Справа № 389/3690/21
Суддя: В.В. НАУМЕНКО
Дата ухвалення: 2023-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 року м. Кропивницький Справа № 389/3690/21

провадження № 2-іс/340/2/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Науменка В.В., розглянувши в порядку спрощеного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання протиправними, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Знам`янського районного суду Кіровоградської області з позовом до Військової частини НОМЕР_2 в якому просив суд:

1) визнати незаконним і скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_2 , оформлене протоколом №12 від 16.07.2021, в частині зняття позивача зі складом сім`ї 2 (дві) особи з черги обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання;

2) скасувати пункт наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 19.07.2021 року №1247 «Про зняття військовослужбовців, а також осіб, звільнених в запас або відставку військової частини НОМЕР_2 та членів їх сімей з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання у військовій частині НОМЕР_2 », яким позивача зі складом сім`ї 2 (дві) особи (в тому числі позивач), знято з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання;

3) зобов`язати відповідача поновити позивача, зі складом сім`ї, а саме: дружина ОСОБА_2 , 1980 р.н., на квартирному обліку осіб які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.

В обґрунтування своєї позиції позивач посилається на те, що з 15.08.1998 він проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 , та з 17.08.2003 перебуває на квартирному обліку. Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_2 , оформленим протоколом №12 від 16.07.2021, його зі складом сім`ї - дві особи, знято з черги обліку осіб, які набули право та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання. На підставі даного рішення командиром військової частини НОМЕР_2 видано наказ №1247 від 19.07.2021, яким позивача зі складом сім`ї - дві особи знято з черги обліку осіб, які набули право та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.

Оскільки, на думку позивача, оскаржувані рішення житлової комісії та наказ винесені без жодних правових підстав, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Знам`янського районного суду Кіровоградської області 28.04.2022, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 18.08.2022, задоволено позовні вимоги в повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 14.12.2022 частково задоволено касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 , рішення Знам`янського районного суду Кіровоградської області 28.04.2022 та постанову Кропивницького апеляційного суду від 18.08.2022 скасовано а провадження у справі закрито через те, що справу не належить розглядати у порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Верховного Суду від 18.01.2023 направлено справу для розгляду до Кіровоградського окружного адміністративного суду за встановленою юрисдикцією.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 30.01.2023 року справу передано на розгляд судді Науменку В.В.

Ухвалою судді від 02.02.2023 позовну заяву залишено без руху (а.с. 194). Позивачем у встановлений судом строк вимоги ухвали суду виконано (а.с. 197-198).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.02.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 201).

10.03.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач позов не визнає та у його задоволенні просить відмовити у повному обсязі. Зазначає, що позивач є таким, що не потребує поліпшення житлових умов, оскільки він забезпечувався житлом для постійного користування за рахунок Міністерства оборони України, тому рішення житлової комісії, оформлене протоколом від 16 липня 2021 року № 12, щодо зняття позивача з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання відповідає вимогам, встановленим чинним законодавством. При цьому вказано, що лист-роз`яснення начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України від 14 червня 2021 року № 370/2/5240, на підставі якого прийнято спірне рішення, відповідає нормативно-правовим актам, що регулюють відносини у сфері забезпечення військовослужбовців службовими жилими приміщеннями. Також зазначено, що особи, які забезпечені житлом для постійного користування, яке відповідає встановленим санітарно-технічним вимогам, втрачають право на перебування на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов. При цьому, позивач має право на приватизацію житла, яке йому надано для постійного користування.

Крім цього, відповідачем у відзиві було заявлено клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження (а.с. 204-207).

Ухвалою суду від 20.03.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача щодо розгляду справи у порядку загального провадження, розгляд справи продовжено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 212-213).

Позивач правом відповіді на відзив не скористався.

Дослідивши надані сторонами матеріали та з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

З 15 серпня 1998 року ОСОБА_1 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 та згідно з витягом з послужного списку на час подання позову мав загальну вислугу понад 20 років.

З 05 серпня 2021 року ОСОБА_1 звільнений із військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) на підставі наказу Командувача Сил логістики Збройних Сил України від 09 червня 2021 року № 79 (а.с. 20-21).

Згідно з посвідчення від 26 лютого 2016 року серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с. 16).

З 16 серпня 2021 року ОСОБА_1 працює у військовій частині НОМЕР_2 на посаді інженера з якості відділення технічного контролю (а.с.19).

Відповідно до витягу з протоколу спільного засідання адміністрації профспілкового комітету військової частини НОМЕР_2 від 17 серпня 2003 року № 3 ОСОБА_1 (склад сім`ї одна особа) поставлено на квартирний облік (а. с. 7).

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку зі зміною складу сім`ї з однієї особи на дві особи, до облікової житлової справи позивача вносились відповідні зміни.

З 29 травня 2013 року і по теперішній час ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 13-14).

З відзиву, наданого відповідачем, вбачається, що будинок, у якому зареєстрований та проживає позивач, відноситься до військового містечка № НОМЕР_5 , квартира має загальну площу 40 кв. м., складається з однієї кімнати, житлова площа складає 20,5 кв. м. (а.с. 205-зворот, 206).

Зазначений будинок знаходиться на території військового містечка військової частини НОМЕР_2 , що сторонами не заперечується.

Інших доказів, якими можливо встановити певні характеристики зазначеного житла, матеріали справи не містять.

Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 16 липня 2021 року, яке оформлене протоколом № 12 (пункт 13), ОСОБА_1 зі складом сім`ї - дві особи, знято з черги обліку осіб, які набули право та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, у зв`язку із забезпеченням ОСОБА_1 житловою площею за нормою згідно з розділом 1 пункту 3 постанови виконкому обласної Ради народних депутатів і президії обласної ради профспілки від 29 грудня 1984 року № 626 та на підставі листа-роз`яснення начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14 червня 2021 року № 370/2/5240 (а. с. 8-9)

На підставі даного рішення житлової комісії командиром військової частини НОМЕР_2 видано наказ від 19 липня 2021 року № 1247, відповідно до пункту 10 якого у зв`язку із забезпеченням ОСОБА_1 житловою площею за нормою згідно з розділом 1 пункту 3 постанови виконкому обласної Ради народних депутатів і президії обласної ради профспілки від 29 грудня 1984 року № 626 та на підставі листа-роз`яснення начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14 червня 2021 року № 370/2/5240, позивача зі складом сім`ї дві особи знято з черги обліку осіб, які набули право та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (а. с. 10-11).

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з абз.1, 4 ч.1 ст.12 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Відповідно до абз.1 ч.9 ст.12 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення.

Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання приписів вищевказаної статті закону постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 за №1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі Порядок №1081).

Згідно з п.3 Порядку №1081 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством.

Системний аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, крім випадків, передбачених п.30 Порядку №1081.

Пунктом 30 Порядку №1081 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

При цьому вказаний пункт Порядку №1081 не містить вичерпних підстав для зняття військовослужбовця з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, оскільки передбачає можливість зняття особи з обліку й в інших передбачених законодавством випадках.

Відповідно до п.21 розділу VI Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380 (далі Інструкція №380) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), зняття військовослужбовців з обліку проводиться у разі: поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення житловою площею громадян у відповідному населеному пункті; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, або неправомірних дій посадових (службових) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.40 ЖК України, громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті. Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що позивач перебував на військовій службі, має вислугу більше 20 років, з 2003 року перебував на обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач, зокрема, зазначив, що позивач вже забезпечений житлом для постійного проживання згідно встановлених законом норм, а отже не потребує поліпшення житлових умов.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зауважує, що будь-яких доказів надання позивачу жилого приміщення для постійного проживання у порядку, визначеному чинним законодавством тобто житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, або ж надання позивачу передбаченої законом грошової компенсації, матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 34 Порядку №1081, на підставі рішення про надання житла виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради, а в закритому військовому містечку - квартирно-експлуатаційний орган видає ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення, безпосередньо військовослужбовцю, на ім`я якого він виписаний, або за його дорученням іншій особі.

Аналогічні положення також закріплені й в п. 7 розділу VII Інструкції №380, згідно з якою затверджений список надання постійного житла у Збройних Силах України є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної умісті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.

Суд наголошує, що у матеріалах справи відсутній ордер на житло, надане позивачу.

З матеріалів справи вбачається, що будинок, у якому проживає та зареєстрований позивач, знаходиться у військовому містечку №3 військової частини НОМЕР_2 , перебуває у державній власності в особі Міністерства оборони України (а.с. 17 зворот).

Водночас, у матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, чи є зазначене житло службовим, відомчим, тощо.

Тобто є незрозумілим, яким є статус житла, в якому проживає та зареєстрований позивач, чи надавалось таке житло у якості службового, чи виключалось з числа службового, з якого часу, на якій підставі та в якому порядку воно було надано позивачу, чи може таке житло вважатись жилим приміщенням для постійного проживання у розумінні норм вищенаведеного законодавства.

Отже відповідачем не доведено факту надання позивачу жилого приміщення для постійного проживання у порядку, визначеному чинним законодавством.

Суд зазначає, що посилання відповідача на забезпечення позивача жилим приміщенням понад встановлені чинним законодавством норми, що, на думку відповідача, є підставою для зняття позивача з обліку осіб, які набули право та потребують поліпшення житлових умов, не підтверджено жодним належним та допустимим доказом.

Так, у матеріалах справи відсутні будь-які дані, з яких можливо встановити які-небудь ознаки житла, у якому проживає та зареєстрований позивач: дані щодо загальної та жилої площі, наявність зручностей, комунікацій, інші характеристики такого житла, його відповідність встановленим законом санітарним нормам, тощо. Такі дані наведені лише у тексті відзиву, без надання жодних підтверджуючих документів.

Таким чином, відповідачем не доведено також і факту проживання позивача у житлі, яке б відповідало встановленим законом нормам щодо житла для постійного проживання, у тому числі щодо розміру жилої площі.

Доводи відповідача щодо можливості приватизації позивачем зайнятої ним квартири, що розташована на території військового містечка, суд не приймає, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, не підлягають приватизації.

Зазначена норма закону визнана конституційною рішенням Конституційного суду України від 28.09.2000 у справі №10-рп/2000.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не заперечується, що житло (квартира), яке на даний час займає позивач, розташовано у військовому містечку №3 військової частини НОМЕР_2 , а отже, в силу вищезазначеної норми закону, за даних обставин суд не вбачає можливості його приватизації.

Крім цього, суд наголошує, що приватизація державного житлового фонду є не обов`язком, а правом громадянина.

Водночас, позивач бажання скористатись таким правом щодо спірного житла не виявив, а навпаки, зазначив про те, що зазначене житло не може бути надане як житло для постійного проживання, оскільки розташоване на території потенційно небезпечного об`єкта військової частини (а.с. 44), та призначено виключно для розміщення військовослужбовців та працівників ЗСУ, які здійснюють охорону та забезпечують життєдіяльність такого об`єкта (а.с. 41-42).

Зазначені твердження позивача відповідачем не спростовані, жодних заперечень з цього приводу до суду не надано.

Суд також зазначає, що спірне рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_2 , оформлене протоколом №12 від 16.07.2021 (пункт 13), та п. 10 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 19 липня 2021 року № 1247, якими позивача зі складом сім`ї дві особи знято з черги обліку осіб, які набули право та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, мотивовані лише фактом забезпечення ОСОБА_1 житловою площею за нормою згідно з розділом 1 пункту 3 постанови виконкому обласної Ради народних депутатів і президії обласної ради профспілки від 29 грудня 1984 року № 626 та обґрунтовані виключно листом-роз`ясненням начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14 червня 2021 року № 370/2/5240, без посилань на будь-які норми законів та/або підзаконних нормативно-правових актів.

Як встановлено судом, факт забезпечення ОСОБА_1 житловою площею за відповідною нормою не знайшов свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Лист-роз`яснення начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14 червня 2021 року №370/2/5240 не містить ознак нормативно-правового акту та не є таким, отже не може регулювати спірні правовідносини, посилань на будь-які нормативно-правові акти оспорювані позивачем рішення не містять.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що приймаючи оспорювані рішення, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, передбачені законом, а отже такі рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

На думку суду, позивач надав належні та допустимі докази в обґрунтування заявлених ним позовних вимог щодо визнання протиправними, скасування спірних рішень та зобов`язання вчинити певні дії, в той час як відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування правомірності прийняття оскаржуваних рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 КАС України, не виконав.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Що стосується стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до статті 139 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До матеріалів справи додано платіжне доручення про сплату судового збору у розмірі 908,00 грн. (а.с. 198), зазначені суми підлягають стягненню на користь позивача.

Доказів понесення сторонами інших судових витрат до суду не надано.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_2 , оформлене протоколом №12 від 16.07.2021 (пункт 13), в частині зняття ОСОБА_1 зі складом сім`ї 2 (дві) особи з черги обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.

Визнати протиправним та скасувати пункт 10 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 19.07.2021 року №1247 «Про зняття військовослужбовців, а також осіб, звільнених в запас або відставку військової частини НОМЕР_2 та членів їх сімей з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання у військовій частині НОМЕР_2 », яким ОСОБА_1 зі складом сім`ї 2 (дві) особи (в тому числі позивач), знято з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 поновити ОСОБА_1 , зі складом сім`ї 2 (дві) особи, а саме: дружина ОСОБА_2 , 1980 р.н., на квартирному обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання з 17.08.2003 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору в сумі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО