Справа № 360/48/23
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2023-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

17 квітня 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/48/23

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Тихонова І.В.,

за участю

секретаря судового засідання Пономарьової О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

від І відповідача Коваль Є.В.,

від ІІ відповідача Зленка С.М.,

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), третя особа Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції про визнання наказу про звільнення протиправним, скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

19.01.2023 через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Міністерства юстиції України (далі - відповідач 1), Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (далі відповідач 2 або Східне МРУ м. Харків), третя особа Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (далі третя особа або Східне МРУ ), у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 26.12.2022 №5826/5 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) 30.12.2022;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) з 30 грудня 2022 року;

- стягнути зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 грудня 2022 року по день постановлення рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі наказу Міністерства юстиції України від 12.12.2019 №3669/к позивач призначена з 16.12.2019 на посаду начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 серпня 2022 року №912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції», наказу Міністерства юстиції №4011/5 від 22.09.2002 Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) реорганізовано шляхом його приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

16.11.2022 на електронну адресу позивача листом №107945/14.3/31-22 від 16.11.2022 за підписом державного секретаря Міністерства юстиції України Богачової О. направлено попередження про звільнення. Серед іншого в зазначеному листі запропоновано переведення на рівнозначну на думку державного секретаря Мін`юсту посаду державної служби категорії Б підкатегорії Б1 регіонального координатора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. При цьому також зазначено, що у разі її згоди на переведення, вона має подати відповідну заяву про призначення на ім`я начальника Східного МРУ, з чого нею було зроблено висновок, що зазначена посада віднесена до номенклатури начальника Східного МРУ, тож відповідно суб`єктом призначення та керівником державної служби для неї також є начальник Східного МРУ.

Крім того, оскільки у вказаному попередженні не було зазначено основних моментів, які має врахувати державний службовець при прийнятті рішення щодо зайняття відповідної посади державної служби, 18.11.2022 позивачем було направлено запит до Східного МРУ з проханням надати копію посадової інструкції регіонального координатора та інформацію щодо місця розташування робочого місця.

У відповідь на заяву 09.12.2022 вона отримала відповідь Східного МРУ №14151/12788-24-22 від 01.12.2022 з якої встановлено, що їй запропонована посада регіонального координатора по Луганській області з визначенням робочого місця у місті Полтава.

Одночасно, вбачаючи неправомірність попередження про звільнення, позивач звернулась до державного секретаря листом від 13.12.2022, в якому виклала свою позицію щодо неможливості надання відмови або згоди на переведення на запропоновану їй посаду.

21.12.2022 в усній розмові з представником Управління персоналу Мін`юсту України стало відомо, що їй готують відповідь на заяву та повторно запропонують таку ж саму посаду для переведення. Вказане знайшло своє підтвердження в листі Міністерства юстиції України від 23.12.2022 за №122111//14.3.

Враховуючи відсутність конструктивного діалогу та імітацію дотримання вимог законодавства з боку відповідача щодо подальшого працевлаштування, 22.12.2022 позивач подала до Міністерства юстиції України заяву про відмову від переведення на запропоновану посаду регіонального координатора.

Наказом Міністерства юстиції України від 26.12.2022 №5826/5 позивача звільнено 30 грудня 2022 року з посади начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків).

Позивач вважає наказ про звільнення незаконним у зв`язку з тим, що згідно із пунктом 3 Порядку №1074 у разі реорганізації органу виконавчої влади пропозиція щодо утворення, реорганізації має містити обґрунтування щодо неможливості або недоцільності виконання відповідних завдань та функцій таким органом, визначення шляху реорганізації (злиття, приєднання, поділ, перетворення), а також відповідні фінансово-економічні розрахунки. Пояснювальна записка Міністерства юстиції України від 11.08.2022 року №67328/7.1.2/4-22 щодо проєкту постанови Кабінету Міністрів України «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України», підготовлена останнім з власної ініціативи, не містить жодної підстави для визнання неможливості або недоцільності виконання відповідних завдань Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Харків).

Зазначила, що в якості підстави прийняття наказу №5826/5 зазначена постанова Кабінету Міністрів України від 16 серпня 2022 року №912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції», попередження про звільнення від 16 листопада 2022 року № 107945/14.3/31-22 з пропозицією рівнозначної посади державної служби, заява ОСОБА_1 про відмову від переведення на запропоновану посаду.

Проте постанова Кабінету Міністрів України від 16 серпня 2022 року №912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» не містить жодної інформації щодо чисельності реорганізованої установи, з тексту постанови не вбачається чи відбуватиметься скорочення граничної чисельності працівників.

На виконання Постанови №912 відповідачем виданий наказ від 22.09.2022 №4011/5 «Про реорганізацію міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції».

У пункті 3 наказу №4011/5 передбачено - реорганізувати Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Харків) шляхом його приєднання до Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

В свою чергу наказ №4011/5 не містить інформації щодо штатної чисельності та відповідно інформації щодо вивільнення працівників у зв`язку із реорганізацією та скороченням.

За приписами частини 3 статті 87 Закону №889-VIII само по собі попередження про звільнення від 16 листопада 2022 року №107945/14.3/31-22 не може слугувати підставою для звільнення оскільки є лише процедурним документом. Отже, у відповідача не було визначених Законом або прийнятими на його виконання актами підстав для видання наказу №5826/5 про її звільнення.

Щодо суб`єкта, уповноваженого на попередження про звільнення та пропонування посади для переведення позивач зазначила, що стаття 87 Закону №889-VIII покладає обов`язок попередження про наступне звільнення та пропонування посади для переведення на суб`єкта призначення. Жодним чином редакція статті Закону не пов`язує обов`язок пропонування посади у новостворюваному в ході реорганізації органі. Диспозиція статті визначає лише одне обов`язок суб`єкта призначення попередити про звільнення та його правоздатність перевести працівника за заявою останнього на іншу посаду і не передбачає участі в цьому процесі будь-якої третьої особи, на ім`я якої було запропоновано позивачу написати заяву про переведення. Ця третя особа жодною нормою діючого законодавства не пов`язана обов`язком працевлаштування.

Що стосується осіб, призначених на посади державним секретарем Міністерства юстиції, зазначила, що для ряду працівників Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) керівників Управлінь забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій, Луганській та Харківській областях та їх заступників, державний секретар свій прямий обов`язок виконав в повній мірі, оскільки ці особи впродовж грудня 2022 року були переведені на рівнозначні посади до Східного МРУ наказами саме Міністерства юстиції.

Згідно із пунктами 12-1, 12-2 Положення №228 повноваження керівника державної служби у Мін`юсті здійснює державний секретар Мін`юсту, який у тому числі (…) призначає на посаду та звільняє з посади керівників територіальних органів Мін`юсту та їх заступників, заступників керівників територіальних органів державної виконавчої служби, юрисдикція яких поширюється на територію однієї або кількох областей, Автономної Республіки Крим, міста Києва або Севастополя, присвоює їм ранги державних службовців, застосовує заходи заохочення та притягує до дисциплінарної відповідальності.

Також Положення №228 передбачає, що на час відсутності державного секретаря Мін`юсту чи неможливості здійснення ним своїх повноважень з інших причин, його обов`язки виконує один із керівників самостійних структурних підрозділів апарату Мін`юсту відповідно до наказу державного секретаря Мін`юсту.

Таким чином, Положення №228 не передбачає делегування повноважень державного секретаря Мін`юсту іншій особі, крім випадків виконання його обов`язків у разі на час відсутності державного секретаря Мін`юсту чи неможливості здійснення ним своїх повноважень.

Отже, державний секретар не мав повноважень перекладати свій прямий обов`язок щодо працевлаштування позивача на начальника Східного МРУ, відповідно останній не має будь-яких зобов`язань та повноважень щодо працевлаштування позивача.

Разом з тим, відносно позивача Міністерством юстиції України було прийнято неправомірне рішення запропонував їй для переведення посади з нею суб`єкта призначення, а саме з державного секретаря Міністерства юстиції на начальника міжрегіонального управління. Тобто повноваження на призначення та звільненні начальників міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції покладено на державного секретаря Мін`юсту і відповідні повноваження щодо призначення регіональних координаторів у нього відсутні.

Зазначила, що станом на дату звільнення позивач не отримувала від начальника Східного МРУ будь-яких листів з пропозицією переведення на посаду регіонального координатора. Що дає підстави вважати про відсутність такого волевиявлення з боку цього суб`єкта, а отже ставить під сумнів зазначену у листі державного секретаря можливість її працевлаштування на вказану посаду. Отже, при виданні наказу про її звільнення державним секретарем Міністерства юстиції України не дотримані норми статті 87 Закону України «Про державну службу» в частині виконання суб`єктом призначення своїх обов`язків щодо подальшого працевлаштування.

Крім того, вважає, що посади начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) та регіонального координатора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції мають різний порядок призначення, отже не є рівнозначними, виходячи з диспозиції статті 6 Закону України «Про державну службу», а посади начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) та регіонального координатора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не є рівнозначними.

Вважає, що запропонована їй для переведення посада регіонального координатора не враховує її рівня професійної підготовки та професійних компетентностей та відповідач 1 не забезпечив дотримання норм законодавства щодо переважного права на залишення позивача на роботі.

Додатково вказала, що штатним розписом Східного міжрегіонального управління передбачено посади 5 регіональних координаторів по Донецькій, Луганській, Полтавській, Чернігівській та Харківській областях. Зазначений штатний розпис був затверджений державним секретарем Мін`юсту 13.10.2022 року. Враховуючи кваліфікацію позивач з 2003 року не працювала на посадах нижче заступника керівника територіального органу Мін`юсту, а з 2016 року лише керівником таких органів, продуктивність праці, виконуваний нею обсяг роботи, а також те, що її робоче місце як начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) розташовувалося у місті Харкові, а місто Сєвєродонецьк, в якому мала реєстрацію та постійно проживала у вихідні та святкові дні, перебуває в окупації рф, є вимушено переміщеною особою, зареєстрованою у місті Харкові, має тут на праві власності нерухомість, очікуваним було б пропонування їй посади регіонального координатора по Харківській області. Крім того, робочим місцем для регіонального координатора по Луганській області визначено місто Полтава. Зміна місця проживання з міста Сєвєродонецька на місто Кропивницький, з міста Кропивницький на місто Харків ще на місто Полтава - це абсолютне знущання з патріотично налаштованих громадян, які вдруге за 8 років втрачають своє житло у зв`язку з військовими діями, в екстремальних умовах налагоджують свій побут, встановлюють соціальні зв`язки для своїх неповнолітніх дітей.

На підставі вищезазначеного, вважає що Постанова Кабінету Міністрів України від 16 серпня 2022 року №912 не відповідає абзацу 2 частини 3 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074). А саме Постанова КМУ №912, передбачаючи реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції, не містить обґрунтування неможливості або недоцільності виконання відповідних завдань та функцій міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції. Іншими словами положення Постанови №912 свавільно змінюють територіальну юрисдикцію органів юстиції, жодним чином це не обґрунтовує і не дбає про виконання відповідних функцій держави на цій території, бо більше не піклуючись про професійні кадри і людські долі, яких у воєнний час однозначно потребує держава і має їх берегти.

31.01.2023 від представника третьої особи - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли письмові пояснення щодо позовних вимог.

В якому зазначив, що на виконання норм законодавства, листом від 16.11.2022 №107945/14.3/31-22 Міністерством юстиції України на адресу позивача було направлено попередження про звільнення, в якому останній запропоновано для переведення рівнозначну посаду державної служби категорії Б, підкатегорії Б1 посаду регіонального координатора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Крім того, листом Міністерства юстиції України від 23.12.2022 №122111//14.3 ОСОБА_1 повторно запропоновано вакантну посаду для переведення.

У разі відмови від переведення на запропоновану посаду державному службовцю роз`яснено порядок звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» з виплатою вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. Зазначив, що частина друга статті 41 Закону передбачає, що переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

20.12.2022 позивач подала до Міністерства юстиції України заяву про відмову від переведення на запропоновану посаду регіонального координатора. Жодних заяв про надання згоди на призначення координатором Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ім`я начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Свистун І.П. від ОСОБА_1 не надходило

З огляду на відсутність згоди на переведення на запропоновану посаду та наявності письмової відмови позивач від запропонованої посади, як вже було зазначено, наказом Міністерства юстиції України від 26.12.2022 №5826/5 ОСОБА_1 звільнено 30 грудня 2022 року з посади начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Відповідно до роз`яснення НАДС від 15.03.2021 №132-р/з «Щодо окремих питань процедури звільнення державного службовця за ініціативою суб`єкта призначення» саме на суб`єкта призначення або керівника державної служби покладається обов`язок пропонування іншої рівнозначної посади. 16.11.2022, в межах встановленого законодавством строку на попередження, листом №107945/14.3/31-22 від 16.11.2022 (за підписом державного секретаря Міністерства юстиції України О. Богачової було направлено попередження про звільнення позивача, яке також містило пропозицію про переведення на рівнозначну посаду державної служби категорії Б регіонального координатора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Отже, державним секретарем Міністерства юстиції України у повному обсязі виконано його обов`язок, як суб`єкта призначення стосовно пропозиції рівнозначної посади.

06.02.2023 від позивача надійшла відповідь на пояснення третьої особи в якій зазначила, що зі змісту попередження про звільнення від 16.11.2022 №107945/14.3/31-22 на її ім`я та листа Мін`юсту від 23.12.2022 №122111//14.3 можна дійти висновку, що оскільки Мін`юст пропонує їй писати 2 заяви на ім`я різних суб`єктів призначення, то він таким чином презюмує факт її переведення згідно з пунктом 2 частини 1 статті 41 Закону, визначаючи потенційним роботодавцем Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, тобто переведення в інший державний орган.

Отже, суб`єкт призначення має бути уповноважений на звільнення державного службовця та на його призначення на ту посаду, яку він пропонує для переведення.

Представник першого відповідача Міністерство юстиції України позов не визнав, про що через підсистему «Електронний суд» 09.02.2023 надав відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив, що ОСОБА_1 у період з 16.12.2019 по 30.12.2022, перебувала на державній службі на посаді начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.08.2022 № 912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» та наказу Міністерства юстиції № 4011/5 від 22.09.2022 Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) реорганізовано шляхом його приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

16 листопада 2022 року, листом №107945/14.3/31-22 від 16.11.2022 за підписом державного секретаря Міністерства юстиції України О.Богачової позивачу направлено попередження про звільнення, яке також містило пропозицію про переведення на рівнозначну посаду державної служби категорії Б регіонального координатора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Листом №122111//14.3 від 23.12.2022 позивачці повторно надіслано пропозицію про переведення на рівнозначну посаду державної служби. Проте, 22.12.2022 ОСОБА_1 подала до Міністерства юстиції України заяву про відмову від переведення на запропоновану рівнозначну посаду регіонального координатора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Факт отримання листа №107945/14.3/31-22 від 16.11.2022 позивачем не заперечується. Крім того, підтверджується запитом до Східного МРУ від 18.11.2022. Отже, державним секретарем Міністерства юстиції України у повному обсязі виконано його обов`язок, як суб`єкта призначення стосовно пропозиції рівнозначної посади.

Разом з цим, отримавши разом з попередженням про звільнення пропозицію щодо зайняття вакантної посади регіонального координатора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_1 заявою від 22.12.2022 відмовилась від запропонованої посади.

З огляду на відсутність згоди на переведення на запропоновану посаду та наявності письмової відмови позивач від запропонованої посади, наказом Міністерства юстиції України від 26.12.2022 №5826/5 ОСОБА_1 звільнено 30 грудня 2022 року з посади начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Відповідно до роз`яснення НАДС від 15.03.2021 №132-р/з «Щодо окремих питань процедури звільнення державного службовця за ініціативою суб`єкта призначення» саме на суб`єкта призначення або керівника державної служби покладається обов`язок пропонування іншої рівнозначної посади. 16.11.2022 листом №107945/14.3/31-22 від 16.11.2022 за підписом державного секретаря Міністерства юстиції України О.Богачової було направлено попередження про звільнення позивача, яке також містило (як це вимагає чинне законодавство стаття 87 Закону України «Про державну службу») пропозицію про переведення на рівнозначну посаду державної служби категорії Б регіонального координатора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Позивач у позовній заяві безпідставно стверджує, що при виданні наказу про її звільнення державним секретарем Міністерства юстиції України не дотримані норми статті 87 Закону України «Про державну службу» в частині виконання суб`єктом призначення своїх обов`язків щодо її подальшого працевлаштування.

Також ОСОБА_1 висловлено суб`єктивну думку, що посади начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та регіонального координатора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції мають різний порядок призначення, отже не є рівнозначними, виходячи з диспозиції статті 6 Закону України «Про державну службу».

Вважає, що така позиція позивачки є безпідставною, нічим не обґрунтованою та являється вільним тлумаченням норм законодавства самою позивачкою, а також суб`єктивним поглядом на норми Закону України «Про державну службу».

В разі скорочення в державному органі конкретної посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності державних службовців, роботодавець пропонує державному службовцю не будь-яку рівнозначну посаду, а лише ту, яка є вакантною.

Таким чином, посада керівника територіального органу міністерства (начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) категорії Б, підкатегорії Б1) та посада регіонального координатора територіального органу міністерства (Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) категорії Б, підкатегорії Б1) є рівнозначною. Враховуючи те, що на момент надання пропозиції у Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції була наявна одна вакантна посада державної служби відповідної категорії та підкатегорії, що є рівнозначною до посади, яку обіймала ОСОБА_1 посада регіонального координатора, то ця посада і була запропонована позивачці та від якої остання двічі відмовилася.

Додатково зазначив, що на виконання доручення державного секретаря Міністерства юстиції України від 09.11.2022 № 388/1.3/48-22 листом керівника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10.11.2022 № 13029/12216-1-22 було внесено пропозицію щодо пропонування ОСОБА_1 рівнозначної вакантної посади у Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції як правонаступнику Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), що припиняється внаслідок реорганізації.

Таким чином, згода Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на зайняття ОСОБА_1 посади регіонального координатора була надана у листі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10.11.2022 №13029/12216-1-22.

Щодо помилкових посилань позивача на нерівнозначність посад у зв`язку з різними, на її думку, суб`єктами призначення та врахування переважного права залишення на роботі зазначив, що актом Кабінету Міністрів України Схемою посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2023 році, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 № 15 (зі змінами), визначено належність до підкатегорії Б1 обох посад керівника територіального органу міністерства та регіонального координатора територіального органу міністерства.

На момент внесення ОСОБА_1 попередження про звільнення у Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції була наявна одна вакансія посади державної служби підкатегорії Б1, що є рівнозначною до посади, яку ОСОБА_1 обіймала, посада регіонального координатора. позивачці одночасно з попередженням про звільнення від 16.11.2022 № 107945/14.3/31-22 було внесено пропозицію щодо зайняття посади регіонального координатора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка сформована на підставі інформації про рівнозначні вакантні посади, наданої у листі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10.11.2022 № 13029/12216-1-22 на виконання доручення державного секретаря Міністерства юстиції України від 09.11.2022 № 388/1.3/48-22. Зазначена посада регіонального координатора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції іншим особам не пропонувалася, отже позивачу було надано переважне право на її зайняття. Зазначив, що аналогічна правова позиція щодо рівнозначності посад з огляду на аналіз постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 № 15 відповідно була викладена Верховним Судом у постанові від 05.01.2023 у справі № 340/2871/21.

З набранням чинності Законом 378-ІХ (02.02.2020) та Законом 440-ІХ (13.02.2020) у разі вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу» на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу законів про працю України переважне право на залишення на роботі для таких працівників не враховується, а суб`єкт призначення або керівник державної служби може, але не зобов`язаний пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).

Таким чином, твердження ОСОБА_1 про порушення відповідачем 1 частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» щодо обов`язку суб`єкта призначення при пропонуванні посад для переведення враховувати переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю, не базується на приписах чинного законодавства.

Визначення робочого місця запропонованої рівнозначної посади вважає, що суб`єкт призначення або керівник державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкт призначення або керівник державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець може переводитися до іншої місцевості (в інший населений пункт), як це передбачає пункт 2 частині 1 статті 41 Закону України «Про державну службу».

Щодо необґрунтованості посилання ОСОБА_1 на неправомірність постанови Кабінету Міністрів України № 912 від 16.08.2022 як на підставу оскарження наказу від 26.12.2022 №5826/5 про звільнення зазначив, що посилання позивача на неправомірність діючої, не скасованої у судовому порядку постанови Уряду як на підставу свого звільнення є лише вільним тлумаченням нею вказаної постанови, а також Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (Порядок №1074, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011).

Щодо відсутності у постанові Кабінету Міністрів України №912 штатної чисельності територіальних органів зазначив, що Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями щодо затвердження граничної чисельності працівників органів виконавчої влади, утворення як юридичних осіб публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідації, реорганізації територіальних органів міністерства та не наділений повноваженнями визначати чисельність кожного окремого територіального органу.

З урахуванням наведеного просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі .

Через підсистему «Електронний суд» 09.02.2023 надійшов також відзив на позовну заяву від другого відповідача - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), який за своїм змістом є аналогічним з відзивом першого відповідача. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

13.02.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача 1, відповідача 2 - в яких, зокрема, зазначила, що позовні вимоги до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) полягають лише у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який відповідно до листа Мінсоцполітики України від 07.08.2007 №205/06/187-07 вказує, що поновлення на попередній роботі відбувається не з дати винесення судом рішення про таке поновлення, а з дати звільнення працівника, яка, відповідно до цього рішення, визнається недійсною. Вважає, що дата поновлення на посаді дата звільнення є початком вимушеного прогулу. Додатково зазначила, що її звернення на ім`я Державного секретаря Мін`юсту від 13.12.2022 взагалі не може сприйматися як відмова, оскільки по тексту заяви було зазначено: «…у відповідь на Ваше попередження про звільнення, оформлене листом №107945/14.3/31-22 від 16.11.2022, повідомляю, що не можу у встановлений законодавством спосіб відреагувати своєю згодою або відмовою на запропоноване мені переведення на посаду регіонального координатора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, оскільки вказане звернення має виключне одне змістовне наповнення, намагання у досудовий спосіб врегулювати завідомо спірну ситуацію».

В жодній заяві як від 13.12.2022, так і від 22.12.2022 позивачем не застосувався вислів «рівнозначна посада», оскільки саме не визнання нею посади регіонального координатора посадою, рівнозначною посаді начальника міжрегіонального управління, і є основною причиною, на підставі якої вона відмовилася від запропонованого їй переведення, що стало основною підставою для звернення до суду. Зазначила, що постанова Верховного Суду України від 05.01.2023 року у справі №340/2871/21, яка абсолютно правомірно може бути покладена судом в обґрунтування рішення, винесеного на її користь. Оскільки, пропозиція посади здійснювалася позивачу по справі №340/2871/21 тим же суб`єктом призначення, уповноважена на звільнення особи була уповноважена і на його призначення на ту посаду, яка була запропонована для переведення.

Вважає, що Міністерство юстиції не врахувало факт, яким Уряд, передбачаючи на державній службі посаду координатора, мав на увазі запровадження певної посади з високим рівнем відповідальності (визначивши для неї відповідну підкатегорію «Б1» посад державної служби), з суб`єктом призначення, аналогічним тому суб`єкту, який власне і призначає того посадовця, до посади якого прирівнюється посада регіонального координатора (і це в повній мірі б відповідало статті 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади»), в даному випадку до посади начальника МРУ та відповідними повноваженнями.

Також заначила, якщо проаналізувати норму частини 2 абзацу 6 статті 49-2 КЗпП України, яку в обґрунтування своєї позиції покладає відповідач 2 у розділі V свого відзиву, а саме: «у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті» вважає, що її звільнення здійснювалося з посиланням на норми Закону України «Про державну службу», а не п.1.ч.1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку з чим обґрунтування позиції Відповідача 2 в цій частині є таким, що суперечить фактичним обставинам справи.

17.02.2023 від третьої особи Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли заперечення на відповідь на відзив, який за своїм змістом є аналогічним з відзивом від 09.02.2023 в якому додатково зазначив, що у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 , Мін`юстом було спростовано всі аргументи позивача стосовно предмету позову. Разом з цим, наголосив про те, що чинним законодавством України чітко врегульовано процедуру вивільнення державних службовців; дану процедуру Міністерством юстиції України було повністю дотримано. Позивача було звільнено лише після отримання її письмової відмови від запропонованої рівнозначної посади, належних та доцільних доказів власної позиції позивач не надала.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 24 січня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче провадження вирішено здійснити в письмовому провадженні без виклику сторін.

Ухвалою суду від 27 лютого 2023 року відмовлено в задоволенні заяв про участь учасників справи у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 28 березня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 17.04.2023 на 11 год. 30 хв. у залі судових засідань Дніпропетровського окружного адміністративного суду за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Академіка Янгеля, буд. 4.

Ухвалою суду від 10 квітня 2023 року задоволені клопотання учасників справи про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні позивач, представники відповідачів та третьої особи приймали участь в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним у позові та відповіді на відзив відповідачів.

Представники відповідача 1 та 2 у судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві, просили суд у позові відмовити.

Представник третьої особи у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у поясненнях на позов та запереченнях, просив суд у позові відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

Учасники процесу надавали до суду процесуальні документи та докази у справі через підсистему «Електронний суд» у зв`язку з чим справа у паперовому вигляді судом не формувалась, докази досліджувались у підсистемі «Електронний суд».

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) проходила державну службу в Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Харків) на посаді начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) як переможець конкурсу в порядку переведення, із збереженням 5 рангу державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби та встановленням випробування строком шість місяців, про що свідчать наказ Міністерства юстиції Міністерства юстиції (м.Харкі) від 16.12.2019 №1/к в трудовій книжці НОМЕР_2 ОСОБА_1 аркуш 11.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.08.2022 № 912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» урядом прийнято рішення про реорганізацію Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) шляхом його приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

Встановлено, що здійснення заходів, пов`язаних з реорганізацією міжрегіональних територіальних органів згідно з пунктом 1 цієї постанови, покладається на Міністерство юстиції.

На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.08.2022 № 912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» Міністерством юстиції України 22.09.2022 видано наказ № 4011/5 «Про реорганізацію міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції», яким, зокрема, наказано реорганізувати Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) реорганізовано шляхом його приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

Встановлено, що правонаступниками міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції, які реорганізовуються є відповідні міжрегіональні управління Міністерства юстиції, до яких вони приєднуються. Утворено комісії з реорганізації міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції та призначено голів цих комісій, на яких між іншого покладено обов`язок забезпечити дотримання порядку вивільнення, звільнення, переведення державних службовців та інших працівників, встановленого Кодексом законів про працю України та Законом України «Про державну службу» (підпункт 6 пункту 8 наказу).

Державним секретарем Міністерства юстиції України 13.10.2022 затверджено структуру та штатну чисельність Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а також затверджено штатний розпис на 2022 рік Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

16 листопада 2022 року, листом №107945/14.3/31-22 від 16.11.2022 за підписом державного секретаря Міністерства юстиції України Олени Богачової на адресу електронної пошти позивача ОСОБА_1 було направлено попередження про звільнення, мотивоване тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 16 серпня 2022 року № 912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) реорганізовано шляхом приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

Одночасно з попередженням про звільнення позивачу запропоновано переведення на рівнозначну посаду державної служби категорії Б підкатегорії Б1 регіонального координатора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, наявну з урахуванням листа Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10 листопада 2022 року № 13029/12216-1-22.

18.11.2022 позивачем було направлено запит до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з проханням надати копію посадової інструкції регіонального координатора та інформацію щодо місця розташування його робочого місця.

Листом від 01.12.2022 №14151/12788-24-22 позивачу надана відповідь начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в якій зазначено, що інформація про місцезнаходження робочого місця за вакантною посадою регіонального координатора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зазначена у пункті 6 посадової інструкції, яка надається позивачу (зазначенням на території міста Полтава; короткострокові відрядження в межах України).

13.12.2022 позивач звернулась до Державного секретаря Міністерства юстиції України ОСОБА_3 з листом в якому зазначила, що не може у встановлений законодавством спосіб відреагувати своєю згодою або відмовою на запропоноване їй переведення на посаду регіонального координатора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

22.12.2022 позивач подала до Державного секретаря Міністерства юстиції України у відповідь на попередження про її звільнення від 16.11.2022, повідомлення про свою відмову від запропонованого їй переведення на посаду регіонального координатора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

23.12.2022 листом Міністерства юстиції України, у зв`язку з реорганізацією Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) позивачу повторно запропоновано переведення на рівнозначну посаду регіонального координатора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Наказом Міністерства юстиції України від 26.12.2022 № 5826/5 «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) 30 грудня 2022 року відповідно до пункту l частини першої, абзацу третього частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з реорганізацією Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) шляхом його приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції. Позивача ознайомлено з наказом від 26.12.2022 та надано відповідну копію, про що свідчить її особистий підпис від 26.12.2022.

Вирішуючи адміністративний позов щодо визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Матеріали справи свідчать, що відповідні положення податкового законодавства відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень дотримані не були, оскільки рішення відповідачем прийнято передчасно, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначено Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до статті 5 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Так, статтею 43 Закону України «Про державну службу» визначено, що зміною істотних умов державної служби вважається зміна: 1) належності посади державної служби до певної категорії посад; 2) основних посадових обов`язків; 3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення; 4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу; 5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Застосування положень статті 43 Закону № 889-VIII передбачає виконання наступних суттєвих вимог (частина четверта статті 43 Закону):

- про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 30 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати;

- у разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 30 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби;

- якщо протягом 30 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

Аналіз зазначених норм, дає підстави дійти висновку, що зміна істотних умов державної служби в порядку статті 43 Закону може мати місце у випадку, якщо такі зміни стосуються посади, яку обіймає державний службовець, і після настання цих змін та надання ним відповідної згоди він буде обіймати фактично ту ж посаду, проте із відповідними змінами (зокрема, розширення або звуження кола посадових обов`язків, переміщення посади в інший структурний підрозділ державного органу, наслідком чого, серед іншого, є зміна назви посади). У разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов, то державна служба припиняється на підставі пункту 6 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу».

У той же час, скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII.

За своєю юридичною природою такі норми передбачають різні підстави для припинення державної служби, кожна з вказаних норм є самостійною підставою для припинення державної служби та не можуть існувати одночасно.

Ліквідація або реорганізація державного органу, відбувається виключно на підставі відповідного рішення Кабінету Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» територіальні органи міністерства утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра Кабінетом Міністрів України.

Відповідно пункту 7 частини другої статті 8 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Міністр вносить Кабінету Міністрів України подання про утворення в межах граничної чисельності державних службовців та працівників апарату міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідацію, реорганізацію територіальних органів міністерства як юридичних осіб публічного права, затверджує положення про них.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» структуру територіальних органів міністерства затверджує міністр; штатний розпис та кошторис територіальних органів міністерства затверджує державний секретар міністерства.

Отже, Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями щодо затвердження граничної чисельності працівників органів виконавчої влади, утворення як юридичних осіб публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідації, реорганізації територіальних органів міністерства та не наділений повноваженнями визначати чисельність кожного окремого територіального органу.

Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 серпня 2022 року №912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» та наказу Міністерства юстиції № 4011/5 від 22.09.2022 Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) реорганізовано шляхом його приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

З пояснювальної записки від 11.08.2022 року №67328/7.1.2/4-22 до проекту постанови Кабінету Міністрів України «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України», вказана мета: Оптимізація системи територіальних органів Міністерства юстиції України з урахуванням викликів, які постали перед Україною у результати збройної агресії Російської Федерації. Обґрунтування необхідності прийняття акта: Проєкт постанови Кабінету Міністрів України «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України» розроблено Міністерством юстиції України з власної ініціативи.

З огляду на зазначене, відбулася реорганізація Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), яка вимагала проведення комплексу організаційно-розпорядчих дій, в тому числі - кадрових.

