Справа № 140/1623/23
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2023-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 року ЛуцькСправа № 140/1623/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАС-ГРУП» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАС-ГРУП» (далі ТОВ «СТАС-ГРУП», товариство, позивач) звернулося в суд з позовом до Волинської митниці (далі митниця, митний орган, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205140/2022/000263/2 від 15.11.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «СТАС-ГРУП» відповідно до умов зовнішньоекономічного контракту №1409-1 від 14.09.2022 придбало у компанії SOLAKOGLU TASIT ve TARIM ARACLARI INSAAT TIC. LTD. STI (Туреччина) генератори на загальну суму 127 560,00 доларів США.

З метою митного оформлення товару позивач через декларанта подав до Волинської митниці митну декларацію (далі МД) №22UA98U0, в якій було зазначено митну вартість товару в сумі 127500,00 доларів США та до якої було включено витрати на транспортування у розмірі 101 500,00 грн.

Однак митницею оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2022/020867 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2022/000263/2 від 15.11.2022.

При цьому митний орган дійшов висновку, що вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, не може бути визнана за вибраним декларантом методом з огляду на те, що документи, які було подано для підтвердження митної вартості містять розбіжності.

Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки декларантом на підтвердження заявленої митної вартості та обраного методу її визначення було подано усі необхідні документи, які не містять розбіжностей та відображають відомості, що підтверджують митну вартість - вартість самого товару, так і витрати по транспортуванню останнього.

Щодо розбіжностей, які зазначені в оскаржуваному рішенні то зазначає, що чинним законодавством не встановлено обов`язку здійснювати посилання на інвойс чи проформу в банківському платіжному документі. Відсутність у банківських документах посилання на інвойс чи проформу, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару.

Вказує, що митному органу було надано докази щодо транспортних витрат, які включені до митної вартості товарів, однак останній не взяв їх до уваги.

Не погоджується з позицією митного органу щодо ненадання позивачем для митного оформлення товарів декларації країни відправника, оскільки така декларація є додатковим документом і подається декларантом за його наявності і не відноситься до документів, які підтверджують митну вартість.

Також зазначає, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу, відомості щодо виробника та місця виготовлення товару безпосередньо ціни товару не стосуються, відтак такі відомості не повинні братися митним органом до уваги під час контролю за митною вартістю, а тому суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Поданими при митному оформленні документами не підтверджується, що позивач поніс чи повинен понести інші витрати, крім транспортних, що можуть бути включені до митної вартості імпортованого товару. Тому сумніви митного органу щодо складових митної вартості товару ґрунтуються виключно на припущеннях, а не на достовірних відомостях.

У відзиві на позовну заяву, яка надійшла до суду через систему «Електронний суд» 23 лютого 2023 року за вхідним номером 9669/23, представник відповідача позовних вимог не визнав. В обґрунтування такої позиції вказав, що під час здійснення митного контролю за правильністю визначення митної вартості товару з врахуванням поданих разом з МД №22UA98U0 від 14.11.2022 документами, було встановлено розбіжності, а саме: в графі 70 платіжного доручення №39 від 24.10.2022 зазначений контракт від 14.09.2022 № 1409-1, однак не вказано рахунок-проформу, як це передбачено в розділі «Платежі» зовнішньоекономічного договорувід 14.09.2022 № 1409-1, тобто оплату неможливо однозначно ідентифікувати до поданого товару; в товаросупровідних документах відсутня точна інформація щодо виробника товару (країна походження Китай не відповідає зазначеній країні походження виробника - Туреччина); декларація країни відправлення та рахунки про надання транспортно- експедиційних послуг не подані до митного оформлення.

Зазначає, що згідно митної декларації №22UA98U0 вартість товару становить 127560,00 доларів США, що відповідає комерційному інвойсу № SLХ-SG-004 від 12.10.2022, а відповідно до платіжного доручення № 39 від 24.10.2022 року товар оплачено на суму 246780,00 доларів США.

