Справа № 600/1088/23-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2023-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

17 квітня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/1088/23-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши матеріали адміністративного позову Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування збитків,

УСТАНОВИВ:

Департамент патрульної поліції звернувся до адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 143468,53 грн.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 в період нічної зміни з 18.02.2020 на 19.02.2020 в чергування, керуючи службовим автомобілем «Toyota Prius», д.н.з НОМЕР_1 (на синьому фоні), в с. Шилівці по вул. Головна, 11, Хотинського району, Чернівецької області, переслідуючи водія автомобіля «ВАЗ 21080», д.н.з. НОМЕР_2 з метою його зупинки, не вибрав безпечну швидкість та не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого допустив наїзд на перешкоду, в результаті чого автомобіль під його керуванням перекинувся та отримав механічні пошкодження. Відповідно до висновку експертного дослідження від 27.02.2020 року №4-Д, проведеного Чернівецьким НДЕКЦ МВС України, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля, становить 143468,53 грн. Враховуючи наведене, Департамент патрульної поліції просить суд стягнути завдану ОСОБА_1 матеріальну шкоду.

Ухвалою суду від 10 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; вказано, що справа буде розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. Водночас відповідачем було подано і заперечення щодо поновлення позивачу процесуального строку. Зазначено, що матеріальна відповідальність поліцейських та відшкодування матеріальної шкоди заподіяної поліцейським не врегульовані положеннями спеціального законодавства як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на момент звернення з позовом до суду, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню Кодекс законів про працю України, зокрема частина третя статті 233 КзПП, яка встановлює річний строк для звернення власника до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди. На думку відповідача, позивачу стало відомо про наявність шкоди в день її заподіяння, тобто 19.02.2020 року. Вказано, що навіть за умови врахування дати виготовлення висновку експертного дослідження строк звернення до суду сплив 27.02.2021 року. Між тим Департамент патрульної поліції до адміністративного суду з цим позовом звернувся лише 07 березня 2023 року, тобто з пропуском річного строку звернення до суду. При цьому, на думку відповідача, позивач безпідставно пов`язує день виникнення підстав для звернення до Чернівецького окружного адміністративного суду з днем ознайомлення із ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 31.01.2023 року про закриття провадження у справі №715/3558/22. Тому, відповідач просить суд позов залишити без розгляду.

Поряд з цим з матеріалів справи вбачається, що позивачем подано до суду заперечення на вказане клопотання відповідача. У ньому позивачем зазначено, що відлік строку на звернення до суду для позивача, як суб`єкта владних повноважень, почався не з моменту, коли він дізнався про порушення, як помилково зазначає відповідач, а з моменту коли він дізнався про підсудність справи Чернівецькому окружному адміністративному суду - 31.01.2023 року, після отримання ухвали Глибоцького районного суду Чернівецької області від 31.01.2023 року у справі № 715/3558/22, яке, в силу наявності юрисдикційних конфліктів встановило преюдицію щодо підсудності справи Чернівецькому окружному адміністративному суду. Саме з цього моменту у позивача виникли підстави для звернення до суду адміністративної юрисдикції.

За таких обставин, розглядаючи ініційоване відповідачем питання про залишення цього позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частини тринадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Згідно частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частин першої та третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, законодавець допускає ймовірність виявлення судом факту недотримання строку звернення до суду і після відкриття провадження у справі, внаслідок чого позов може бути залишений без розгляду. При цьому наведені законодавчі приписи передбачають право особи подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з наведенням поважних причин такого пропуску.

Згідно частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що підставою для звернення суб`єкта владних повноважень - Департаменту патрульної поліції до адміністративного суду з цим позовом є висновок експертного дослідження від 27.02.2020 року №4-Д, проведеного Чернівецьким НДЕКЦ МВС України, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу завданого власнику автомобіля марки «Toyota» моделі «Prius», номерний знак НОМЕР_1 , 2013 року випуску, внаслідок пошкодження в результаті ДТП, станом на момент проведення дослідження (24.02.2020) становить 143468,53 грн.

Таким чином, строк, встановлений частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом якого суб`єкт владних повноважень - Департамент патрульної поліції міг звернутися до адміністративного суду з позовом до фізичної особи - ОСОБА_1 про відшкодування збитків тривав з 28 лютого 2020 року по 28 травня 2020 року.

Однак з указаним позовом Департамент патрульної поліції звернувся до адміністративного суду лише 07 березня 2023 року (вбачається з відмітки канцелярії суду на штампі, проставленому на позовній заяві), тобто із значним пропуском строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, враховуючи доводи відповідача, викладені у запереченнях та відзиві на позовну заяву, то даний позов подано до адміністративного суду і з пропуском строку, встановленого частиною третьою статті 233 Кодексу законів про працю України.

Так, згідно приписів статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції на час виникнення спірних відносин) для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Отже, суд констатує, що даний позов подано до адміністративного суду з пропуском строків звернення до суду.

Водночас суд звертає увагу на те, що факт пропуску строку звернення до суду з цим позовом визнається і самим позивачем, про що вказано ним у позовній заяві.

Так, у позовній заяві зазначено, що строк звернення до суду пропущено у зв`язку з тим, що про підсудність цієї справи Чернівецькому окружному адміністративному суду позивачу стало відомо 31.01.2023 року після отримання ухвали Глибоцького районного суду Чернівецької області від 31.01.2023 року по справі №715/3885/22, якою закрито провадження у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Тому, позивач пов`язує день виникнення підстав для звернення до Чернівецького окружного адміністративного суду із днем ознайомлення із вказаною ухвалою, коли йому стало відомо, що даний спір є публічно-правовим.

У змісті позовної заяви позивач просить суд визнати причини пропуску строку із зверненням до суду поважними та поновити процесуальний строк для звернення з адміністративним позовом.

Надаючи оцінку доводам, фактично, клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом, варто зазначити наступне.

Згідно правової позиції Конституційного Суду України, наведеної у рішенні від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011, наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не слід розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

У справах Стаббігс та інші проти Великобританії, Девеер проти Бельгії Суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду.

Таким чином, і за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

В аспекті наведеного варто зазначити і те, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Викладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №9901/313/20, Верховного Суду у постановах від 17 березня 2021 року у справі №160/3121/20, від 18 березня 2021 року у справі № 320/2915/20 та ін., які суд враховує у відповідності до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17 вересня 2020 року у справі №640/12324/19, згідно з якою причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Із змісту доводів, наведених позивачем в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з цим позовом, не вбачається обставин, які були б пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права Департаменту патрульної поліції як юридичної особи та суб`єкта владних повноважень на звернення до суду з даним позовом у встановлений законом строк.

Суд зауважує, що, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач знав про те, що розгляд даної категорії справ повинен здійснюватися саме за правилами адміністративного судочинства, а не цивільного судочинства, і до 31 січня 2023 року - постановлення Глибоцьким районним судом Чернівецької області ухвали про закриття провадження у справі №715/3885/22 за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,

Так, у позові позивач, обґрунтовуючи звернення до суду з цим позовом саме до адміністративного суду, посилається на низку рішень Верховного Суду, постановлених в питанні юрисдикції цієї категорії справ. Зокрема, вказує на постанови від 25 листопада 2020 року у справі №202/124/19, від 09 грудня 2020 року у справі №204/824/18 та ін.

У наведених рішеннях Верховний Суд вказав, що у випадку вирішення спору щодо зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Подібні спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

При цьому суд звертає увагу на те, що у вказаних справах позивачем є саме Департамент патрульної поліції, якому було роз`яснено, що розгляд даної категорії справ повинен відбуватися за правилами КАС України.

Отже, вже станом на листопад-грудень 2020 року Департаменту патрульної поліції було достеменно відомо про те, що розгляд цієї категорії справ повинен здійснюватися за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства.

Окрім цього, судом встановлено, що згідно інформації КП «Діловодство спеціалізованого суду» Департамент патрульної поліції вже неодноразово звертався до Чернівецького окружного адміністративного суду із аналогічними позовними вимогами, зокрема у лютому 2020 року (справа №600/689/21-а), у січні 2022 року (справа №600/275/22-а).

Викладене у своїй сукупності дає суду підстави для висновку про необґрунтованість та безпідставність тверджень позивача про те, що він дізнався про підсудність цієї справи адміністративному суду лише після винесення 31 січня 2023 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області ухвали про закриття провадження у справі №715/3885/22 за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди з роз`ясненням права на звернення до адміністративного суду в порядку, передбаченому КАС України.

Не звернення до суду з адміністративним позовом за захистом своїх прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Тому, наведені вище позивачем причини пропуску строку звернення до адміністративного суду є неповажними.

Щодо посилань позивача, викладених також у позовній заяві, на введення воєнного стану на території України як поважну причину пропуску строку звернення до адміністративного суду, то такі суд оцінює критично та вважає безпідставними, адже строк звернення до суду з цим позовом сплив задовго до введення воєнного стану в Україні (24 лютого 2022 року).

Таким чином, доводи позивача, наведені у позові та запереченнях на подане відповідачем клопотання, не свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зазначеного у позовній заяві клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Отже, оскільки після відкриття провадження у цій справі судом встановлено факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з цим позовом, а наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом визнаються неповажними, то з метою надання можливості йому подати заяву про поновлення цього строку із зазначенням інших підстав для поновлення строку та доказів поважності причин пропуску, враховуючи приписи частини першої статті 123, частини тринадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин заявлена відповідачем вимога про залишення позову без розгляду наразі є передчасною, а позовну заяву необхідно залишити без руху.

Керуючись статтями 122, 123, 171, 248, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

1.Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду з позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування збитків та відмовити у задоволенні клопотання Департаменту патрульної поліції про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

2.Позовну заяву Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування збитків залишити без руху.

3. Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом із зазначенням інших підстав для поновлення строку та надання доказів поважності причин його пропуску.

4.Роз`яснити, що в разі невиконання вимог ухвали і не усунення недоліків у вказаний строк позовна заява буде залишена без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Лелюк