Справа № 300/2150/22
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/2150/22 пров. № А/857/1244/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Сеника Р.П., Шевчук С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року у справі №300/2150/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

суддя в 1-й інстанції Скільський І.І.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Кіт Роман Степанович (далі представник позивача), який діє в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), 27.05.2022 звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України (далі апелянт, відповідач, Івано-Франківська митниця) про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA206080/2022/000022 від 02.02.2022 та рішення про коригування митної вартості товарів UA206080/2022/000009/2 від 02.02.2022.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до договору від 02.06.2021 №1/06, укладеного позивачем з фірмою Bulan s.r.o. Tasovice 204, CZ-67125 Hodonice, Ceska Republika, придбано відходи нетканого матеріалу для вторсировини, відходи синтетичної нитки для вторсировини. Для митного оформлення вказаного товару до відповідача подано митну декларацію, в якій позивачем визначено митну вартість товарів за ціною договору (контракту). Проте митний орган прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, яким митну вартість товару було збільшено. Представник позивача зазначає, що під час митного оформлення товарів відповідачу було подано всі необхідні документи, які відповідають вимогам ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості товару, а тому оскаржувані рішення на його думку є протиправними та підлягають скасуванню.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.12.2022 позов задоволено повністю; визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано-Франківської митниці Державної митної служби України від 02.02.2022 №UA206080/2022/000022; визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці Державної митної служби України товарів від 02.02.2022 №UA206080/2022/000009/2; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці Державної митної служби України на користь позивача сплачений нею судовий збір в розмірі 1984,80 грн..

Не погоджуючись із вказаним рішенням Івано-Франківська митниця оскаржила його в апеляційному порядку та просила рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.12.2022 у справі №300/2150/22 скасувати, прийняти нове, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Апелянт не погоджується з вказаним рішенням, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а обставини, які мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, недоведені належними та допустимими доказами.

Зазначено, що вперше стороною позивача подано до митного оформлення декларацію для митного оформлення товару «відходи синтетичних волокон (100% поліефір), які являють собою плутану волокнисту масу, яка складається з хаотично розташованих волокон та фрагментів підплавлених та склеєних між собою волокон. Волокна мають різну товщину по всій їх довжині від 20 до 118 мм, не покриті та не просочені. Торгова марка нема даних. Виробник нема даних» ще 29.12.2021, вказано код товару згідно УКТЗЕД .

29.12.2021 під час виконання митних формальностей винесено рішення про визначення коду товару №КТ-UA-2022 від 21.01.2022, надалі винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206080/2022/000015.

Ні картка відмови, ні класифікаційне рішення не оскаржено в адміністративному чи судовому порядку.

24.01.2022 позивачем подано нову декларацію з урахуванням рішення про визначення коду товару №КТ-UA-2022 за №UA206080/2022/000396, з додатками.

Під час проведення митних формальностей за митною декларацією автоматичною системою аналізу і управління ризиками (АСАУР) згенеровано форму митного контролю «105-2. Контроль правильності визначення митної вартості товарів».

Апелянт зауважив, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів встановлено, що на виконання договору купівлі-продажу між позивачем та фірмою Bulan s.r.o. Tasovice 204, CZ-67125 Hodonice, Ceska Republika від 02.6.2021 №1/06 не надано належних платіжних документів за товар у кількості 20 тон за ціною 1200,00 євро.

Щодо рахунку-фактури № від 22.12.2021, то у такому значиться про товар за кодом на суму 939,00 євро.

За таких обставин документи подані позивачем містять відмінності та не відповідають вимогам пунктів 1-4 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

За змістом приписів ст.ст. 53, 54 Митного кодексу України у митного органу є право письмово запитувати декларанта чи уповноважену ним особу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визначення митної вартості.

Враховуючи той факт, що був ймовірний ризик заниження митної вартості та ухилення від сплати платежів у повному обсязі по транспортному засобу, зокрема за даними митних оформлень та необхідність реально перевірити характеристики товару, які впливають на визначення митної вартості та відсутність всіх документів для підтвердження митної вартості підстава перелік індикаторів ризику, контролюючий орган не погодився із заявленою митною вартістю товару та виніс рішення про коригування митної вартості товарів.

В рішенні про коригування митної вартості зазначено зокрема про те, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподанням декларантом чи уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 2, 3 ст. 53 Митного кодексу України платіжні або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, виписку з бухгалтерської документації, каталоги специфікації, прейскуранти виробника товару, висновок про вартісні характеристики підготовлений спеціальною експертною організацією.

Декларанту виставлено вимогу про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана.

Відповідно до вимог ст. 57 Митного кодексу України проведено консультації з декларантом.

За таких обставин, митна декларація не могла бути оформлена за основним методом за ціною договору, оскільки сума, яка зазначена в рахунку-фактурі не була підтверджена.

Застосовано резервний метод визначення митної вартості товару, джерело інформації для коригування митної вартості слугувала ЕМД від 16.07.2021 №UA204020/2021/21806.

Апелянт також звернув увагу на те, що після прийняття рішення про коригування митної вартості декларантом подано нову електрону митну декларацію від 14.02.2022 №UA206080/2022/001021, за якою даний товар був оформлений за резервним методом.

Сторона позивача скористалася правом подання відзиву на апеляційну скаргу (вх. №К-7944/23 від 24.02.2023), оскільки вважає апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Представник позивача зокрема вказав, що заперечує проти апеляційної скарги з таких причин: у гр. 33 оскаржуваного рішення зазначено про неможливість застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме: методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу. Митний кодекс України від 13.03.2012 року №4495-VІ розділ ІІІ. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД UA204020/2021/21806 від 16.07.2021 0,87 USD/кг (0,7726 Євро/кг).

Всупереч Правилам заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 23.05.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195, відповідач у гр. 33 рішення зазначив лише номер та дату митної декларації, використаної як джерело інформації під час здійснення коригування митної вартості товарів. Відповідач не навів жодних пояснень щодо коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов постачання, комерційних умов, що свідчить про протиправний характер оскарженого рішення.

Тобто у даному випадку посадовими особами Івано-Франківської митниці могли бути взяті до уваги товари, які були використані як первинна сировина, а не вторинна як відходи.

Вважає рішення суду першої інстанції від 19.12.2022 таким, що увалене з додержанням приписів чинного матеріального та процесуального права.

Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.12.2022 без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 укладено з фірмою Bulan s.r.o. Tasovice 204, CZ-67125 Hodonice, Ceska Republika договір купівлі-продажу від 02.06.2021 №1/06, предметом якого є відходи нетканого матеріалу для втор сировини, відходи синтетичної нитки для втор сировини (а.с.20-21).

Згідно з умовами пункту 1.1 контракту продавець, він же постачальник, а покупець купує відходи нетканого матеріалу для вторсировини, відходи синтетичної нитки для вторсировини, згідно Специфікацій-додатків до цього договору, що складаються окремо на кожну партію товару, що поставляється.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що в специфікаціях-додатках, які є невід`ємною частиною цього договору, вказуються асортимент, кількість, ціна, форма оплати, умови оплати кожної партії, місце завантаження, терміни поставки, якість товару.

В межах виконання умов контракту на підставі специфікації-додатку №2 постачальник зобов`язався поставити відходи вторсировини синтетичну нитку РЕТ/РР ВІССО у кількості 20 тон за ціною 1200,00 євро (а.с.22).

Постачальник зобов`язався поставити товар на умовах СРТ с. Джурів Івано-Франківська область згідно ІНКОТЕРМС 2010.

Позивачем 24.01.2022 подано до відповідача митну декларацію №UA206080/2022/000396, де визначена митна вартість товару за основним методом визначення митної вартості.

Для підтвердження митної вартості товару митному органу були подані: рахунок-фактуру (інвойс) № від 22.12.2021; автотранспортну накладну від 22.12.2021 CZ D4993863, декларацію про походження товару від 21.12.2021 №, рішення про визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД від 21.01.2022 КТ-UА -2022, документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 28.12.2021 №3, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією від 17.01.2022 №113/31, договір купівлі-продажу від 02.06.2021 №1/06, доповнення до договору від 30.11.2021, письмову згоду (повідомлення) на транскордонне перевезення небезпечних відходів від 19.07.2021 №14/14-03/2052-21, єдиний уніфікований документ на розміщення та тимчасове зберігання товарів від 28.12.2021 №8031047; копію митної декларації країни відправлення від 22.12.2021№21CZ53000023EZ6QZ9.

Однак, під час здійснення митного контролю посадовими особами Івано-Франківської митниці виявлено, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, визначених ч. 2 ст.і 53 Митного кодексу України (за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, виписку з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, висновки про якісні та вартісна характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що стосуються даного товару).

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 Митного кодексу України здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. - заявлена митна вартість даних товарів нижча від подібних і аналогічних товарів. Відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 Митного кодексу України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. Проведено консультації з декларантом згідно ст. 57 Митного кодексу України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме: методу 2а (ст. 59 Митного кодексу України) та методу 2б (ст. 60 Митного кодексу України) з причини відсутності митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 Митного кодексу України) та методу 2г (ст. 63 Митного кодексу України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу. Митний кодекс України від 13.03.2012 року №4495-VІ розділ ІІІ. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала митна декларація UA204020/2021/21806 від 16.07.2021.

Відповідач, за результатами розгляду поданої позивачем митної декларації №UA206080/2022/000396 від 24.01.2022 та доданих до неї документів, відмовив у митному оформленні товару та прийняв рішення про коригування митної вартості товару від 02.02.2022 №UA206080/2022/000009/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення 02.02.2022 №UA206080/2022/000022.

Обґрунтовуючи збільшення митної вартості, відповідачем вказано, що неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 Митного кодексу України) та методу 2б (ст. 60 Митного кодексу України) з причин відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 Митного кодексу України) та методу 2г (ст. 63 Митного кодексу України) з причин відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала митна декларація UA204020/2021/21806 від 16.07.2021.

Не погоджуючись із такими висновками щодо коригування митної вартості товару, позивач через уповноваженого представника звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права, шляхом скасування прийнятих відповідачем рішень.

Задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції виходив з того, що митний орган зобов`язаний перевіряти складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом. При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи, лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.

У спірних рішеннях митний орган лише вказав номер та дату митної декларації, на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару, у якій крім таких, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Як ствердив суд першої інстанції, фактично підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості стали висновки митниці про те, що подані позивачем до митного оформлення документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості, а також ненадання декларантом витребуваних додаткових документів.

З`ясувавши обставини, з якими відповідач пов`язує наявність обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення митної вартості товару, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що за наведених митним органом обставин не можливо стверджувати про правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідача та картки відмови.

Суд першої інстанції звернув увагу, що відповідач, реалізовуючи своє право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, регламентованого ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України, з позиції суду, не довів наявність жодних застережень щодо не підтвердження позивачем документально відповідних відомостей про митну вартість товару, чи будь-якої іншої її складової, яка є обов`язковою при відповідному обчисленні митної вартості.

До того ж, відповідач не довів, що заявлені позивачем відомості про митну вартість товару є неповними та/або недостовірними, у тому числі не обґрунтував невірне визначення позивачем митної вартості товару та правомірність застосування ним митної декларації МД UA204020/2021/21806 від 16.07.2021 як джерела інформації для коригування митної вартості, яка в свою чергу до матеріалів справи не долучена.

Відповідачем ні під час декларування спірного товару, ні під час розгляду справи не надано документів, вказаних у ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, і які подані позивачем як декларантом при митному оформленні товару, в яких наявні розбіжності, ознаки підробки або не містять всіх відомостей на підтвердження числових значень складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена позивачем за товар.

Із встановлених при розгляді справи обставин суд першої інстанції констатував, що декларантом (позивачем) подано усі документи згідно з переліком та у поданих документах наявні усі відомості, що підтверджують числові значення складової митної вартості товару та відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за такий товар.

Щодо митної декларації, яка була використана відповідачем для визначення митної вартості товарів при прийнятті спірних рішень, суд зазначив, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників ЄАІС. При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем використано виключно інформацію з бази даних митного органу, тобто при винесенні спірного рішення відповідач спирався не на документи, подані декларантом до митного оформлення, а на вже наявну в митного органу цінову інформацію.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач надала усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість. Натомість відповідачем не обґрунтовано ціну, яка визначена ним у оскаржуваних рішеннях, митний орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом методом.

З урахуванням наведеного, дослідивши надані позивачем документи, суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідача були в наявності усі документи для визначення митної вартості товару, який імпортується позивачем. Оцінюючи подані декларантом документи в сукупності відповідач мав можливість встановити дійсну вартість товару, який переміщався через митний кордон України.