При цьому, звертає увагу суду, що під час опрацювання документів, наданих для митного оформлення товару, та здійснення перевірки числового значення заявленої декларантом митної вартості товару відбулось автоматичне спрацювання профілів ризику АСАУР. Встановивши відсутність достатніх відомостей для підтвердження митної вартості, розбіжностей в поданих документах, а також автоматичне спрацювання профілів ризику, як наслідок в митних органах виникли сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості.

Декларантом на вимогу митного органу надати додаткові документи для спростування розбіжностей було надіслано лист №67 від 15.11.2022 про відмову у наданні таких документів, що ставить під сумнів заявлену декларантом митну вартість товару за першим методом.

У зв`язку з тим, що документи подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та містять розбіжності, а також в зв`язку з спрацюванням ризиків АСАУР, митницею відповідно до положень ст.55 та ст.57 МКУ з декларантом проведена консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару шляхом обміну електронними повідомленнями.

Через неможливість застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а та методу 2б з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в та методу 2г з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості для митного органу та декларанта, митну вартість товару визначено за резервним методом згідно статті 64 МК України та у відповідності до наказу ДМСУ № 476 від 01.07.2021 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо посадових осіб митних органів з аналізу виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначенням митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України», вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МКУ на підставі цінової інформації ЄАІС Держмитслужби на рівні 6,42 доларів США/кг за МД №UA205140/2022/70332 від 05.10.2022.

Звертає увагу, що митна декларація, яка була використана митницею при коригуванні митної вартості ввезеного товару, вказує на те, що було ввезено подібний (аналогічний) товар. Відправник (Solakoglu Tasit ve Tarim Araclari I Nsaat Tic.LTD.STI) та одержувач (ТзОВ «Стас-Груп») ті ж самі, що і по МД №22UA98U0 від 14.11.2022 року (відмовлена). Поставка товару здійснювалася за тим же контрактом від 14.09.2022р. №1409-1 (графа 44), однак ціна товару відрізняється.

З огляду на наведене вважає, що рішення про коригування митної вартості від 15.11.2022 №UA205140/2022/000263/2 є таким, що прийняте у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а тому є обґрунтованим та законним. Просив у задоволенні позову відмовити повністю (арк. спр. 58 - 66).

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходило.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (арк. спр. 54).

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Між компанією SOLAKOGLU TASIT ve TARIM ARACLARI INSAAT TIC. LTD. STI (Туреччина) (продавець) та ТОВ «СТАС-ГРУП» (покупець) 14.09.2022 укладено контракт №1409-1, за умовами якого продавець продає, а покупець купує продукцію - промислове обладнання на умовах EXW Стамбул, у кількості, асортименті, цінах та строках поставки, зазначених у проформах-рахунках до цього контракту, які є невід`ємною частиною цього контракту. Товари, що постачаються за цим контрактом, будуть поставлені протягом 3 тижнів після отримання 100% передоплати, якщо інші строки не зазначені у проформах-рахунках. Ціна встановлюється у доларах США, включає в себе вартість упаковки і маркування. Загальна сума контракту дорівнює сумі поставленого та оплаченого товару у строки дії цього контракту (арк. спр. 27 - 32).

На виконання умов контракту від 14.09.2022 №1409-1 компанія SOLAKOGLU TASIT ve TARIM ARACLARI INSAAT TIC. LTD. STI виставила позивачу рахунок-проформу № SLХ-SG-004 від 12.10.2022, згідно з яким вартість товару однофазний дизельний генератор з канатним пуском моделі SDJ4000M в кількості 32 шт. становить 13 920,00 доларів США; однофазний дизельний генератор з електричним пуском моделі SDJ4000ME в кількості 60 шт. становить 30 900,00 доларів США; однофазний дизельний генератор з електричним пуском моделі SDJ7000MЕ в кількості 114 шт. становить 68 400,00 доларів США; однофазний дизельний генератор з електричним пуском моделі SDJ8500MЕ в кількості 156 шт. становить 105 300,00 доларів США; однофазний безшумний дизельний генератор з електричним пуском моделі 8.5GF-LDЕ в кількості 36 шт. становить 28 260,00 доларів США; всього на суму 246780,00 доларів США (арк. спр. 34).

У свою чергу, ТОВ «СТАС-ГРУП» 24.10.2022 перерахувало на рахунок компанії SАСАR MAK.SAN.ve TIC.LTD.STI кошти у сумі 246 780,00 доларів США, про що свідчать платіжне доручення в іноземній валюті №39 (арк. спр. 40).

Декларантом позивача подано до Волинської митниці МД №22UA98U0 з метою митного оформлення товару: Електрогенераторні установки з поршневим двигуном внутрішнього згорання із запалюванням від стиснення (дизелем або напівдизелем), потужністю не більш як 7,5 кв А, нові: дизельний генератор SDJ4000ME… 60 шт., дизельний генератор SDJ7000ME… 114 шт., та дизельний генератор 8.5GF-LDЕ … 36 шт. (арк. спр. 77).

До митного оформлення разом із вказаною МД декларант подав такі документи: пакувальний лист №SLX-SG-004 від 12.10.2022, рахунок-проформа №SLX-SG-004 від 12.10.2022, рахунок-фактура (інвойс) №SLX-SG-004 від 12.10.2022, автотранспортна накладна № 001 від 001 від 07.11.2022, декларація про походження товару № SLX-SG-004 від 12.10.2022, банківський платіжний документ, що стосується товару № 39 від 24.10.2022, довідка про транспортно-експедиційні витрати № 97 від 14.11.2022, зовнішньо-економічний договір № 1409-1 від 14.09.2022, договір про надання послуг митного брокера № 05/09 від 05.09.2022, договір (контракт) про перевезення № 03/11/1 від 03.11.2022, технічні характеристики товару від 12.10.2022.

Декларанту 14.11.2022 направлено електронне повідомлення щодо необхідності надання додаткових документів згідно із статтями 53, 54 МК України: 1) висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; 2) банківські платіжні документи щодо даної поставки; 3) прайс-лист виробника товарів, 4) транспортні (перевізні) документи, що стосуються перевезення товару (рахунок про надання транспортних послуг); 5) декларацію країни відправлення (арк. спр. 81 на звороті).

У відповідь на вказане повідомлення позивач у листі № 67 від 15.11.2022 вказує, що ним подані всі наявні на даний момент документи для підтвердження митної вартості та просив прийняти рішення без врахування термінів, передбачених ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України (арк. спр. 72).

Волинською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2022/000263/2 від 15.11.2022 та сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2022/020867 (арк. спр.13 15, 16 - 17).

У графі 33 оскаржуваного рішення від 15.11.2022 № UA205140/2022/000263/2 зазначено, що митна вартість товару який ввозяться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку із тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом, а також документи містять розбіжності, зокрема: в графі 70 платіжного доручення №39 від 24.10.2022 зазначений контракт від 14.09.2022 № 1409-1, однак не вказано рахунок-проформу, як це передбачено в розділі «Платежі» зовнішньоекономічного договорувід 14.09.2022 № 1409-1, тобто оплату неможливо однозначно ідентифікувати до поданого товару; в товаросупровідних документах відсутня точна інформація щодо виробника товару (країна походження Китай не відповідає зазначеній країні походження виробника - Туреччина); декларація країни відправлення та рахунки про надання транспортно- експедиційних послуг не подані до митного оформлення. У зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б - з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта), митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України на підставі цінової інформації ЄАІС Держмитслужби на рівні на товар 6,42 дол. США за МД № UA205140/2022/70332 від 05.10.2022.

В подальшому імпортований товар було випущено у вільний обіг за МД №22UA32U8 від 16.11.2022 шляхом надання гарантій відповідно до розділу X МК України (арк. спр. 78)

Позивач, не погоджуючись із рішенням митного органу про коригування митної вартості товару, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України (далі МК України) та іншими законами України.

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

За приписами частини третьої статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Таким чином, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою визнається правильність визначення митної вартості декларантом, якщо не доведено інше.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару.

Факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту).

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із МД документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України: пакувальний лист №SLX-SG-004 від 12.10.2022, рахунок-проформа №SLX-SG-004 від 12.10.2022, рахунок-фактура (інвойс) №SLX-SG-004 від 12.10.2022, автотранспортна накладна № 001 від 001 від 07.11.2022, декларація про походження товару № SLX-SG-004 від 12.10.2022, банківський платіжний документ, що стосується товару № 39 від 24.10.2022, довідка про транспортно-експедиційні витрати № 97 від 14.11.2022, зовнішньо-економічний договір № 1409-1 від 14.09.2022, договір про надання послуг митного брокера № 05/09 від 05.09.2022, договір (контракт) про перевезення № 03/11/1 від 03.11.2022, технічні характеристики товару від 12.10.2022.

На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікували оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Так, контрактом №1409-1 від 14.09.2022 визначено предмет та умови поставки, строк дії контракту та основні зобов`язання продавця та покупця.

Відповідно до рахунку-проформи № SLХ-SG-004 від 12.10.2022 вартість товару однофазний дизельний генератор з канатним пуском моделі SDJ4000M в кількості 32 шт. становить 13 920,00 доларів США; однофазний дизельний генератор з електричним пуском моделі SDJ4000ME в кількості 60 шт. становить 30 900,00 доларів США; однофазний дизельний генератор з електричним пуском моделі SDJ7000MЕ в кількості 114 шт. становить 68 400,00 доларів США; однофазний дизельний генератор з електричним пуском моделі SDJ8500MЕ в кількості 156 шт. становить 105 300,00 доларів США; однофазний безшумний дизельний генератор з електричним пуском моделі 8.5GF-LDЕ в кількості 36 шт. становить 28 260,00 доларів США; всього на суму 246780,00 доларів США (арк. спр. 34).

ТОВ «СТАС-ГРУП» 24.10.2022 перерахувало на рахунок компанії SАСАR MAK.SAN.ve TIC.LTD.STI кошти у сумі 246 780,00 доларів США, про що свідчать платіжне доручення в іноземній валюті №39 та відповідає вартості товару, зазначеній в рахунку-проформі № SLХ-SG-004 від 12.10.2022 (арк. спр. 40).

Суд зазначає, що за митною декларацією № 22№22UA98U0 на митну територію України ввозиться тільки частина товару (партія поставки), оплаченого відповідно до рахунку-проформи № SLХ-SG-004 від 12.10.2022, а саме: однофазний дизельний генератор з електричним пуском моделі SDJ4000ME в кількості 60 шт. на суму 30 900,00 доларів США; однофазний дизельний генератор з електричним пуском моделі SDJ7000MЕ в кількості 114 шт. на суму 68 400,00 доларів США; та однофазний безшумний дизельний генератор з електричним пуском моделі 8.5GF-LDЕ в кількості 36 шт. на суму 28 260,00 доларів США - всього на суму 127560,00 доларів США.

Факт формування цієї партії товару, що ввозиться на митну територію України підтверджено комерційним рахунком-фактурою № SLХ-SG-004 від 12.10.2022 на суму 127560,00 грн., пакувальним листом SLХ-SG-004 від 12.10.2022, в якому зазначено товар з його ідентифікацією, що відповідає товару, вказаному в митній декларації.

Суд звертає увагу, що заявлена у МД №22UA98U0 фактична ціна товару відповідає тій, що зазначена в комерційному рахунку-фактурі № SLХ-SG-004 від 12.10.2022 - 127560,00 доларів США.

Згідно умов контракту від 14.09.2022 №1409-1 товар поставляється на умовах EXW Стамбул згідно Інкотермс 2010. Ці умови означають, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо).

Згідно з пунктом 6 частини другої статті 53 МК України декларант має обов`язок подати документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару).

Судом встановлено, що транспортні витрати на транспортування товару до кордону України у розмірі 101500,00 грн. були включені до митної вартості товару відповідно до пункту 10 статті 58 МК України. При цьому, на підтвердження понесених таких витрат разом з МД було надано договір-заявку на міжнародні транспортно-експедиційні послуги №03/11/1 від 03.11.2022 (арк. спр. 75 на звороті) та довідку про транспортні витрати № 97 від 14.11.2022 (арк. спр. 75), згідно яких вартість транспортних послуг по маршруту Стамбул (Туреччина) до п/п Порубне становить 101500,00 грн. При цьому, у довідці від 14.11.2022 №97 вказано, що страхування вантажу не проводилося, навантажувально-розвантажувальні роботи додані до вартості товару.

Декларантом позивача графі 42 митної декларації зазначено фактурну вартість товару у сумі 127560, доларів США. Митна вартість становить 4766190,62 грн., яку визначено за першим методом за курсом валюти 36,5686 гривень за 1 долар США. До митної вартості товару включено 101500 грн. витрат на транспортування до кордону України.

З наведених підстав, суд не вбачає розбіжностей у поданих декларантом документах щодо невідповідності суми платіжного документу № 39 на - 246780,00 доларів США та комерційного інвойсу на суму 127560,00 доларів США.

Отже, доводи митного органу про такі розбіжності не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи.

Щодо виявлених митним органом розбіжностей у документах, які подані для підтвердження митної вартості товару саме: в графі 70 платіжного доручення №39 від 24.10.2022 зазначений контракт від 14.09.2022 № 1409-1, однак не вказано рахунок-проформу, як це передбачено в розділі «Платежі» зовнішньоекономічного договору від 14.09.2022 № 1409-1, тобто оплату неможливо однозначно ідентифікувати до поданого товару, суд зазначає наступне.

Умовами контракту від 14.09.2022 №1409-1 встановлено, що товари поставляються протягом трьох тижнів після 100% передоплати, якщо інші строки не вказано у проформах-рахунках до контракту.

В рахунку-проформі №SLX-SG-004 від 12.10.2022 (на суму 246780,00 доларів США) та комерційному рахунку-фактурі №SLX-SG-004 від 12.10.2022 (на суму 127560,00 доларів США) визначено кількість та вартість товару загальну і за одиницю, платіжний документ №39 від 24.10.2022 відповідає сумі зазначеній в рахунку-проформі, підтверджує оплату за увесь товар, в тому числі за партію товару, яка розмитнюється, в призначені платежу зазначено номер та дату контракту (від 14.09.2022 №1409-1) по якому здійснювалась оплата, відтак жодні розбіжності в цій частині відсутні.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень, рішення якого у даній справі оскаржується, не надав суду жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин.

Щодо розбіжностей в наданих для митного оформлення товару документах, а саме: в товаросупровідних документах відсутня точна інформація щодо виробника товару (країна походження Китай не відповідає зазначеній країні походження виробника - Туреччина), суд звертає увагу, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

У свою чергу, відомості щодо виробника та місця виготовлення товару безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим такі відомості не повинні братися митним органом до уваги під час контролю за митною вартістю, а тому суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Суд також наголошує, що вимога митного органу про надання висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлену спеціалізованою експертною організацією; банківські платіжні документи щодо даної поставки; прайс-лист виробника товарів, транспортні (перевізні) документи, що стосуються перевезення товару (рахунок про надання транспортних послуг); декларацію країни відправлення відповідно до частини третьої статті 53 МК України є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.

Однак за обставин цієї справи відповідач не встановив розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем).

Суд зазначає, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. А тому необґрунтованою є вимога митниці про надання висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, оскільки відповідач не вказав, яким чином висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. За таких обставин відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товару не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю та не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Підтверджуючими документами про вартість товару в даному випадку є зовнішньоекономічний контракт, рахунок-фактура, платіжний документ.

Також суд вважає безпідставними посилання відповідача на необхідність надання позивачем прайс-листів, каталогів, виробника товару, оскільки ненадання даних документів не свідчить про недобросовісність позивача та не може позбавляти його можливості декларувати товар на підставі інших документів, про які домовилися сторони зовнішньоекономічного контракту і які за правилами частини другої статті 53 МК України підтверджують митну вартість товару.

Довідка про транспортно-еспедиційні витрати від 14.11.2022 №97 в сумі 101500 грн не викликає у суду сумнівів щодо достовірності витрат на перевезення вантажу по маршруту Стамбул (Туреччина) Порубне (Україна), тому вимога митного органу надати в тому числі рахунок на оплату цих послуг не заслуговує на увагу.

При цьому суд вважає безпідставною вимогу митного органу надати митну декларацію країни відправлення, оскільки митна декларація країни відправлення може лише підтверджувати проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару.

З урахуванням наведеного висновки у спірному рішенні про неможливість визнання митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Також обов`язком митного органу у разі незгоди із заявленою декларантом митною вартістю є проведення консультацій з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та послідовний вибір методів з обґрунтуванням причин неможливості застосування кожного з попередніх методів.

Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019 у справі №826/2313/16, від 13.06.2019 у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, відповідач митну вартість визначив за другорядним методом резервним. Його застосування передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на ідентичний або подібний (аналогічних) товар, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Разом з тим, у спірному рішенні митний орган лише вказав номер та дату митної декларації, на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим. На думку суду, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Більше того, суд звертає увагу, що в поданих до митного оформлення документах ціна товару визначена за одиницю, тоді як митний орган в спірному рішенні посилався на митну декларацію, де визначено митну вартість товару не за одиницю товару, а за кілограм.

Суд зауважує, що можливість поставки товару, в тому числі ТОВ «СТАС-ГРУП» від того ж продавця за митною декларацією, яка взята за основу для коригування митної вартості товарів за цією справою, може відбуватися за меншою ціною, що відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства. При прийнятті рішення про коригування митної вартості товару відповідач використав виключно інформацію з бази даних митного органу, тобто керувався не документами, поданими декларантом до митного оформлення, а вже наявною у митного органу ціновою інформацією. Однак формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.

Таким чином, рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA205140/2022/000263/2 від 15.11.2022 є необґрунтованим та безпідставним, не ґрунтується на нормах чинного законодавства, відтак підлягає скасуванню, що є підставою для задоволення позову.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з таких приписів статей 134, 139 КАС України.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Як вбачається із договору про надання правничої допомоги №30/01/23-2 від 30.01.2023, акту приймання-передачі наданих послуг від 31.01.2023 відповідно до вказаного договору, рахунку-фактури №31/01/23-2 від 31.01.2023 та платіжної інструкції №343 від 01.02.2023 (арк. спр. 45-51) позивач сплатив Адвокатському об`єднанню «Преміум Сервіс» кошти у сумі 7000,00 грн на оплату правничої допомоги, яка відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг складається з: надання правових консультацій та роз`яснень з питань рішення про коригування митної вартості товару (0,5 год) - 500,00 грн., складання позовної заяви (5,5 год) - 6500,00 грн.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву заперечив щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, вказуючи про їх неспівмірність із складністю справи.

В той же час, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі №826/7375/18).

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу даної справи, суд зазначає, що предметом позову є рішення про коригування митної вартості, яке складено за наслідками митного декларування однієї партії товарів; спірні правовідносини регулюються нормами МК України та великої кількості підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню і застосуванню адвокатом, не передбачають. При цьому такі послуги, як надання правових консультацій та роз`яснень з питань правомірності винесення оскаржуваного рішення охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України (зокрема, складність справи, яку розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження; час, який об`єктивно необхідно було витратити на підготовку позовної заяви, обсяг наданих адвокатом послуг), враховуючи викладені у відзиві заперечення щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень). Решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

Крім того, за змістом частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд задовольняє позов повністю, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 2684,00 грн., сплачений згідно платіжної інструкції № 342 від 01.02.2023 (арк. спр. 12) та зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України, що підтверджується відповідною випискою (арк. спр. 53).

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 260, 262, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Митного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАС-ГРУП» (61128, Харківська область, місто Харків, проспект Ландау Льва, будинок 149, офіс 311, ідентифікаційний код юридичної особи 44589223) до Волинської митниці (44350, Волинська область, село Римачі, вулиця Призалізнична, 13, ідентифікаційний код юридичної особи 43958385) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205140/2022/000263/2 від 15 листопада 2022 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАС-ГРУП» судовий збір у розмірі 2684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні) та витрати на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович