Справа № 260/498/23
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 рокум. Ужгород№ 260/498/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судових засідань Гавій Л.В.

за участі представників

позивача: Калинич О.І.

відповідача 1: Фурт С.Р.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 06 квітня 2023 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 17 квітня 2023 року.

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Закарпатській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ в Полтавській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач 3, ГУ ПФУ у Вінницькій області), в якому просить:

1) Визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Закарпатській області, ГУ ПФУ в Полтавській області, ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо не врахування трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 та не призначення пенсії за віком по інвалідності ІІІ групи;

2) Рішення про відмову в призначенні пенсії за віком по інвалідності ІІІ групи ГУ ПФУ у Вінницькій області за № 99 від 03.10.2022 року та рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 03.01.2023 року за № 99 скасувати та зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області призначити пенсію за віком по інвалідності ІІІ групи з дня набуття такого права та з урахуванням трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 та нотаріального перекладу трудової книжки зареєстрованого в реєстрі за № 1891 12.10.2022 року приватним нотаріусом Ужгородського нотаріального округу Дудись В.Н.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.09.2022 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності ІІІ групи та 03.10.2022 року ГУ ПФУ у Вінницькій області (пенсійний орган, що розглядав заяву позивача за принципом екстериторіальності) прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу за № 99, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Не було розглянуто трудову книжку НОМЕР_1 від 20.06.1985 року, оскільки ім`я заявника на титульному аркуші ОСОБА_2 , не відповідає паспортним даним Хусей та період навчання з 01.09.1984 року по 07.07.1985 року, оскільки відсутній диплом.

Як зазначено в позовній заяві, в листопаді 2022 року в телефонному режимі повідомлено, що потрібно подати документи на призначення пенсії по інвалідності, оскільки надійшла довідка від Державного фонду соціального захисту до відділу міжнародних зв`язків, департамент публічно - правової роботи, Міністерства праці та соціального захисту Азербайджанської Республіки про те, що позивачу до 28.01.2021 року виплачено щомісячну трудову пенсію 3 групи інвалідності в розмірі 259,78 манатів у зв`язку із закінченням періоду працездатності. З 01.01.2021 року виплата була призупинена. Дану довідку в оригіналі було надано позивачу для перекладу та перекладено на українську мову приватним нотаріусом Ужгородського нотаріального округу Дудись В.Н. 22.12.2022 року.

29.12.2022 року позивач повторно звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності, долучивши наступні документи: диплом про навчання, оригінал трудової книжки та її нотаріальний переклад та вищезгадану довідку.

03.01.2023 року ГУ ПФУ в Полтавській області (пенсійний орган, що розглядав заяву позивача за принципом екстериторіальності) прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу за № 99, у зв`язку відсутністю необхідного 13-річного страхового стажу, підтвердженого в установленому законом порядку. Так, пенсійним органом не враховано записи трудової книжки позивача, оскільки ім`я заявника на титульному аркуші ОСОБА_2 , не відповідає паспортним даним Хусейн, а також, в трудовій книжці не зазначено дату народження, а тільки місяць та рік.

Зі змісту позовної заяви, з посиланням на норми положення Порядку № 22-1, позивач вказує на повноваження органів пенсійного фонду самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.

Ухвалою судді від 10.02.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

21.02.2023 року ГУ ПФУ в Полтавській області направлено до суду відзив на позовну заяву, згідно якого, не погоджується з вимогами позовної заяви, вважає їх безпідставними та необгрунтованими. Зазначає, що Управління відмовило у призначенні пенсії позивачу, оскільки відсутні підстави для врахування стажу згідно трудової книжки: на титульній сторінці трудової книжки відсутній підпис позивача та не зазначена дата народження позивача, що порушує вимоги пунктів 2.11. та 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

24.02.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від ГУ ПФУ в Закарпатській області, зі змісту якого, заперечує проти наведених у позовній заяві доводів та зазначає, що на підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви від 29.12.2022 року та доданих до неї документів ГУ ПФУ в Полтавській області (структурний підрозділ, що розглядав заяву позивача за принципом екстериторіальності) відмовлено останньому у призначенні пенсії по інвалідності, про що винесено рішення № 99 від 03.01.2023 року в зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи, а ГУ ПФУ в Закарпатській області лише листом № 0700-0201-8/1054 від 10.01.2023 року повідомлено про відмову у призначенні пенсії.

Так, відповідно за доданими документами страховий стаж роботи ОСОБА_1 становить - 8 місяців 7 днів (з необхідних 13 років), що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до ст. 32 Закону №1058-IV.

Водночас, зазначає, що Головним управлінням не взято до уваги трудову книжку НОМЕР_2 від 20.06.1985 року , оскільки ім`я заявника на титульній сторінці ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним ОСОБА_3 . Крім цього, в трудовій книжці не зазначено дати народження, а тільки місяць та рік, що порушує вимоги пунктів 2.11. та 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Таким чином, оскільки позивач не надав достатньо доказів на підтвердження факту належності трудової книжки (а саме: не надав уточнюючі довідки або рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, у відповідності до ч. 1 п.6 статті 315 Цивільно процесуального кодексу України, якою передбачено, що судом розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті).

Отже, підсумовуючи вищевикладене, зазначає, що вимоги позивача щодо визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Закарпатській області є безпідставними, оскільки останнє не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1

09.03.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від ГУ ПФУ у Вінницькій області, зі змісту якого, вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. 26.09.2022 року позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії по інвалідності, до якої додав трудову книжку НОМЕР_2 від 20.06.1985 року та її переклад від 29.04.2021 року.

За результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.06.1985 року, оскільки ім`я заявника на титульному аркуші ОСОБА_2 , не відповідає паспортним даним Хусейн. На момент розгляду заяви від 29.09.2022 року позивачем інші документи, крім трудової книжки, не надавалися.

Оскільки позивач не надав доказів на підтвердження факту належності трудової книжки НОМЕР_2 від 20.06.1985 року, а саме уточнюючої довідки або рішення про встановлення факту, що має юридичне значення у відповідності до ч. 1 п. 6 ст. 315 УПК України, у Головного управління відсутні правові підстави для призначення пенсії по інвалідності, а відтак вимоги позивач є безпідставними.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимог підтримала, представник відповідача 1 проти задоволення позовних вимог заперечив.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши думку представників позивача та відповідача 1, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 26.09.2022 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Розглянувши документи, подані для призначення пенсії, ГУ ПФУ у Вінницькій області (територіальним органом Пенсійного фонду України, що розглядав заяву позивача за принципом екстериторіальності) рішенням № 99 від 03.10.2022 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (страховий стаж позивача 0 років 0 місяців 0 днів) (а.с.19), про що позивача повідомлено листом ГУ ПФУ в Закарпатській області № 0700-0201-8/37935 від 05.10.2022 року (а.с.18).

Зі змісту вказаного рішення, за доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано: період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.06.1985 року, оскільки ім`я заявника на титульному аркуші ОСОБА_2 , не відповідає паспортним даним, а також, період навчання з 01.09.1984 року по 07.07.1985 року, оскільки відсутній диплом.

В подальшому, позивач повторно звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності та рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області (територіальним органом Пенсійного фонду України, що розглядав заяву позивача за принципом екстериторіальності) від 03.01.2023 року № 99 позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку (а.с.15), про що позивача повідомлено листом ГУ ПФУ в Закарпатській області № 0700-0201-8/1054 від 10.01.2023 року.

Зі змісту вказаного рішення, 29.12.2022 року позивач звернувся до управління із заявою про призначення пенсії по інвалідності, надавши наступні документи: паспорт, код, трудову книжку, диплом. До підрахунку загального страхового стажу трудова книжка НОМЕР_2 від 20.06.1985 року не береться до уваги, оскільки ім`я заявника на титульному аркуші ОСОБА_2 , не відповідає паспортним даним ОСОБА_3 . Необхідні уточнюючі довідки за періоди роботи згідно трудової книжки. В трудовій книжці не зазначено дата народження, а тільки місяць та рік.

Аналіз наданих документів показує, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 8 місяців 7 днів, якого не достатньо для призначення пенсії по інвалідності.

Вважаючи відмову в призначенні пенсії протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд констатує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 46 Конституції України, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058).

Відповідно до ст. 11 Закону №1058 загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

У відповідності до ч. 1 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно ст. 9 Закону № 1058, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону №1058 пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого ст. 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону №1058 особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.

Як встановлено судом, позивач є особою з інвалідністю ІІІ групи, що підтверджується Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ № 791680. На момент звернення до пенсійного органу вік позивача становив 55 років.

Таким чином, суд звертає увагу, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності у випадку наявності у нього 13 років страхового стажу.

Так, зі змісту рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 03.10.2022 року за № 99, позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зокрема, позивачу не було зараховано період навчання з 01.09.1984 року по 07.07.1985 року, оскільки відсутній диплом.

Дійсно, як вбачається із наявної в матеріалах справи розписки-повідомлення від 26.09.2022 року, разом із заявою про призначення пенсії, позивачем надано пенсійному фонду наступні документи: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, заява про призначення/перерахунок пенсії, паспорт, виписка з акту огляду МСЕК про встановлення групи інвалідності, довідка про відкритий рахунок в банку, пам`ятка пенсіонера, трудова книжка або документи про стаж. Разом з тим, в переліку документів, яких недостатньо для призначення пенсії вказаний: атестат.

В контексті наведеного суд зазначає, що за приписами п.п. 4.7, 4.8 Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник сервісного центру, крім іншого, повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Отже, орган ПФУ має певний обсяг прав та обов`язків при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення. Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Враховуючи викладене, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження задля повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися. Відповідачу слід врахувати, що у випадку якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав обов`язок повідомити позивачу про необхідність надання необхідних документів, в даному випадку, диплому.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 03.10.2022 року № 99, прийнято без повного з`ясування усіх обставин справи та дослідження не в повному обсязі документів наданих позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії та підлягає скасуванню із вказаних підстав.

Що стосується рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 03.01.2023 року № 99, суд зазначає наступне.

Так, зі змісту вказаного рішення, до підрахунку загального страхового стажу позивача не взято до уваги трудову книжку НОМЕР_2 від 20.06.1985 року, оскільки ім`я заявника на титульному аркуші ОСОБА_2 , не відповідає паспортним даним Хусейн. Необхідні уточнюючі довідки за періоди роботи згідно трудової книжки. В трудовій книжці не зазначено дата народження, а тільки місяць та рік, що і стало підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії по інвалідності.

З даного приводу суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29.06.2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Відповідно до ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення", органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі.

Отже, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії. Суд зазначає, що наявність сумнівів у відповідача, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу. Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року, справа №127/9055/17.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо суд приходить висновку, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу період з 01.09.1984 року по 07.05.1985 року, з 15.07.1985 року по 31.08.1985 року, з 17.10.1985 року по 12.12.1998 року, оскільки трудова книжка позивача містить необхідні записи про період навчання та роботи.

При цьому, суд констатує, що записи в трудовій книжці виконано на іноземній (азербайджанській) мові та як зазначено у спірному рішенні - ім`я заявника на титульному аркуші ОСОБА_2 , не відповідає паспортним даним Хусейн, а також, в трудовій книжці не зазначено дата народження, а тільки місяць та рік.

Судом досліджено трудову книжку позивача, та встановлено, що всі спірні записи в трудовій книжці зроблені у відповідності до чинного у відповідний час нормативно-правового акту - Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах, організаціях, що затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 року №162.

Згідно з вказаною Інструкцією заповнення трудової книжки проводиться роботодавцем, а не працівником.

Позивачем, до позовної заяви було надано переклад трудової книжки НОМЕР_2 від 20.06.1985 року з азербайджанської мови на українську мову, який зроблено перекладачем ОСОБА_4 , який засвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дудись В.Н., з тексту якого вбачається, що ім`я позивача українською мовою « ОСОБА_1 », що відповідає паспортним даним позивача. Отже дана обставина підтверджує факт приналежності даної трудової книжки одній особі і посилання відповідача на невідповідність ім`я паспортним даним, є необгрунтованим.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового та пільгового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

28 липня 1995 року між урядами України та була підписана Угода про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення (ратифікована Верховною Радою України 07.05.1996 року, набула чинності з 02.11.1996 року).

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Угоди пенсійне забезпечення громадян сторін осіб без громадянства, а також членів їх сімей здійснюється компетентними установами за законодавством і за рахунок коштів Сторони, на території якої вони постійно проживають.

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством Сторін, крім випадків, передбачених статтею 9 цієї Угоди.

Статтею 3 Угоди передбачено, що при визначенні права на пенсію, в тому числі на пільгових умовах і за вислугу років, враховується трудовий стаж, набутий на території України (і) або Азербайджанської Республіки, а також трудовий стаж на території держав, які входили до складу колишнього СРСР до 01.01.1992 року.

Відповідно до ст. ст. 4,5 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у встановленому порядку на території однієї Сторони, приймаються без легалізації на території другої Сторони. Обчислення пенсій здійснюється із заробітку (прибутку) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Відтак, доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо спірних періодів навчання та роботи відповідачем суду не надано. При цьому, при вирішенні спору суд врахував, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

Також, той факт, що в паспорті позивача його ім`я українською мовою зазначено « ОСОБА_1 », а не як у трудовій книжці, не може бути підставою для відмови у зарахуванні певних періодів його роботи до страхового стажу, оскільки при видачі паспорта переклад прізвища здійснювався відповідальними працівниками відповідного підрозділу УМВС, що не залежало від волі та дій позивача, а тому допущені помилки при заповненні документів позивача не можуть обмежувати його права.

Суд звертає увагу, що відповідач посилається на Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджену наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 року, тобто на Інструкцію, якої на момент заповнення трудової книжки (окрім періоду з 29.07.1993 року по 12.12.1998 року) взагалі не існувало, та в оскаржуваному рішенні взагалі не міститься посилань щодо того, які вимоги чинного, на той час, законодавства не дотримано при заповненні трудової книжки позивача.

З огляду на наведене позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення від 03.01.2023 року про відмову у призначенні пенсії позивачу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Разом з тим, предметом позову, серед іншого, є правомірність оскаржуваного рішення відповідача від 03.01.2023 року № 99 про відмову у призначенні пенсії з підстав не зарахування певних періодів роботи до страхового стражу позивача, а не сама відмова у зарахуванні таких періодів, тому у спірних правовідносинах належним, достатнім та необхідним (ефективним) способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії по інвалідності та зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію згідно його заяви від 29.12.2022 року (оскільки саме із заявою від 29.12.2022 року позивачем подано до пенсійного органу необхідні документи для призначення пенсії).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами 2 та 3 не доведено правомірності оскаржуваних рішень, вимоги позову відповідають вимогам законодавства та встановленим судом обставинам справи, та, за наведених обставин, позов слід задовольнити частково, визнавши протиправними та скасувавши рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ГУ ПФУ у Вінницькій області від 03.10.2022 року № 99 та ГУ ПФУ в Полтавській області від 03.01.2023 року № 99 та зобов`язавши ГУ ПФУ в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 29 грудня 2022 року

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4 ), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (м. Полтава, вул. Соборності, 66 ), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 03 жовтня 2022 року № 99 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 .

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 03 січня 2023 року № 99 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування - з 29 грудня 2022 року.

5. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

6. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Рейті