Справа № 607/1868/17
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 607/1868/17 пров. № А/857/4652/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Большакової О.О., Пліш М.А.,

за участю секретаря судового засідання Юрченко М.М.,

представника позивача Подковського А.О.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про скасування постанови,

суддя (судді) в суді першої інстанції Дуда О.О.,

час ухвалення рішення 10:50:20,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

09 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Тернопільської митниці Державної фіскальної служби України, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Тернопільської митниці ДФС у справі про порушення митних правил № 0029/403000000/17 від 27 січня 2017 року та закрити провадження у справі.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою заступника начальника Тернопільської митниці ДФС Саварина А.Л. від 27 січня 2017 року його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 182,666,76 грн, що становить 300 відсотків несплаченої суми митних платежів. Постанова мотивована тим, що 07 квітня 2015 року з метою завершення митного оформлення ТОВ «Сокіл-Захід», в особі керівника Хомишина А. М. згідно митної декларації № 403000010/2015/000161 Тернопільській митниці ДФС заявлено до митного контролю та митного оформлення в митному режимі імпорт товар «сідельний тягач DAF XF95.430, 2006 року випуску, шасі» фактурною вартістю 2350 євро, що по курсу НБУ на день подання митної декларації митниці становить 59675,10 грн. У графі 45 цієї декларації заявлено митну вартість товару 116556,89 грн, а у графі 47 та графі В нарахування та сплату митних платежів, що становить по ввізному миту 11655,69 грн. компенсаційне мито 5827,84 грн та податку на додану вартість 26808,08 грн. Однак, на думку митного органу, вартість вказаного товару становить 10900 євро, що по курсу НБУ на день подання митної декларації становить 276790,88 грн. Таким чином, на думку митного органу, директором ТОВ «Сокіл-Захід» заявлено в митній декларації неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості товару, що призвело до ухилення від сплати митних платежів у сумі 60888,92 грн. Вказує на протиправність цієї постанови з огляду на те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення (умисна форма вини), відповідальність за яке передбачена зазначеною статтею 485 МК України. Звертає увагу на те, що митне оформлення проводилось не ним особисто, а митним брокером підставі договору доручення від юридичної особи ТОВ «Сокіл-Захід». Зазначає, що дійсність зовнішньоекономічного договору від 20 вересня 2014 року № 01/01/14 NL, поданого для розмитнення транспортного засобу, не спростована в судовому порядку, а інформація, наведена в листах митних органів Чеської Республіки та Королівства Нідерландів, жодним чином не підтверджує вчинення порушення митних правил саме ним.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2017 року визнано протиправною та скасовано. У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2017 року апеляційну скаргу Тернопільської митниці Державної фіскальної служби України залишено без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.04.2017 року у справі № 607/1868/17 без змін.

Постановою Верховного Суду від 24 грудня 2020 року касаційну скаргу Тернопільської митниці ДФС задоволено частково. Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Протокольною ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області замінено відповідача у справі Тернопільську митницю ДФС її правонаступником - Галицькою митницею Держмитслужби.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 серпня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що згідно листа митного інформаційного центру Королівства Нідерланди від 13 листопада 2015 року, контракт № 01/01/2014 від 20 вересня 2014 року між ТОВ «Сокіл-Захід» та нідерландською Компанією M.VOS VOF не укладався. Відтак, незважаючи на те, що позивач, як на підставу позовних вимог, стверджує, зокрема, про те, що контракт від 20 вересня 2014 року №01/01/2014 NL підписано іншим директором ТОВ «Сокіл-Захід» ОСОБА_2 , у подальшому саме керівником ТОВ «Сокіл-Захід» ОСОБА_1 , який діяв від який діяв від імені ТОВ «Сокіл-Захід», через митного брокера, було подано документи для митного оформлення транспортного засобу, ввезеного за вказаним контрактом. Таким чином, саме керівник ТОВ «Сокіл-Захід» ОСОБА_1 несе відповідальність за заявлення в митній декларації неправдивих відомостей, необхідних для визначення митної вартості товару з метою зменшення розміру митних платежів, а саме декларантом при ввезенні транспортного засобу фактично сплачено митних платежів за митною декларацією № 403000010/2015/000161 від 07 квітня 2015 року на суму 44291,62 грн, хоча підлягало сплаті 105180,54 грн. За таких обставин, відповідачем спростовано доводи позивача, доказами у справі підтверджується правомірність притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за адміністративне правопорушення згідно постанови в справі про порушення митних правил № 0029/403000000/17 від 27 січня 2017 року, відтак підстави для її скасування та задоволення позовних вимог відсутні.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що договір із нідерландською компанією M.VOS VOF від 20 вересня 2014 року укладався не ним, а іншим керівником ТОВ «Сокіл-Захід» ОСОБА_2 . Вказує, що попередня декларація та декларація подавались працівником ТОВ «Віта-Едванс» ОСОБА_3 , договір із ТОВ «Віта-Едванс» від 10 жовтня 2014 року укладався не ним, а іншим керівником ТОВ «Сокіл-Захід» ОСОБА_2 . Зазначає, що інвойс та договір нідерландської компанії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу подавались на пункті пропуску працівникам митниці також не ним, а водієм, пояснень від водія щодо того, хто надав йому вказані документи, працівниками митниці не відібрано. Звертає увагу на те, що проведення експертного автотоварознавчого дослідження з метою визначення дійсної ринкової вартості транспортного засобу, з якої й сплачені митні платежі, вказує на відсутність його волі на ухилення від сплати митних платежів у повному розмірі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, в своїх поясненнях покликався на доводи в ній викладені.

Відповідач, Галицька митниця Державної митної служби, явку уповноваженого представника не забезпечила, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 20 вересня 2014 року між ТОВ «Сокіл-Захід» в особі директора Шумського М.Б. та Компанією M.VOS VOF (5334 LH Velddriel, De Tweede Geerden, 9 Netherlands) укладено договір № 01/01/2014 NL, предметом якого була купівля-продаж нових та вживаних транспортних засобів (пункт 1.1 договору); сторони домовились, що товар буде поставлятись на умовах DDU-Тернопіль, відповідно до Інкотермс 2010 (пункт 3.1 договору); датою відвантаження товару є дата рахунку (invoice) (пункт 3.2 договору); продавець зобов`язується забезпечити наявність всіх документів, необхідних для безперешкодного переміщення товару до кордону України (пункт 3.3 договору); вартість товару визначається в рахунках (пункт 4.2 договору).

10 жовтня 2014 року ТОВ «Віта-Едванс» як виконавцем, що здійснює декларування на підставі ліцензії на право здійснення посередницької діяльності митного брокера, та ТОВ «Сокіл-Захід» в особі керівника ОСОБА_2 як замовника, уклали договір №10/10/2014-2 про надання послуг по декларуванню та митному оформленню товарів, згідно умов якого замовник доручив, а виконавець - зобов`язався надавати послуги по декларуванню товарів, майна, транспортних засобів замовника, що переміщуються через митний кордон України, та їх оформленню у Тернопільській митниці; дії, пов`язані з декларуванням і митним оформленням товарів замовника, здійснювати самостійно від свого імені за рахунок і за дорученням замовника в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством України (пункт 1.1 договору).

31 березня 2015 року ТОВ «Віта-Едванс» як представник декларанта ТОВ «Сокіл-Захід» подало до Тернопільської митниці ДФС попереднє повідомлення ЕЕ № 403000010/2015/100074 про намір ввезти на митну територію України товар «сідельний тягач DAF XF95.430, 2006 року випуску, шасі № НОМЕР_1 ».

02 квітня 2015 року через пункт пропуску «Шегині-Медика» Львівської митниці ДФС ввезено на митну територію України в митному режимі імпорт вищевказаний сідельний тягач. Водієм транспортного засобу, який і подав в пункті пропуску інвойс №0025 від 31 березня 2015 року, був ОСОБА_4 .

07 квітня 2015 року ТОВ «Віта-Едванс» (в особі Максимюка А.М.) як представником декларанта - ТОВ «Сокіл-Захід» подано до митниці митну декларацію № 403000010/2015/000161, згідно якої заявлено до митного оформлення в митному режимі імпорт товар «сідельний тягач DAF XF95.430, 2006 року випуску, шасі № НОМЕР_1 » фактурною вартістю 2350 євро, що по курсу НБУ на день подання митної декларації митниці становило 59675,10 грн, а в графі 45 цієї декларації заявлено митну вартість товару 116556,89 грн, яка визначена на підставі висновку експертного автотоварознавчого дослідження.

Фактурна вартість зазначена в рахунку-фактурі (invoice) № 0025 від 31 березня 2015 року, на якому містяться штампи Львівської митниці ДФС «під митним контролем» (02 квітня 2015 року) та Тернопільської митниці ДФС «під митним контролем» (07 квітня 2015 року).

Окрім інвойсу від 31 березня 2015 року на пункті пропуску водій ОСОБА_4 надав митному органу свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, яке також містило штампи Львівської митниці ДФС та Тернопільської митниці ДФС «під митним контролем» (02 квітня 2015 року та 07 квітня 2015 року відповідно). Згідно цього свідоцтва власником сідельного тягача DAF XF95.430, 2006 року випуску, шасі № НОМЕР_1 є ОСОБА_5 .

Листом від 13 листопада 2015 року митний інформаційний центр Королівства Нідерланди інформував ДФС України, що контракт № 01/01/2014 від 20 вересня 2014 року між ТОВ «Сокіл-Захід» та нідерландською Компанією M.VOS VOF не укладався.

26 вересня 2016 року Митницею отримано лист ДФС України від 21 вересня 2016 року, в якому повідомлено про одержану від митної служби Республіки Чехія експортну митну декларацію № 14CZ53000022SKXUT0 від 31 березня 2015 року, на підставі якої встановлено, що вартість вищевказаного сідельного тягача становить 10900 євро й кінцевим отримувачем транспортного засобу є ОСОБА_5 .

03 січня 2017 року відносно ОСОБА_1 (який є директором ТОВ «Сокіл-Захід») у його відсутності складено протокол про порушення митних правил за статтею 485 МК України, який надіслано позивачу листом від 03 січня 2017 року.

При цьому Митницею встановлено, що декларантом при ввезенні транспортного засобу фактично сплачено митних платежів за митною декларацією № 403000010/2015/000161 від 07 квітня 2015 року на суму 44291,62 грн., хоча підлягало сплаті 105180,54 грн, тобто, має місце ухилення від сплати митних платежів на суму 60888,92 грн.

27 січня 2017 року заступником начальника Тернопільської митниці ДФС Саварином А.Л. прийнято постанову в справі про порушення митних правил №0029/403000000/17 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 485 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 182666,76 грн.

Підставою для прийняття цієї постанови стало те, що директор ТОВ «Сокіл-Захід» ОСОБА_1 заявив в митній декларації неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості товару з метою зменшення розміру митних платежів та надав з цією ж метою органу доходів і зборів документи, що містили недостовірні відомості, що, в свою чергу, призвело до ухилення від сплати митних платежів.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Проте, колегія суддів не погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 458 МК України встановлено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, а саме протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням (ст. 486 МК України).

Згідно із ч. 1 ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку, зокрема, відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Митним кодексом України також встановлено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.489 МК України).

Підставами для порушення справи про порушення митних правил є: 1) безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил; 2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що проводять заходи офіційного контролю; 3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій (ст.491 МК України).

Таким чином, наведеними вище нормами законодавства встановлено обов`язок уповноваженого органу (посадової особи) в кожному конкретному випадку з`ясувати питання про те: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, такий орган (посадова особа) повинні з`ясувати наявність чи відсутність підстав для порушення справи про порушення митних правил, які визначені статтею 491 МК України, та наявність чи відсутність доказів у справі про порушення митних правил.

Згідно зі ст.495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України. Посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви, щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Колегія суддів також зазначає, що частина 2 ст. 459 МК України встановлює, що загальним суб`єктом адміністративної відповідальності за порушення митних правил вважається особа, яка досягла 16-річного віку, а при вчиненні порушення митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств.

Відповідно до ст. 485 МК України (в редакції станом на 27 січня 2017 року) порушенням вважається заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

При цьому, колегія суддів зазначає що склад правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, передбачає вчинення особою умисних цілеспрямованих дій з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру.

За змістом статті 10 Кодексу про адміністративне правопорушення України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Колегія суддів звертає увагу на те, що диспозиція ст. 485 МК України, передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей - неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Наявність спеціальної протиправної мети вказує на те, що правопорушення може бути вчинене виключно з умисною формою вини та лише декларантом або уповноваженою ним особою, оскільки на момент подачі декларації декларант (уповноважена ним особа) повинен усвідомлювати факт заявлення неправдивих відомостей та умисно бажати, щоб заявлені ним неправдиві відомості вплинули на розмір митних платежів, які необхідно сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару. Конкретизація диспозицією зазначеної статті спеціальної мети впливає й на конкретизацію спеціального суб`єкта вказаного адміністративного правопорушення, яким в даному випадку, з урахуванням вимог п. 8 ч.1 ст. 4 та ч. 8 ст. 264 МК України, може бути лише декларант або уповноважена ним особа.

При вирішенні питання щодо наявності/відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення передбаченого статтею 485 МК України слід також врахувати норми законодавства, які регулюють питання митного оформлення товарів.

Так, згідно з ч.1 ст.248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частиною другою ст.264 МК України встановлено, що митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом із митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, установлених цим Кодексом, декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою ст.335 МК України, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їхні копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України.

Згідно до ч.1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару і обраний метод її визначення.

