: свідоцтво про смерть померлого чоловіка ОСОБА_2 ; довідка за №79 від 05 квітня 2000 року, видана ІНФОРМАЦІЯ_5 з зазначенням періоду проходження строкової служби ОСОБА_2 з 16 травня 1980 року по 18 травня 1982 року; копія довідки військової частини НОМЕР_1 за № 150 від 23 жовтня 1992 року про участь померлого чоловіка в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 01 червня 1986 року по 03 серпня 1986 року в складі в/ч НОМЕР_1 , яка дислокувалася в с. Корогод Київської області. Згідно документів пенсійної справи ОСОБА_1 є пенсіонером, з 02 березня 2017 року отримує дострокову пенсію за віком на підставі абзацу 6 пункту 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на виконання постанови Глобинського районного суду від 18 липня 2017 року у справі № 527/1063/17. Матеріали архівної справи померлого годувальника, ОСОБА_2 , свідчать про отримання ним пенсії по 2 групі інвалідності від загального захворювання з призначенням надбавки, як ліквідатору аварії Чорнобильської катастрофи 2 категорії за нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення", 22 березня 2000 року та з 31 серпня 2000 року переведено на пенсію по 3 групі інвалідності в розмірі фактичних збитків відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". По 2 групі інвалідності в розмірі фактичних збитків перераховано пенсію з 21 липня 2003 року по 31 липня 2009 року (термін встановлення інвалідності). В матеріалах архівної справи померлого годувальника наявне посвідчення постраждалого внаслідок ЧАЕС 1 категорії Серії НОМЕР_6 , виданого 05 жовтня 2000 року. На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16 червня 2022 року №440/4351/22 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 04 квітня 2022 року з урахуванням висновків суду. В результаті аналізу поданих документів до заяви та матеріалів архівної справи померлого годувальника встановлено, що ОСОБА_2 не належав до кола осіб, які мають право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Не погодившись з рішенням відділу перерахунків пенсій №2 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №98 від 01 липня 2022 року, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що померлий чоловік позивачки відноситься до кола осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ, а тому відмова пенсійного органу у переведенні позивачки з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника на підставі статті 30 цього Закону є необґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV (далі по тексту Закон №1058-IV) визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 ст.10 Закону №1058-IV визначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною 3 ст.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-XII (далі по тексту - Закон №2262-XII) встановлено, що члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Статтею 6 Закону №2262-XII визначено, що сім`ї померлих пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, мають право на пенсію в разі втрати годувальника на загальних підставах із членами сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до ст.7 Закону №2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором.

Статтею 29 Закону №2262-XII передбачено, що пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.30 Закону №2262-XII право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Пунктом "в" ч.4 ст.30 Закону №2262-XII визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб, військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону або якщо вони є особами з інвалідністю.

За змістом статті 36 Закону №2262-XII пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах, зокрема, членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, а саме батькам (одному з батьків), дружині (чоловікові), іншому непрацездатному члену сім`ї загиблого (померлого) годувальника, якщо право на пенсію має один непрацездатний член сім`ї, - у розмірі 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї; якщо право на пенсію мають два і більше непрацездатних членів сім`ї (крім батьків, дружини (чоловіка) - у розмірі 50 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків.

Статтею 37 Закону №2262-XII передбачено, що пенсії в разі втрати годувальника, які призначаються членам сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, не можуть бути нижче двох визначених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зміст наведених норм свідчить, що право на отримання пенсії по втраті годувальника мають, в т.ч., члени сім`ї осіб, які померли внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. При цьому слід зважати, що право на пенсію по втраті годувальника за цим Законом мають члени сім`ї лише тих осіб, які здобули право на пенсійне забезпечення на умовах Закону №2262-XII.

Згідно зі статтею 11 Закону №2262-XII умови, норми і порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і цим Законом.

Відповідно до положень статті 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівників державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. До військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Згідно з пунктом «а» частини першої статті 1-2 Закону № 2262-XII право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу).

Отже, у системному зв`язку зазначені норми права дають підстави для висновку, що право на пенсію в разі втрати годувальника за Законом №2262-ХІІ мають члени сім`ї військовозобов`язаних, призваних на спеціальні збори, інвалідність яких настала, в т.ч., внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі №180/1783/15-а.

За обставинами справи, згідно довідки командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 01 червня 1986 року по 03 серпня 1986 року в складі в/ч НОМЕР_1 .

При цьому, згідно довідки Глобинського райвіськомату № 79 від 05 квітня 2000 року ОСОБА_2 проходив строкову службу в Збройних Силах в період з 16 травня 1980 року по 18 травня 1982 року.

У відповідності до Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 1357 від 11 травня 2017 року, захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 , 1960 року народження: "Хронічний мієлоїдний лейкоз", яке згідно лікарського свідоцтва про смерть № 4 від 31 січня 2007 року, виданого Глобинською центральною районною лікарнею Полтавської області, послужило причиною його смерті 30 січня 2007 року, - захворювання та причини смерті, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Також, у постанові Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 527/1063/17 за позовом ОСОБА_1 до Глобинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії (а.с. 69-75) зазначено, що судами у цій справі встановлено, що чоловік позивачки, ОСОБА_2 - військовослужбовець, який був призваний на спеціальні збори та помер внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

З аналізу вищевикладеного слідує, що ОСОБА_2 проходив строкову військову службу в період з 16 травня 1980 року по 18 травня 1982 року, а приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 01 червня 1986 року по 03 серпня 1986 року в складі в/ч НОМЕР_1 , з чого випливає, що апелянт безпідставно посилається на не поширення на ОСОБА_2 дії Закону №2262-XII.

За наведених правових норм та встановлених обставин, колегія суддів доходить висновку, що померлий чоловік позивачки відноситься до кола осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не досягла встановленого законодавством пенсійного віку (60 років), та матиме право на призначення даного виду пенсії лише з 01.03.2027 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно паспорта громадянина України ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.16, 17).

Як було вказано вище, пунктом "в" частини четвертої статті 30 Закону № 2262-XII встановлено, що дружина (військовослужбовця, особи, яка має право на пенсію за цим Законом, яка загинула, померла чи пропала безвісти в період проходження служби або померла після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи), якщо вона не взяла повторний шлюб, має право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу).

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

Таким чином, станом на дату подання заяви (04 квітня 2022 року) про перехід на інший вид пенсії ОСОБА_1 набула право на призначення пенсії по втраті годувальника згідно Закону № 2262-XII, тому зазначені доводи апеляційної скарги відповідача є помилковими.

Отже, рішення відділу перерахунків пенсій №2 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №98 від 01 липня 2022 року про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII, є протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки заява про переведення на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-XII подана позивачкою 04 квітня 2022 року, відтак саме з цієї дати позивачка має право на переведення на пенсію по втраті годувальника та призначення їй пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-XII.

Спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява №22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 5 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

На підставі вищевикладеного, з урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивачки є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 з 04 квітня 2022 року на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В апеляційній скарзі також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведених аргументів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.08.2022 по справі № 440/6600/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Н.С. Бартош