Справа № 380/36/23
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/36/23 пров. № А/857/2437/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участю секретаря судового засідання: Зінчук Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Перунова Віктора Володимировича, Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року, ухвалене суддею Брильовським Р.М. у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження у справі №380/36/23 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними і скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

02 січня 2023 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача - Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 13.12.2022 року у виконавчому провадженні №69326069, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кіт Вікторією Юріївною;

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 13.12.2022 року у виконавчому провадженні №69326032, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кіт Вікторією Юріївною;

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 13.12.2022 року у виконавчому провадженні №69325954, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кіт Вікторією Юрїівною;

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 13.12.2022 року у виконавчому провадженні №69325874, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кіт Вікторією Юрїівною.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Рішення мотивоване тим, що позивач жодних перешкод стягувачам не чинила у спілкуванні та зустрічах з онуком ОСОБА_3 , як це передбачено рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 01.11.2021. Суд виснував, що позивачем 10.12.2022 не порушено порядку спілкування та участі у вихованні онука ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) шляхом перебування онука з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за місцем їх проживання: АДРЕСА_1 в першу і третю суботи щомісяця з 14:00 год. по 18:00 год. та другу і четверту неділю місяця з 10:00 год. по 14:00 год.

Враховуючи вищенаведене, суд той факт, що дитина відмовилася залишатися з бабусею та дідусем, а доказів впливу матері на це відповідачем не надано, суд дійшов висновку про поважність причин непроведення спілкування та зустрічі стягувачів з онуком ОСОБА_3 10.12.2022.

Суд встановив, що державним виконавцем в оскаржуваній постанові про накладення штрафу не надано вмотивованого обґрунтування про визнання або не визнання причин не виконання рішення суду неповажними.

Згідно висновків суду першої інстанції, всупереч вимогам Закону №1404-VІІІ державний виконавець не надав оцінки поважності причин незабезпечення онука для участі бабусі і дідуся у спілкуванні з ним.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач та представник ОСОБА_1 - адвокат Перунов Віктор Володимирович оскаржили його в апеляційному порядку. Вважають, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, представника скаржника Косенка В.О., обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву позивача на апеляційну скаргу відповідача, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити з наступних підстав.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження №69602489, до складу якого входять виконавчі провадження АСВП №69326069, №69325954, №69326032, №69325874 з примусового виконання виконавчого листа № 466/3563/19 виданого 08.06.2022 Шевченківським районним судом м.Львова про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 , ОСОБА_4 перешкод у спілкуванні та зустрічах з онуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до встановленого судом графіку; встановлення ОСОБА_1 , ОСОБА_4 порядку спілкування та участі у вихованні онука ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) шляхом перебування онука з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за місцем їх проживання: АДРЕСА_1 в першу і третю суботи щомісяця з 14:00 год. по 18:00 год. та другу і четверту неділю місяця з 10:00 год. по 14:00 год. (без присутності матері ОСОБА_2 ).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 01 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 28.04.2022, встановлено ОСОБА_1 , ОСОБА_4 порядок спілкування та участі у вихованні онука ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) шляхом перебування онука з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за місцем їх проживання: АДРЕСА_1 в першу і третю суботи щомісяця з 14:00 год. по 18:00 год. та другу і четверту неділю місяця з 10:00 год. по 14:00 год. (без присутності матері ОСОБА_2 ); зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 , ОСОБА_4 перешкод у спілкуванні та зустрічах з онуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до встановленого судом графіку.

Заява стягувача про примусове виконання рішення надійшла до відповідача разом із виконавчими документами 04.07.2022.

Державним виконавцем 05.07.2022 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

13.12.2022 державним виконавцем винесено постанови про накладення на боржника штрафу у розмірі 3400 грн у ВП №№69326069, №69325954, №69326032, №69325874.

ОСОБА_2 , вважаючи постанови про накладення штрафу від 13.12.2022 у ВП №69326069, ВП №69326032, ВП №69325954, ВП №69325874, винесені державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кіт Вікторією Юріївною, протиправними, звернулась до суду з вимогами про їх скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII врегульовано, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (пункти 1, 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Приписами статті 63 Закону №1404-VIII передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга).

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (частина третя).

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (частина четверта).

Відповідно до положень статті 64-1 Закону №1404-VIII виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем (частина друга).

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність (частина третя).

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом (частина четверта).

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (частина п`ята).

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею (частина шоста).

Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону (частина сьома).

Відповідно до статті 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина друга).

Між тим, наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень.

Згідно п. 1 Інструкції, ця Інструкція розроблена відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 9 розділу ІХ Інструкції, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 64-1 Закону.

При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 64-1 Закону.

Крім того, судом враховано, що згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності постанов державного виконавця про накладення штрафу у ВП №69326069, ВП №69326032, ВП №69325954, ВП №69325874 від 13.12.2022, якими за повторне невиконання рішення суду на позивача накладено штрафи у розмірі 3 400,00 грн кожною постановою.

В даному випадку, державним виконавцем встановлено, що позивачем, як боржником у виконавчому провадженні, не забезпечено спілкування дитини ОСОБА_3 з дідом та бабою та, як наслідок, не виконано рішення суду про зобов`язання не чинити ОСОБА_1 , ОСОБА_4 перешкод у спілкуванні та зустрічах з онуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до встановленого судом графіку.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

В даному випадку, позивач не заперечує, що рішення суду про встановлення порядку спілкування та участі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у вихованні онука ОСОБА_3 не виконується.

При цьому, позивач вважає, що нею не чинились перешкоди у спілкуванні стягувачів з дитиною. Натомість, відмова у спілкуванні з дідом та бабою є з власної волі дитини. На переконання позивача, обставина, яка ускладнює виконання рішення, є поважною у розумінні статей 63, 75 Закону України «Про виконавче проваження», що виключає відповідальність за невиконання рішення суду.

Між тим, з аналізу вищенаведених норм законодавства вбачається, що накладення штрафу за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності такого боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).

Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано з поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем.

Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника накладено штраф за невиконання судового рішення потрібно з`ясувати в чому полягає причина невиконання судового рішення у відведений строк.

Судом встановлено, що підставою для винесення постанов про накладення на позивача повторних штрафів слугували акти державного виконавця від: 14.08.2022, 20.08.2022, 28.08.2022, 03.09.2022, 11.09.2022, 09.10.2022, 15.10.2022, 23.10.2022, 29.10.2022, 06.11.2022, 12.11.2022, 20.11.2022, 10.12.2022, якими було встановлено факт невиконання позивачем, як боржником у виконавчому провадженні, судового рішення у цивільній справі № 466/3563/19.

В свою чергу, згідно ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В даному випадку, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року у справі № 380/12442/22, визнано правомірними попередні постанови державного виконавця про накладення на ОСОБА_2 штрафів через безпідставне невиконання останньою рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 01.11.2021 у справі № 466/3563/19, яке набрало законної сили 28.04.2022.

В свою чергу, актами державного виконавця зафіксовано та позивачем не спростовано доводів скаржника відповідача у справі про те, що станом на 13.12.2022 виконання рішення суду жодного разу не відбулось.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що наявність вищевказаних судових рішень підтверджує систематичний характер невиконання рішення суду позивачем.

Дії, що повинна вчинити позивач на виконання рішення суду відображено у виконавчому документі, передбачено графік побачень з дитиною та чітко вказано на перебування онука за місцем перебування стягувачів за виконавчим провадженням без присутності матері.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції констатував, що позивач не мала умислу на невиконання рішення, жодних перешкод у спілкуванні та зустрічах стягувачам з онуком позивач не чинила, натомість співпрацювала з державним виконавцем, повідомляла про прибуття дитини до стягувачів.

Однак, попри наведене зі змісту актів державного виконавця зокрема слідує, що позивач не з`явилась за вказаною адресою без поважних причин (акт від 20.08.2022, акт від 28.08.2022, акт від 12.11.2022), дитина відмовилась бачитись з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (акт від 14.08.2022), дитина під впливом матері відмовилась залишатись за визначеною адресою, позивач відмовилась залишати дитину (акт від 11.09.2022, акт від 13.09.2022, акт від 09.10.2022, акт від 15.10.2022, акт від 23.10.2022, акт від 29.10.2022, акт від 06.11.2022, акт від 10.12.2022), позивач відмовилась покидати місце виконання рішення суду в частині «без присутності матері» (акт від 15.10.2022).

До проведення виконавчих дій окрім сторін виконавчого провадження залучались інспектори сектору ювенальної превенції ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , державні виконавці ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , спецілісти відділу ДВС ОСОБА_9 , поняті, 603 екіпаж Капрал УПП у м. Львові, практичний психолог-психотерапевт ОСОБА_10 та всі ці особи як учасники примусового виконання підписами засвідчили факт невиконання позивачем рішення суду.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що згідно ст. 64-1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавцю надано право лише двічі накладати штраф в одинарному та подвійному розмірі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, існування багаторівневої структури суспільних відносин в Україні, потребує не лише законодавчого врегулювання останніх, але й вторинного, детальнішого і конкретизуючого нормативного регулювання, шляхом прийняття відповідних підзаконних нормативно-правових актів.

В даному випадку, у спірних правовідносинах такими підзаконними нормативно-правовими актами є Інструкція з організації примусового виконання рішень.

В свою чергу, відповідною Інструкцією встановлено, що при кожному наступному невиконанні боржником рішення суду державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу.

Тому, на переконання колегії суддів, повторним невиконанням судового рішення в розумінні ст. 64-1 ЗУ «Про виконавче провадження» є встановлений відповідним актом факт кожного наступного невиконання боржником судового рішення після складання акту про невиконання такого рішення вперше та винесення відповідної постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення без поважних причин.

Описаний вище спосіб участі стягувачів у спілкуванні з онуком визначений судом у рішенні з урахуванням насамперед інтересів дитини, позиції служби у справах дітей, бажання баби та діда систематично спілкуватися з дитиною, позиції матері, вікових особливостей дитини, наявність психоемоційних перешкод у спілкуванні, а тому боржник при виконанні рішення суду не може чинити перешкоди у виконанні рішення суду з покликанням не неврахування фізичного чи психоемоційного стану дитини, її інтересів й вікових потреб.

Доводи позивача фактично свідчать про її незгоду з рішенням Шевченківського районного суду від 01 листопада 2021 року у справі №466/3563/19, яке набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню.

Аналіз встановлених обставин свідчить про те, що позивач без поважних причин не виконує рішення Шевченківського районного суду від 01 листопада 2021 року у справі №466/3563/19, а тому постанови про накладення на ОСОБА_2 штрафу у розмірі 3400 грн відповідачем винесено у межах наданих повноважень та на підставі норм діючого законодавства.

За наслідками офіційного з`ясування фактичних обставин справи судом апеляційної інстанції установлено, що визначений статтею 64-1 Закону України "Про виконавче провадження" алгоритм дій державним виконавцем дотримано.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що виконання рішення суду носить триваючий та неодноразовий характер, а тому формальне позбавлення державного виконавця будь-яких засобів впливу на боржника, спричинить неможливість виконання відповідного рішення суду. Позивач, як боржник за виконавчими документами, повинна бути обізнаною із встановленням відповідальності за невиконання рішення суду.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку доводам учасників справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що державний виконавець при винесені оскаржуваних постанов належним чином перевірив як факт виконання судового рішення боржником на момент винесення спірних постанов, так і дослідив поважність не виконання такого, оскаржувані постанови про накладення на позивача штрафу за повторне невиконання рішення суду винесені з дотриманням норм чинного законодавства, у спосіб та в порядку, які встановлені Законом України «Про виконавче провадження», а тому позовні вимоги про їх скасування є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що параграфом другим Глави 11 «Особливості позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ» КАС України визначено розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ.

До термінових справи належать справи з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, особливості провадження яких визначено статтею 287 КАС України.

Статтею 268 КАС України встановлено особливості повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду окремих категорій адміністративних справ. Так, відповідно до частини першої вказаної статті, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч.2, 3 ст.268 КАС України).

Отже, нормами КАС України визначено розгляд даної категорії справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи, що, відповідно, унеможливлює її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 317 КАС України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду з підстав визначених п. 7 ч. 3 ст. 317 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 242, 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Перунова Віктора Володимировича, Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року у справі №380/36/23 скасувати.

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 17.04.2023 згідно з ч.3 ст.321 Кодексу адміністративного судочинства України.