Справа № 440/9580/22
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2023-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 р.Справа № 440/9580/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Дуднік Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Кременчуцький колісний завод" на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Чеснокова А.О.) від 08.11.2022 року по справі №440/9580/22

за позовом Приватного акціонерного товариства "Кременчуцький колісний завод"

до Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут"

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ПрАТ "Кременчуцький колісний завод", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив

визнати протиправними дії відповідача щодо списання з банківського рахунку позивача коштів у сумі 1284033,34 грн в межах виконавчого провадження № 70072259 та зобов`язати відповідача повернути позивачу кошти у сумі 1284033,34 грн;

зобов`язати ТОВ "Полтаваенергозбут" та ПрАТ "Кременчуцький колісний завод" провести звірку взаємних розрахунків станом на 12.10.2022.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 року по справі №440/9580/22 позовну заяву повернуто позивачу.

Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

За правилами ч. 1 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 287 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідачі повідомлялись про дату, час і місце розгляду справи засобами електронного зв`язку.

Також, у відповідності до положень ст. 268 КАС України на веб-порталі Судова влада розміщено повідомлення про виклик у судове засідання учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції зазначив, що наведеного дає підстави вважати, що позивачем у поданій до суду позовній заяві об`єднано позовні вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Підстав для застосування положень частини шостої статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що 13 жовтня 2022 року відповідачем, на підставі ухвали Господарського суду Полтавської області від 02 вересня 2022 року у справі №917/442/22, відкрито виконавче провадження № 70072259.

На виконання вимог цієї ухвали відповідач стягнув з рахунків позивача 1284033,34 грн. При цьому, зазначена сума включає в себе заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 1166666,67 грн, винагороду приватного виконавця в розмірі 116666,67 грн, мінімальні витрати виконавчого провадження в розмірі 337,48 грн, інші кошти в сумі 362,52 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Суд першої інстанції вірно зазначив, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно ст. 340 ГПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

З матеріалів справи (зі змісту позовної заяви) судом встановлено, що 17.10.2022 ПрАТ «Кременчуцький колісний завод» засобами поштового зв`язку було отримано постанову приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. про відкриття виконавчого провадження від 13.10.2022 у виконавчому провадженні № 70072259 за заявою ТОВ «Полтаваенергозбут» на підставі ухвали Господарського суду Полтавської області у справі №917/442/22, якою затверджено мирову угоду від 25.08.2022 р., укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» та Приватним акціонерним товариством «Кременчуцький колісний завод». Вказаною постановою відкрито виконавче провадження з виконання ухвали Господарського суду Полтавської області у справі № 917/442/22 та вказано про стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Разом із вказаною вище постановою про відкриття виконавчого провадження, 17.10.2022 р. ПрАТ «Кременчуцький колісний завод» також засобами поштового зв`язку було отримано постанови приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. у виконавчому провадженні № 70072259, а саме:

про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ПрАТ ««Кременчуцький колісний завод» від 13.10.2022 р.;

про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить ПрАТ «Кременчуцький колісний завод» від 14.10.2022 р.;

про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено для ПрАТ «Кременчуцький колісний завод» загальну суму розміру мінімальних витрат 337,48 грн. від 13.10.2022 р.;

про стягнення з боржника основної винагороди, якою стягнуто з ПрАТ «Кременчуцький колісний завод» основну винагороду у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню від 13.10.2022 р.

В свою чергу, в межах цієї справи позивачем оскаржуються дії приватного щодо списання з банківського рахунку позивача коштів у сумі 1284033,34 грн в межах виконавчого провадження № 70072259 та заявлено вимогу зобов`язання відповідача повернути позивачу кошти у сумі 1284033,34 грн, у виконавчому провадженні, яке відкрито згідно ухвали Господарського суду Полтавської області у справі № 917/442/22.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

На підставі цього, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в межах спірних правовідносин господарський суд уповноважений надавати правову оцінку діям відповідача щодо стягнення відповідачем з рахунків позивача заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 1 166 666,67 грн, інших коштів в сумі 362,52 грн, а суд адміністративної юстиції - вирішувати питання щодо правомірності визначення та обґрунтованості дій відповідача щодо стягнення сум винагороди приватного виконавця в розмірі 116666,67 грн, мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 337,48 грн.

Наведену свідчить про те, що позивачем у поданій до суду позовній заяві об`єднано позовні вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Відповідно до ч. 6 ст. 21 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

В одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги (ч. 1 ст. 172 КАС України).

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 172 КАС України).

Як встановлено вище, позивачем у порушення вищевказаних положень КАС України заявлені вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Відповідно до ч. 6 ст. 172 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у даному випадку положення ч. 6 ст. 172 КАС України не підлягають застосуванню.

Слід звернути увагу, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

З тексту ст. 6 Конвенції прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975, ЄСПЛ дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Внаслідок порушення позивачем правил об`єднання вимог та наявністю прямої заборони для застосування положень статті 172 КАС України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про повернення позовної заяви позивачу.

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції ухвала про повернення позовної заяви прийнята з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 139 КАС України відсутні, оскільки таке питання суд вирішує за наслідками розгляду справи по суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Кременчуцький колісний завод" залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 року по справі №440/9580/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 17.04.2023 року