Згідно зі ст. 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до ч. 8 ст. 264 Митного кодексу України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.266 МК України, декларант зобов`язаний: 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; 2) на вимогу органу доходів і зборів пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; 3) надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; 4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; 5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.

Верховний Суд у постанові від 24 грудня 2020 року у цій справі прийшов до висновку, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та неповно встановили фактичні обставини справи, у зв`язку з чим дійшли передчасного висновку щодо відсутності в діях позивача, який діяв як декларант у розумінні вищенаведених норм МК України, ознак порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК України.

Верховний Суд вказав на те, що суди не дослідили лист митного інформаційного центру Королівства Нідерланди від 13 листопада 2015 року щодо вказівок в останньому на те, що транспортні засоби ТОВ «Сокіл-Захід» не продавалися; а також лист-відповідь Генеральної Митної Дирекції Чеської Республіки із доданими до нього копіями експортної митної декларації № 14CZ53000022SKXUT0 від 31 березня 2015 року і фактури чеської Компанії «AUTOMARKET TRUCKS s.r.o» відносно відомостей про придбання сідельного тягачу DAF XF95.430, 2006 року випуску, шасі № НОМЕР_1 громадянином України ОСОБА_6 у чеської Компанії «AUTOMARKET TRUCKS s.r.o» за 10900 євро.

Згідно із ч. 1 ст. 293 МК України, особою, на яку покладається обов`язок із сплати митних платежів, є декларант. Якщо декларування товарів здійснюється особою, уповноваженою на це декларантом, на таку особу покладається обов`язок із сплати митних платежів солідарно з декларантом.

Пунктом 8 ст. 4 МК України передбачено, що декларант це особа, яка самостійно здійснює декларування або від імені якої здійснюється декларування.

Так, відповідно до копії виписки з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, керівником ТзОВ «Сокіл-Захід» на момент здійснення митного оформлення був ОСОБА_1

02 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільської митниці ДФС із заявою, у якій просив внести зміни в картку особи, яка здійснює операції з товарами ТОВ «Сокіл-Захід», а у п. 18 копії такої картки, долученої до матеріалів справи, керівником зазначено ОСОБА_1 (т.1, а.с.11).

Відповідно до ч. 8 ст. 264 МК України, з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

ДФС України відповідно до Протоколу про надання адміністративним органам взаємної допомоги у митних питаннях до Угоди про партнерство та співробітництво між ЄС та Україною від 14 червня 1994 року було надіслано запит від 20 квітня 2015 року № 9715/5/99-99-26-03-03-16 на адресу митного інформаційного центру Королівства Нідерланди. У цьому запиті ДФС України просила перевірити та інформувати про те, зокрема, чи ТОВ «Сокіл-Захід» укладало контракт купівлі-продажу від 20 вересня 2014 року № 01/01/2014 NL, чи продавала нідерландська компанія «М. VOS VOF» транспортні засоби ТОВ «Сокіл-Захід» згідно наданих українською стороною копій документів, тощо.

Листом митного інформаційного центру Королівства Нідерланди № DIC_2015_36537 від 13 листопада 2015 року, повідомлено, що контракт № 01/01/2014 від 20 вересня 2014 року між ТОВ «Сокіл-Захід» та нідерландською Компанією M.VOS VOF не укладався, транспортні засоби українській компанії не продавалися (т.1., а.с.28).

Також 26 вересня 2016 року Тернопільською митницею ДФС отримано лист ДФС України від 21 вересня 2016 року, в якому повідомлено про одержану від митної служби Республіки Чехія експортну митну декларацію № 14CZ53000022SKXUT0 від 31 березня 2015 року, на підставі якої встановлено, що вартість вищевказаного сідельного тягача становить 10 900 євро й кінцевим отримувачем транспортного засобу є ОСОБА_5 (т.1., а.с.47-50).

Відповідно до ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

На виконання вимог даної норми, під час процедури митного оформлення надано відповідачу усі наявні відомості згідно наданих документів, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товару.

Проте, з матеріалів справи слідує, що контракт від 20 вересня 2014 року № 01/01/2014 NL підписано іншим директором ТОВ «Сокіл-Захід» ОСОБА_2 .

Попередня декларація від 31 березня 2015 року та декларація від 07 квітня 2015 року подавались працівником ТОВ «Віта-Едванс» ОСОБА_3 .

Договір із ТОВ «Віта-Едванс» від 10 жовтня 2014 року укладався не позивачем, а іншим директором ТОВ «Сокіл-Захід» ОСОБА_2 .

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що під час митного оформлення товару митний орган не ставив під сумнів надані позивачем документи та не мав зауважень щодо заявленої декларантом митної вартості.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що позивачу до моменту виявлення представниками митниці розбіжностей було відомо будь-яку іншу інформацію про походження придбаного товару, ніж зазначена у поданих до митного оформлення документах.

При цьому, ОСОБА_1 мав правомірні сподівання на те, що країною походження придбаного товару є Королівство Нідерданди, оскільки згідно з рахунком (invoice) інвойс від 31 березня 2015 року № 0025, продавцем товару є нідердандська компанія M.VOS VOF.

Крім того, в оскаржуваній постанові відповідачем не доведено належним чином в діях позивача особливої мети ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру, та вини у формі прямого умислу. В оскаржуваній постанові відповідач формально вказує, що ОСОБА_1 вчинив протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, тобто приховав факт відсутності відносин із виробником товару нідерландською компанією M.VOS VOF і такі дії мають ознаки порушення митних правил передбачених ст. 485 МК України, проте, доказів того, що він володів такою інформацією матеріали справи не містять.

Суд апеляційної інстанції вважає, що проведення експертного автотоварознавчого дослідження з метою визначення дійсної ринкової вартості транспортного засобу, з якої й сплачені митні платежі, навпаки вказує на відсутність волі позивача на ухилення від сплати митних платежів у повному розмірі.

Отже, з об`єктивної сторони склад правопорушення стосовно митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, характеризується наявністю дій, а з суб`єктивної у формі умислу. Відповідачем не доведено правомірності винесення оскаржуваної постанови, матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів умислу позивача на вчинення дій передбачених диспозицією статті 485 МК України. За даних обставин у діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона правопорушення передбаченого статтею 485 МК України, тобто прямий умисел та протиправна мета, а тому відсутні і ознаки цього правопорушення.

Під час розгляду справи відповідачем не було з`ясовано наявність прямого умислу та протиправної мети, які є обов`язковими ознаками суб`єктивної сторони правопорушення передбаченого статтею 485 МК України. Справа була розглянута формально, суб`єктивно та без врахування правил передбачених ст. 489 МК України.

Згідно ст. 489 МК України обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про порушення митних правил, а саме: посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту даної статті слідує, що у постанові повинно бути обґрунтовано і вмотивовано юридичну оцінку обставин справи, вид і захід застосованого стягнення. Обґрунтованість постанови по справі пов`язана з повним, всебічним і об`єктивним дослідженням обставин справи, правильним застосуванням матеріально-правових і процесуально-правових норм. При цьому аргументація висновків має ґрунтуватися на даних, досліджених під час розгляду справ.

Диспозиція статті 485 Митного кодексу України передбачає умисну форму вини (особа має усвідомлювати протиправний характер своїх дій), однак вина позивача, який не підписував зовнішньоекономічного контракту та не подавав документи для митного оформлення (обставини щодо передання їх митному брокеру для оформлення не доведені) у цій справі не доведена.

Таким чином, документи, що на які посилається митний орган в якості підтвердження вини позивача, вину останнього не підтверджують.

Позивача у справі притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення статті 485 Митного кодексу України, а саме за заявлення неправдивих відомостей, необхідних для визначення митної вартості товару, а також надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості (зовнішньоекономічного договору та інвойсу).

В цій справі митним органом в діях позивача не доведена і об`єктивна сторона інкримінованого йому правопорушення, оскільки матеріалами справи підтверджено, що заявлення неправдивих відомостей та подання документів безпосередньо позивачем не здійснювалось.

Відповідно до ст. 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил зокрема є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи.

Провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення (ст. 487 МК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, нормами ст. 286 КАС України визначено вичерпний перелік судових рішень, які суд першої інстанції може приймати у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позовна вимога про визнання протиправною постанови про порушення митних правил охоплюється вимогою про скасування постанови про порушення митних правил, тому у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною оскаржуваної постанови слід відмовити.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи фактичні обставини справи у сукупності з наведеними вище приписами нормативно-правових актів, колегія суддів приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ст. 485 МК України, оскільки у нього не було умислу на здійснення правопорушення, а також він не здійснював дій, спрямованих на неправомірне зменшення розміру митних платежів, тому постанову в справі про порушення митних правил № 0029/403000000/17 від 27 січня 2017 року слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 серпня 2022 року у справі № 607/1868/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову заступника начальника Тернопільської митниці ДФС Саварина А.Л. в справі про порушення митних правил № 0029/403000000/17 від 27 січня 2017 року скасувати і справу про адміністративне правопорушення закрити.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. О. Большакова
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 19 квітня 2023 року.