Таким чином, проаналізувавши підстави прийняття відповідачем рішень про коригування митної вартості та картки відмови, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що зазначені відповідачем обставини не можуть бути правовою підставою для коригування митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності, або явні ознаки підробки. Відповідач не надав суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. У свою чергу, надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами 1 та 2 ст. 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За змістом ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Положення ст. 53 МК України визначають перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).

Згідно з ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Положення ч.ч. 1 та 2 ст. 53 МК України свідчать про те, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

За приписами ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

За ч. 5 ст. 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (ч. 2 ст. 54 МК України).

Відповідно до приписів ст.ст. 57, 58 МК України митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

Водночас, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 8 ст. 57 МК України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з цим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з вказаним, саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Така позиція суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 07.05.2020 у справі №1.380.2019.001625.

Повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх передбачених ст. 53 МК України документів. Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації про митну вартість товару.

Разом з тим, відповідач, приймаючи рішення про витребування додаткових документів послався лише на ч. 3 ст. 53 МК України, однак не зазначив конкретні обставини, які викликали сумніви у правильності визначення митної вартості, вказівки на розбіжності та документи необхідні для визначення митної вартості ввезених товарів.

Також колегія суддів зауважує, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.

Своєю чергою, митний орган має право відійти від викладених законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, коли надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Разом з тим, витребувати необхідно тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №815/5274/16, від 05.07.2022 у справі №804/150/16.

Доцільно зауважити, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Така правова позиція відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 10.10.2019 у справі №809/1469/16, від 04.06.2020 у справі №1.380.2019.001823, від 01.04.2021 у справі №260/695/19.

Як встановлено судом, митну вартість імпортованого позивачем товару, що вказана позивачем у митній декларації №UA206080/2022/000396 від 24.01.2022, визначено за основним методом, а до самої митної декларації декларантом для підтвердження обґрунтованості заявленої у декларації митної вартості товару були подані документи, передбачені ч. 2 ст. 53 МК України.

Відповідачем за результатами розгляду митної декларації та документів прийняте спірне рішення про коригування митної вартості товарів.

У графі 33 в якості причини, через яку митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору, зазначено, що під час здійснення митного контролю посадовими особами Івано-Франківської митниці виявлено, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, визначених ч. 2 ст. 53 МК України (за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, виписку з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, висновки про якісні та вартісна характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що стосуються даного товару). Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. - заявлена митна вартість даних товарів нижча від подібних і аналогічних товарів. Відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 54 МК України, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МК України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. Проведено консультації з декларантом згідно ст. 57 МК України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме: методу 2а (ст. 59 МК України) та методу 2б (ст. 60 МК України) з причини відсутності митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МК України) та методу 2г (ст. 63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу. Митний кодекс України від 13.03.2012 №4495-VІ розділ ІІІ. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД UA204020/2021/21806 від 16.07.2021.

Коригування митної вартості здійснено за другорядним (резервним) методом у відповідності до ст. 64 МК України.

Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, надані позивачем документи містили всі відомості в підтвердження числових значень складових митної вартості товарів та ціни, що підлягає сплаті за ці товари.

Як свідчать встановлені обставини справи, фактично підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості стали висновки митниці про те, що подані позивачем до митного оформлення документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості, а також ненадання декларантом витребуваних додаткових документів.

Судом першої інстанції встановлено, що, відповідно до пункту 1.1 контракту продавець, він же постачальник, продає, а покупець купує відходи нетканого матеріалу для вторсировини, відходи синтетичної нитки для вторсировини, згідно Специфікацій-додатків до цього договору, що складаються окремо на кожну партію товару, що поставляється.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що в специфікаціях-додатках, які є невід`ємною частиною цього договору, вказуються асортимент, кількість, ціна, форма оплати, умови оплати кожної партії, місце завантаження, терміни поставки, якість товару.

В межах виконання умов контракту на підставі специфікації-додатку №2 постачальник зобов`язався поставити відходи втор сировини синтетичну нитку РЕТ/РР ВІССО у кількості 20 тон за ціною 1200,00 євро (а.с.22). Постачальник зобов`язався поставити товар на умовах СРТ с. Джурів Івано-Франківська область згідно ІНКОТЕРМС 2010.

В рахунку-фактурі від 22.12.2021 № митна вартість зазначена в розмірі 939,00 євро (а.с.11).

Згідно платіжного доручення від 08.12.2021 №8JBKLLC в іноземній валюті оплата за товар здійснена в розмірі 1080 євро (а.с.16).

Колегія суддів апеляційної інстанції особливу увагу звертає на те, що поставка відповідного товару відбулася у кількості меншій ніж обумовлено специфікацією замість 20 тон поставлено 15,65 тон, однак за обумовленою у специфікації ціні за тону 60 євро.

Тобто сума 939 євро відповідає як кількості ввезеного товару, так і ціні, обумовленій у рахунку-фактурі.

Щодо рахунку-фактури № від 22.12.2021, то у такому значиться про товар за кодом на суму 939,00 євро. Своєю чергою колегія суддів зауважує, що у рахунку фактурі йдеться про товар PET/PP BSCCO, який аналогічно іменовано і у Специфікації.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів, оцінивши під час розгляду справи документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару, вважає вірними висновки суду першої інстанції, що подані позивачем документи узгоджуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Посилання апелянта на те, що при виконанні митних формальностей за спірною митною декларацією спрацювала форма контролю системи управління ризиками щодо необхідності здійснити посилений контроль правильності визначення митної вартості товарів, витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів, колегія суддів вважає такими, що не стосується обставин, які мають виключне значення для коригування задекларованої позивачем митної вартості товару.

Спрацювання системи управління ризиками є підставою для контролюючого органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції і не може бути безумовною підставою для відмови в митному оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю. Різниця між митною вартістю товару, задекларованого особою, та митною вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про заниження митної вартості декларантом і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 57 МК України Верховний Суд виклав у постанові від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-а. Підстав для відступу від цього висновку колегія суддів не знаходить.

Колегія суддів також враховує, що цінова інформація викладена у Єдиній автоматизованій інформаційній системі Державної фіскальної служби України (ЄАІС) не може бути обґрунтованою підставою для коригування показників митної вартості товару, зазначених в митній декларації позивача, оскільки автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не містить усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, відтак такі дані не можуть мати першочергового значення у порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар.

Саме такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 19.03.2021 у справі №820/5525/16.

Крім того, колегія суддів зауважує, що спірне рішення про коригування митної вартості не містить обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованих митним органом та фактів, які вплинули на таке коригування, зокрема, пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки.

Відповідач обмежився лише посиланням на номер та дату митної декларації, яка були взяті за основу для коригування митної вартості оцінюваних товарів, не навівши при цьому жодних пояснень зроблених коригувань, зокрема, не зазначивши митна вартість якого товару (назва, характеристики, код за УКТ ЗЕД) бралася за основу, торгову марку, фактурну вартість, країну експорту цього товару в Україну, виробника, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки.

Водночас, Верховний Суд у постановах від 30.06.2022 у справі №280/1824/19, від 09.09.2020 у справі №400/3133/18, від 08.02.2019 у справі №825/648/17 вказував, що Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, передбачають, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» має містити, окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що сторона відповідача не надала доказів на підтвердження обставин, що позивачем у митних деклараціях було зазначено не всі складові числового значення задекларованої митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.

Позивач надав необхідні та достатні документи для підтвердження задекларованої митної вартості, проте митний орган не навів переконливих аргументів, що надані документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар, та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не довів наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням другорядного (резервного) методу визначення митної вартості.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірні рішення Івано-Франківської митниці про коригування митної вартості товарів прийняте відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для їх прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

За таких обставин, як наслідок, підлягає скасуванню і спірна картка відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, прийнята відповідачем на підставі рішення про коригування митної вартості.

Колегія суддів апеляційної інстанції також вважає за необхідне зазначити таке.

Подання декларантом нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості (МД №UA206080/2022/001021 від 14.02.2022), не може бути достеменним доказом відсутності спору у сторін з приводу винесеного рішення про коригування митної вартості, оскільки якщо і припустити, що декларант на момент подання такої нової декларації погоджувався із рішенням про коригування митної вартості, то це не позбавляє його права протягом шести місяців (з моменту отримання такого рішення) здійснити повний правовий аналіз такого рішення, дій, бездіяльності митного органу, що йому передували, та встановити обставини стосовно порушення прав (інтересів) такої особи, та звернутись до суду за захистом порушеного права.

Зі змісту положень МК України та КАС України слідує, що положення обумовлених нормативно-правових актів не містять жодних обмежень та винятків для декларанта з приводу неможливості оскаржити ним до суду рішення митного органу про коригування митної вартості та захистити порушене право впродовж шести місяців (з моменту його отримання) в залежності від того, як випущено товар у вільний обіг під гарантію або шляхом подання нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості.

Водночас, за змістом ч. 7 ст. 55 МК України, декларант має право у випадку незгоди (під час митного оформлення товару) з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за своїм зверненням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Своєю чергою, відповідно до ч. 8 ст. 55 МК України декларант або уповноважена ним особа може протягом 80 днів з дня випуску товарів надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У такому випадку митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. За вказаних обставин надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Отже положеннями ч. 7 та ч. 8 ст. 55 МК України встановлено лише додаткові преференції для декларанта у вигляді можливості протягом 80 днів зібрати та подати митному органу додаткові документи у випадку якщо про незгоду буде заявлено під час митного оформлення і випуск товару буде здійснено у вільний обіг під гарантію. Митний орган, в свою чергу, при надходженні додаткових документів у вказаний проміжок часу самостійно зможе переглянути винесене ним рішення про коригування митної вартості.

У випадку ж випуску товарів у вільний обіг шляхом подання нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості декларант названими правами щодо можливості подання на протязі 80 днів митному органу додаткових документів для перегляду митним органом свого рішення не наділений.

Таким чином, єдиним негативним наслідком для декларанта у випадку випуску товарів у вільний обіг шляхом подання нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості, є неможливість застосування положень ч. 7 та ч. 8 ст. 55 МК України, якими встановлено додаткові преференції для декларанта, який про незгоду заявив під час митного оформлення та здійснив випуск товару у вільний обіг під гарантію.

При цьому, ч. 1 ст. 29 і підпункт «б» п. 5 ч. 2 ст. 55 МК України врегульовує правовідносини щодо права декларанта оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до суду без будь-яких застережень чи умов (випуску та порядку випуску товарів у вільний обіг), в тому числі, за умови сплати митних платежів згідно із митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів, та/або за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу.

Крім того, ст. 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Вказаний принцип верховенства права проголошено як один із основних принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним. Національним законодавства не передбачено чіткої та передбачуваної норми закону, за якою декларант позбавляється права на захист його прав (щодо можливості скасування рішення про коригування митної вартості постановленого з порушенням закону) у випадку, якщо про обставини щодо порушеного права декларант дізнався за наслідками правового аналізу оскаржуваного рішення, дій (бездіяльності), який здійснено після випуску товарів у вільний обіг, шляхом подання нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості.

На наслідки такої нечіткості закону вказує ряд судових рішень Верховного Суду, зокрема: від 24.01.2019 у справі №821/1697/17, від 22.04.2019 у справі №815/6242/17, від 09.04.2019 у справі №825/1990/17, у яких надано правову оцінку рішенню про коригування митної вартості після випуску товару у вільний обіг незалежно від застосованого методу випуску у вільний обіг - під гарантію або шляхом подання нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості та зазначено, що встановивши обставини щодо прийняття рішення в порушення закону, суд приймає рішення стосовно задоволення вимог декларанта шляхом визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення і тим самим визнає право декларанта на захист його порушеного права у вигляді визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості незалежно від застосованого декларантом способу випуску товару у вільний обіг під гарантію чи за новою декларацією.

Отже норми національного законодавства не містять чіткої норми, яка позбавляє декларанта права на оскарження рішення про коригування митної вартості ввезеного товару та картки відмови в прийнятті митної декларації після правового аналізу винесеного митним органом рішення.

З урахуванням викладеного, оформлення ввезеного товару та випущення його у вільний обіг за новою митною декларацією не позбавляє права позивача на захист його порушеного права в цій справі незалежно від застосованого ним способу випуску товару у вільний обіг.

Таким чином доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки їх суть зводиться до констатації митного законодавства, а не помилок чи то порушень судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, а тому доводи апеляційної скарги не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідні доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Оцінюючи наведені скаржниками доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Колегія суддів також вважає за доцільне зауважити, що у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року у справі №300/2150/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 18 квітня 2023 року