Суд зауважує, що реорганізація Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) не віднесена до обставин, з якими законодавець пов`язує зміну істотних умов праці. Натомість, реорганізація є однією із підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, передбаченою пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, тобто реорганізація Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) шляхом його приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції не віднесено до істотних змін умов праці, та як наслідок неможливості виконання відповідних завдань, обов`язків та функцій таким органом тощо.

Крім того, посилання позивача, що Постанова Кабінету Міністрів України від 16 серпня 2022 року №912 не відповідає абзацу 2 частини 3 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074). А Постанова КМУ №912, передбачаючи реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції, не містить обґрунтування неможливості або недоцільності виконання відповідних завдань та функцій міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції (Постанова №912 свавільно змінюють територіальну юрисдикцію органів юстиції, жодним чином це не обґрунтовує і не дбає про виконання відповідних функцій держави на цій території, бо більше не піклуючись про професійні кадри і людські долі, яких у воєнний час однозначно потребує держава і має їх берегти) не є предметом розгляду або предметом оскарження у даній справі, та на час розгляду справи є чинною.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» державна служба може бути припинена за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього закону).

У пункті 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» визначено, що підставою для припинення державної служби є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Застосування положень пункту 1 частини першої статті 87 Закону «Про державну службу» передбачає виконання наступних вимог.

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 87 Закону №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю (абзац другий частини третьої статті 87 Закону).

Відповідно державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду (абзац третій частини третьої статті 87 Закону).

Так, аналіз наведених правових норм у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що в разі вивільнення державного службовця у зв`язку із реорганізацією державного органу роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. І лише, якщо він відмовляється від такого переведення, роботодавець звільняє такого державного службовця.

Тобто, виключними та вичерпними підставами звільнення з причин скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідації державного органу, реорганізації державного органу є, в тому числі, відмова від такого переведення.

Так, з матеріалів справи встановлено, що відповідач Міністерство юстиції України від 16 листопада 2022 року та від 23 грудня 2022 року за підписом Державного секретаря О. Богачової запропонувала позивачу ОСОБА_1 переведення на рівнозначну посаду державної служби категорії Б підкатегорії Б1 регіонального координатора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, наявну з урахуванням листа Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10 листопада 2022 року № 13029/12216-1-22.

Дана посада в розумінні Закону України «Про державну службу» є рівнозначною, як така, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу щодо правової політики по Луганській області.

Отже, відповідачем у повному обсязі виконано обов`язок стосовно попередження про вивільнення та надання пропозиції рівнозначної посади.

Як встановлено судом вище, з огляду на відсутність згоди позивача на переведення на запропоновану посаду регіонального координатора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, з урахуванням листа Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10 листопада 202 року та наявності письмової відмови позивача від запропонованої посади від 22 грудня 2022 року, наказом Міністерства юстиції України від 26 грудня 2022 року №5826/5 ОСОБА_1 звільнено 30 грудня 2022 року з посади начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Таким чином, Державним секретарем як суб`єктом призначення вірно обрано підставу припинення державної служби позивача, дотримано процедуру звільнення з підстав припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення відповідно до пункту 1 частини першої статті, абзацу третього частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу». З огляду на викладене, оскаржуваний наказ про звільнення державного службовця, виданий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, підстави для його скасування відсутні.

Крім того, суд зазначає, що у силу приписів частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу» дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Отже, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

У свою чергу ретроспективний аналіз положень Закону №889-VIII дає підстави для висновку, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення передбачала різні редакції.

Редакція статті 87 Закону України «Про державну службу» станом на звільнення позивача визначала підставу для звільнення державного службовця (скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу), особливості її застосування (попередження про наступне вивільнення одночасно направляється з пропозицією рівнозначної посади або як виняток нижчої посади відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей) і наслідок відмови від запропонованих посад (у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої статті 87). При цьому, вказівка на застосування загальної процедури вивільнення працівників, установленої законодавством про працю, відсутня.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин процедура звільнення повністю врегульована положеннями Закону України «Про державну службу», що виключає застосування статті 40 Кодексу законів про працю України до спірних правовідносин.

Щодо тверджень позивача, що при виданні наказу про її звільнення державним секретарем Міністерства юстиції України не дотримані норми статті 87 Закону України «Про державну службу» в частині виконання суб`єктом призначення своїх обов`язків щодо подальшого працевлаштування, а посада начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) та регіонального координатора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції мають різний порядок призначення, посилаючись на пунктами 12-1, 12-2 Положення №228 яким повноваження керівника державної служби у Мін`юсті здійснює державний секретар Мін`юсту, який у тому числі (…) призначає на посаду та звільняє з посади керівників територіальних органів Мін`юсту. Тобто, Державний секретар не мав повноважень перекладати свій прямий обов`язок щодо працевлаштування позивача на начальника Східного МРУ, відповідно останній не має будь-яких зобов`язань та повноважень щодо працевлаштування позивача. На підставі вказаного, позивач листом від 13.12.2022 звернувся до Державного секретаря Міністерства юстиції України в якому зазначив, що не може у встановлений законодавством спосіб відреагувати своєю згодою або відмовою на запропоноване їй переведення на посаду регіонального координатора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Просила запропонувати переведення на іншу рівнозначну або, як виняток, нижчу посаду, суб`єктом призначення для який є державний секретар Міністерства юстиції України. З даного приводу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Як зазначено судом вище, дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Отже, Закон України «Про державну службу» є спеціальним законом з питань вступу, проходження та припинення державної служби.

Закон України «Про державну службу» регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця (стаття 3 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17 березня 2011 року № 3166-VІ систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади. Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.

Згідно з п.10 ч.4 ст.10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Державний секретар міністерства відповідно до покладених на нього завдань: призначає на посади керівників територіальних органів міністерства та їх заступників і звільняє їх з посад.

Постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 року №228 затверджено Положення про Міністерство юстиції України. Відповідно до п.12-1 повноваження керівника державної служби у Мін`юсті здійснює державний секретар Мін`юсту. Згідно з п.2-2 Державний секретар Мін`юсту відповідно до покладених на нього завдань: призначає на посаду та звільняє з посади керівників територіальних органів Мін`юсту та їх заступників, керівників та заступників керівників органів державної виконавчої служби, юрисдикція яких поширюється на територію однієї або кількох областей, Автономної Республіки Крим, міста Києва або Севастополя, присвоює їм ранги державних службовців, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності (п.12-2).

Отже, Законом України «Про центральні органи виконавчої влади» та Положенням про Міністерство юстиції України №228 встановлені повноваження Державного секретаря міністерства відповідно до покладених на нього завдань, а саме призначення на посади керівників територіальних органів міністерства, органів Мін`юсту, керівників та заступників керівників органів державної виконавчої служби, юрисдикція яких поширюється на територію однієї або кількох областей.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.08.2022 № 912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» Міністерством юстиції України 22.09.2022 видано наказ № 4011/5 «Про реорганізацію міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції», яким наказано реорганізувати Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) шляхом його приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

Вищезазначеним розпорядженням Кабінету Міністрів України наказано утворити комісії з реорганізації міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції та призначити голів комісій з реорганізації міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції згідно з переліком, що додається (пункт 7 наказу).

Головам комісій з реорганізації міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції: забезпечити дотримання порядку вивільнення, звільнення, переведення державних службовців та інших працівників, встановленого Кодексом законів про працю України та Законом України «Про державну службу» (підпункт 6 пункту 8 наказу).

Відповідно до додатку до наказу Міністерства юстиції України головою комісії з реорганізації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) шляхом його приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) зазначено ОСОБА_4 начальник Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

На підставі вищезазначеного, 11.11.2022 Державний секретар Міністерства юстиції України звернулась із дорученням до начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції як до Голови комісій з реорганізації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо інформації про вакантні посади Державної служби підкатегорії «Б1» категорії «Б» Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Таким чином, відповідачем 1 на виконання вимог абзацу другого частини третьої статті 87 ЗУ «Про державну службу» та розпорядження Кабінету Міністрів України № 912 було здійснено відповідне доручення на ім`я Голови комісії з реорганізації міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції щодо надання інформації про вакантні державної служби категорії та підкатегорії Б та Б1, на яку наказом Міністерства юстиції України покладено обов`язок щодо забезпечення дотримання порядку вивільнення, звільнення, переведення державних службовців та інших працівників, встановленого Кодексом законів про працю України та Законом України «Про державну службу».

Отже, Державним секретарем Міністерства юстиції як суб`єктом призначення на посаду начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в межах визначених пунктом 10 частини 4 статті 10 Закону України «Про органи центральної влади» повноважень дотримано вимоги частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» та направлено попередження про наступне звільнення на підставі статті 87 Закону України «Про державну службу» листом №107945/14.3/31-22 від 16.11.2022.

Як вже зазначено судом раніше, Державним секретарем Міністерства юстиції України в межах визначених пунктом 10 частини 4 статті 10 Закону України «Про органи центральної влади» повноважень дотримано вимоги пункту 1 та 1-1 частини першої цієї статті, запропоновано позивачу ОСОБА_1 переведення на рівнозначну посаду державної служби із зазначенням відповідної категорії та підкатегорії Б та Б1 - регіонального координатора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Суд зазначає, що відповідна посада позивачу запропонована відповідачем 1 з урахуванням листа Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10 листопада 2022 року № 13029/12216-1-22 за підписом начальника управління І. Свистун, на яку, як безпосереднього керівника державної служби покладено обов`язок забезпечення дотримання порядку вивільнення, звільнення, переведення державних службовців та інших працівників, встановленого Кодексом законів про працю України та Законом України «Про державну службу».

Разом з тим на вимогу позивача було надано для ознайомлення посадова інструкція, у якій зазначена мета посади: забезпечення координації реалізації Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції державної правової політики по Луганській області. Посадова інструкція містить категорію посади державної служби «Б» із зазначенням посади - регіональний координатор Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Посада безпосереднього керівника начальник Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Тобто, Головою комісії з реорганізації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) були виконані процедурні питання щодо надання інформації про вакантну посаду Державної служби підкатегорії «Б1» категорії «Б» Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідна посада регіонального координатора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції іншим особам не пропонувалася, отже позивачу було надано переважне право на її зайняття. Згода на зайняття зазначеної посади передбачала переведення позивача на посаду державної служби та залишення її на роботі (на державній службі) відповідно.

Також слід зазначити, що попередженням про звільнення від 16.11.2022 №107945/14.3/31-22 позивачу запропоновано у разі згоди на переведення на запропоновану посаду подати відповідні заяви про звільнення за переведенням на ім`я Державного секретаря Міністерства юстиції України та про призначенні координатором Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ім`я начальника Східного міжрегіонального управління юстиції, як на безпосереднього керівника державної служби, та на якого покладено обов`язок щодо забезпечення дотримання порядку вивільнення, звільнення, переведення державних службовців та інших працівників, встановленого Кодексом законів про працю України та Законом України «Про державну службу» (наказ Міністра юстиції від 22.09.2022 №4011/5).

Суд зазначає, що процедурні питання щодо згоди позивача на його переведення та призначення на рівнозначну посаду відповідним суб`єктом призначення або керівником державної служби в даному випадку без згоди та відповідної відмови останньої не відбулось, тобто не можливо встановити факт порушеного права конкретним суб`єктом призначення без вчинення відповідних дій чи бездіяльності, та як наслідок невідповідності порушеного права норм Закону. Отже, суд не може здійснити захист прав, свобод та інтересів позивача на майбутнє, оскільки така дія чи бездіяльність не відбулась з підстав не надання відповідної заяви та надання особистої відмови позивача від запропонованої їй посади тощо.

Крім того, у позовній заяві позивач не заперечує та вказує на відповідні обставини, стосовно осіб які були призначені на посади державним секретарем Міністерства юстиції, а саме: що ряд працівників Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) керівників Управлінь забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій, Луганській та Харківській областях та їх заступників, державний секретар свій прямий обов`язок виконав в повній мірі, оскільки ці особи впродовж грудня 2022 року були переведені на рівнозначні посади до Східного МРУ наказами саме Міністерства юстиції (аркуш 6-7 позову).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну службу» рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

Згідно з статтею 6 Закону № 889-VIII визначено, що посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців.

Згідно зі статтею 51 Закону України «Про державну службу» з метою встановлення розмірів посадових окладів державні органи поділяються за такими рівнями:

1) Апарат Верховної Ради України, Секретаріат Кабінету Міністрів України, постійно діючий допоміжний орган, утворений Президентом України, апарати (секретаріати) Ради національної безпеки і оборони України, Рахункової палати, Конституційного Суду України, Верховного Суду, Офісу Генерального прокурора;

2) міністерства, центральні органи виконавчої влади із спеціальним статусом, який встановлений законом, апарати (секретаріати) вищих спеціалізованих судів, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

З) інші державні органи, юрисдикція яких поширюється на всю територію України;

4) державні органи, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва та Севастополя;

5) державні органи, юрисдикція яких поширюється на територію одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення

Разом з тим, Законом № 889-VIII не визначено поняття «нижча посада» та «вища посада».

Таким чином, Закон України «Про державну службу» визначає критерії віднесення Кабінетом Міністрів України посад державної служби до певних категорії, а саме: порядок призначення; характер та обсяг повноважень; змісту роботи та її вплив на прийняття кінцевого рішення; ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 №15 затверджено перелік посад державної служби, що прирівнюються до відповідних підкатегорій.

Категорії посад державної служби визначено частиною другою статті 6 Закону України «Про державну службу»: категорія «А», категорія «Б», категорія «В».

Підкатегорії посад державної служби визначаються Кабінетом Міністрів України, оскільки згідно з частиною четвертою статті 6 Закону України «Про державну службу» визначення підкатегорій посад державної служби та прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби (ч.4 ст.6 Закону України «Про державну службу»).

До категорії посад державної служби «Б» віднесено посади: керівників та заступників керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення; керівників державної служби у державних органах, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення; керівників та заступників керівників структурних підрозділів державних органів незалежно від рівня юрисдикції таких державних органів (п.2 ч.2 ст.6 Закону України «Про державну службу»).

Так, підкатегорії посад державної служби визначено Схемою посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2023 році, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 № 15 (зі змінами).

Так, з огляду на зазначене, згаданим вище актом Кабінету Міністрів України - Схемою посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2023 році, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 № 15 (зі змінами), на підставі статей 2, 5, 51 Закону України «Про державну службу» визначено належність до категорії Б підкатегорії Б1 обох посад начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) та регіонального координатора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, віднесено до однієї підкатегорії з урахуванням порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців (посадова інструкція - регіонального координатор Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із зазначенням відповідної категорії посади державної служби «Б» ), оскільки саме ці критерії визначені Законом України «Про державну службу»,

Отже, посада керівника територіального органу міністерства - начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) категорії Б, підкатегорії Б1 та посада регіонального координатора територіального органу міністерства Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції категорії Б, підкатегорії Б1 є рівнозначною.

Аналогічної позиції щодо визначення рівнозначності посад дотримується і Верховний Суд у постанові від 05.01.2023 у справі № 340/2871/21.

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що посада регіонального координатора територіального органу міністерства Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції є рівнозначними за сукупністю обох критеріїв, встановлених статтею 2 Закону України «Про державну службу», а саме: належність до однієї підкатегорії посад державної служби Б1, належність до одного рівня державних органів, а саме до державних органів, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва та Севастополя (стаття 51 Закону України «Про державну службу»).

Щодо листа позивача від 13.12.2022 стосовно запропонування переведення на іншу рівнозначну або, як виняток, нижчу посаду, суб`єктом призначення відповідно до листа від 13.12.2022 то суд відхиляє їх як такі, що суперечать абзацу другому частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII, в якому визначений обов`язок суб`єкта призначення або керівника державної служби запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби, або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. Надання працівнику пропозиції саме усіх вакантних посад, наявних у державному органі, спростовується правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05 січня 2023 року в справі № 340/2871/21, який відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України має бути врахованим під час вирішення спору.

Щодо визначення робочого місця запропонованої рівнозначної посади.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX, із змінами, внесеними згідно із Законом № 2352- IX від 01.07.2022, цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 23 жовтня 2022 року» від 25.04.2022 № 75, в редакції на момент направлення повідомлення, Харківська міська територіальна громада (м. Харків) розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій. В свою чергу, Полтавська міська територіальна громада (м. Полтава) не розташована в районі проведення воєнних (бойових) дій та переведення на роботу в іншу місцевість, де не ведуться бойові дії не може вважатися підставою визнання не рівнозначною посади, що пропонувалася позивачу.

За змістом частини п`ятої статті 22 і пункту 2 частини першої статті 41 Закону України «Про державну службу» (зі змінами, внесеними згідно із Законом № 117-IX), у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника 11 державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Верховний Суд у постанові від 23.12.2021 у справі №380/3551/20 зазначив, що вжите у пункті 2 частині 1 статті 41 Закону України «Про державну службу» слово «може», означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з переведення без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець. Вирішення питання переведення чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

Таким чином, суб`єкт призначення або керівник державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкт призначення або керівник державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець може переводитися до іншої місцевості (в інший населений пункт).

Вказані обставини підтверджують, що запропонована позивачу рівнозначна вакантна посада дійсно територіально віддалена від фактичного місця проживання ОСОБА_1 .

Однак, вказане жодним чином не свідчить про порушення відповідачем процедури звільнення позивача, оскільки положеннями статті 87 Закону № 889-VIII не визначено обов`язку суб`єкта призначення або керівника державної служби пропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби за місцем його проживання.

Щодо врахування переважного права залишення на роботі, суд зазначає, що на момент внесення ОСОБА_1 попередження про звільнення у Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції була наявна одна вакансія посади державної служби підкатегорії Б1, що є рівнозначною до посади, яку ОСОБА_1 обіймала, посада регіонального координатора. З метою виконання положень частин першої, третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» начальнику Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) ОСОБА_1 одночасно з попередженням про звільнення від 16.11.2022 № 107945/14.3/31-22 було внесено пропозицію щодо зайняття посади регіонального координатора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка сформована на підставі інформації про рівнозначні вакантні посади, наданої у листі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10.11.2022 № 13029/12216-1-22 на виконання доручення державного секретаря Міністерства юстиції України від 09.11.2022 № 388/1.3/48-22. Зазначена посада регіонального координатора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції іншим особам не пропонувалася, отже ОСОБА_1 було надано переважне право на її зайняття.

Таким чином, при розгляді даної справи судом встановлено, що позивачу вручено пропозицію обійняти іншу вакантну рівнозначну посаду в Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції. Суд вважає, що вже сам факт вручення цієї пропозиції свідчить, що суб`єктом призначення враховано переважне право позивача на залишення на роботі.

Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підсумовуючи все вище викладене, виходячи із встановлених обставин у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку, що відповідачем у повній мірі дотримано порядок звільнення позивача з державної служби, визначений статтею 87 Закону № 889-VIII, а наказ Міністерства юстиції України від 26.12.2022 №5826/5 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) 30.12.2022 є таким, що відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому не підлягає скасуванню судом.

Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, підстави для задоволення таких позовних вимог у суду також відсутні.

За правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені позивачем судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), третя особа Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції про визнання наказу про звільнення протиправним, скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 243 КАС України повне рішення суду складено 20 квітня 2023 року.

Суддя І.В. Тихонов