Справа № 160/13757/22
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 квітня 2023 року м. Дніпросправа № 160/13757/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

за участю:

представника відповідача: Куцугуб О.Ю.,

представника відповідача: Булах Є.Ю.

представника позивача: Бойко Н.О.,

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.11.2022, (суддя суду першої інстанції Серьогіна О.В.), прийняту в порядку письмового провадження в м. Дніпро, в адміністративній справі № 160/13757/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

06.09.2022 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДМС у Дніпропетровській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДМС у Дніпропетровській області № 127 від 10.12.2021 Про відмову особі в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відносно ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління ДМС у Дніпропетровській області прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка Казахстану. В березні 2011 року було зареєстровано шлюб між позивачем та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Через психологічні та фізичні знущання чоловіка їй довелося втекти до України, де проживав її батько. Дитина позивача - ОСОБА_4 , проживає в Україні з 1 року, в неї тут є друзі, вона ходить до школи. Для доньки позивача, Україна - це її дім, їхати в Казахстан дитина не бажає. Крім того, в Україні позивач зустріла чоловіка, зараз вони проживають разом. На даний час позивач народила від нього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 22.11.2021 позивач звернулася в своїх інтересах та інтересах своєї малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. 16.12.2021 позивач отримала від відповідача повідомлення про відмову особі в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 13.12.2021 № 15-21, винесеного на підставі наказу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області № 127 від 10.12.2021, яким повідомлено, що ОСОБА_1 та її неповнолітній дитині ОСОБА_4 відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Не погодившись з вказаним наказом, позивач звернулася зі скаргою до ДМС України. Проте, позивач отримала повідомлення від 22.03.2022 № 02-22, яким останню повідомлено про відхилення скарги від 22.12.2021. Позивач не погоджується з оскаржуваним наказом, вважає його протиправними та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що висновок про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту стосовно позивача не містить достатніх та переконливих підстав для вищевказаної відмови позивачу з підстав того, що його заява є очевидно необгрунтованою. З огляду на викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.11.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково. Суд першої інстанції визнанав протиправним та скасував наказ Головного управління ДМС у Дніпропетровській області № 127 від 10.12.2021 Про відмову особі в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відносно ОСОБА_1 . Зобов`язав Головне управління ДМС у Дніпропетровській області (вул. В. Липинського, буд. 7, м. Дніпро, 49000, ) прийняти стосовно ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія № НОМЕР_1 , виданий Міністерством Юстиції Республіки Казахстан від 04.03.2013 року, довідка про звернення за захистом в Україні № 003270 від 22.11.2021) рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що у позивача відсутні як суб`єктивна, так і об`єктивна сторіна побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, наявність яких є обов`язковою умовою для надання особі статусу біженця. Зазначає, що викладені особисті обставини позивача - громадянки Казахстану ОСОБА_6 , з урахуванням актуальної інформації про країну походження позивача, зібраної та всебічно і об`єктивно проаналізованої Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в ході здійснення процедури розгляду заяви ОСОБА_7 , якій було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, відповідно до частиною 6 статті 8 цього Закону, не змінилися, тобто заява носить характер зловживання, що відповідно до частини 6 статті 8 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту є підставою для прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Отже, вважає, що розгляд заяви ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, прийняття рішення про відмову в. оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянці Казахстану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з неповнолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оформленого наказом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 10.12.2021 року № 127, здійснено ГУ ДМС у Дніпропетровській області на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідач наголошує, що позивач вже раніше зверталась з аналогічною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зазначала ті ж самі підстави, відповідачем було зазначену заяву розглянуто по суті та відмовлено в її задоволенні.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку дослідженим судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою Казахстану.

В березні 2011 року було зареєстровано шлюб між позивачем та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Через психологічні та фізичні знущання чоловіка їй довелося втекти до України, де проживав її батько. Дитина позивача - ОСОБА_4 , проживає в Україні.

В подальшому, в Україні позивач зустріла чоловіка, зараз вони проживають разом. На даний час позивач народила від нього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

04.01.2018 року ОСОБА_1 , звернулась до ГУ ДМС у Дніпропетровській із заявою про визнання її та її неповнолітньої дитини біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Наказом ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 23.01.2018 року № 5 прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянки Казахстану ОСОБА_1 та її неповнолітньої дитини.

Після вивчення документів, перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, ГУ ДМС у Дніпропетровській області було підготовлено рекомендаційний письмовий висновок щодо відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за результатами розгляду особової справи №2018DP0001 громадянки Казахстану ОСОБА_8 , та 23.04.2021 року направлено на адресу Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України, для прийняття остаточного рішення.

23.05.2018 року ДМС прийнято рішення № 171-18 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянці Казахстану ОСОБА_1 та її неповнолітній дитині ОСОБА_9 .

Не погодившись із вказаним рішенням відповідача 13.06.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування рішення ДМС України № 171-18 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов`язання повторно розглянути заяву-анкету про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 року у справі № 804/4287/18, яке набрало законної сили 21.07.2021 року, Дніпропетровським окружним адміністративним судом адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення, та встановлено, що позивачем не надано аргументованих та обґрунтованих пояснень з урахуванням критеріїв про причини, з яких позивач не може повернутися в країну своєї громадянської належності, достовірних доказів та аргументованих пояснень про факти переслідування та доводів щодо відмови країни її громадянської належності захищати її права від дискримінації, переслідувань, що свідчить про відсутність належного обґрунтування побоювань стати жертвою переслідувань та про неможливість користуватися захистом країни свого походження.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.07.2021 року у справі № 804/4287/18 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 року в адміністративній справі № 804/4287/18 залишено без змін.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 08.09.2021 року у справі № 804/4287/18 касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 року в адміністративній справі № 804/4287/18 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21.06.2021 року у справі № 804/4287/18 повернуто особі, яка подала касаційну скаргу за відсутністю підстав для касаційного оскарження.

22.11.2021 року позивач знову звернулася в своїх інтересах та інтересах своєї малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Після вивчення документів, перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, ГУ ДМС у Дніпропетровській області було підготовлено рекомендаційний письмовий висновок про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 10.12.2021 року. У вказаному висновку зазначено, що у зв`язку з тим, що підстави у заяві, яку подано особою, якій було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додатковою захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, відповідно до частиною 6 статті 8 цього Закону, не змінилися, тобто заява носить характер зловживання, доцільно прийняти рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянці Казахстану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з неповнолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

10.12.2021 року відповідачем винесено наказ про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту №127.

16.12.2021 року позивач отримала від Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повідомлення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 13.12.2021 року № 15-21, яким повідомлено, що ОСОБА_1 та її неповнолітній дитині ОСОБА_4 , відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У вказаному повідомленні підставою для відмови в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту зазначено наказ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області № 127 від 10.12.2021 року.

Не погодившись із вказаним наказом, позивач звернулася зі скаргою до ДМС України.

Проте, позивач отримала повідомлення від 22.03.2022 року № 1201.3.3-2130/12.3-22, яким останню повідомлено про відхилення скарги від 22.12.2021 року на наказ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 10.12.2021 року № 127 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянки.

Не погодившись з відмовою відповідача позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач необґрунтовано вирішив заяву позивача по суті без оформлення документів для вирішення цього питання, чим порушив порядок розгляду заяви, відтак суд зобов`язав відповідача прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання особи біженцем або собою, що потребує додаткового захисту.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначає Закон України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.1 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Статтею 3 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту передбачено, що біженець чи особа, яка потребує додаткового захисту або якій надано тимчасовий захист, не може бути вислана або примусово повернута до країни, де їх життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, а також з інших причин, що визнаються міжнародними договорами чи міжнародними організаціями, учасниками яких є Україна, як такі, що не можуть бути повернуті до країн походження.

Біженець чи особа, яка потребує додаткового захисту або якій надано тимчасовий захист, не може бути вислана або примусово повернута до країн, де вони можуть зазнати катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання або з яких вони можуть бути вислані або примусово повернуті до країн, де їх життю або свободі загрожує небезпека за ознаками віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, а також з інших причин, що визнаються міжнародними договорами чи міжнародними організаціями, учасниками яких є Україна, як такі, що не можуть бути повернуті до країн походження.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Згідно зі статтею 6 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа: яка вчинила злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людства і людяності, як їх визначено у міжнародному праві; яка вчинила злочин неполітичного характеру за межами України до прибуття в Україну з метою бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, якщо таке діяння відповідно до Кримінального кодексу України належить до тяжких або особливо тяжких злочинів; яка винна у вчиненні дій, що суперечать меті та принципам Організації Об`єднаних Націй; стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні; яка до прибуття в Україну була визнана в іншій країні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; яка до прибуття в Україну з наміром бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, перебувала в третій безпечній країні. Дія цього абзацу не поширюється на дітей, розлучених із сім`ями, а також на осіб, які народилися чи постійно проживали на території України, а також їх нащадків (дітей, онуків).

Згідно ч. 12 ст. 7 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту: реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи; ознайомлює заявника або його законного представника під їх власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами та обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; проводить дактилоскопію особи, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; у разі потреби направляє особу на обстеження для встановлення віку у порядку, встановленому законодавством України; заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та членів її сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім`єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник; заповнює інші необхідні документи; оформлює особову справу; роз`яснює порядок звернення про надання безоплатної правової допомоги відповідно до закону, що регулює надання безоплатної правової допомоги; заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.

Відповідно до ст. 8 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

У разі подання законним представником дитини, розлученої із сім`єю, заяви про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, без попереднього розгляду заяви.

Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися (частина 6 ст.8).

Відповідно до ч.6 ст.9 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, спільно з органами Служби безпеки України проводить перевірку обставин, за наявності яких заявника не може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абзаців другого - четвертого частини першої статті 6 цього Закону.

Згідно з ч.8 ст.9 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту у разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, поданої заявником, необхідності у встановленні справжності і дійсності поданих ним документів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, має право звертатися з відповідними запитами до органів Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжніх фактів стосовно особи, заява якої розглядається. Такі звернення розглядаються у строк, визначений законодавством України.

Частина 3 статті 10 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту передбачає, що у разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, необхідності у встановленні справжності і дійсності документів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, має право звертатися з відповідними запитами до Міністерства закордонних справ України, Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжніх фактів стосовно особи, особова справа якої розглядається.

З метою забезпечення конфіденційності інформації про заявників та захисту членів їхніх сімей, які можуть залишатися в країні їх походження, органи державної влади під час проведення зазначених заходів повинні уникати надсилання запитів з персональними даними заявників до спеціальних правоохоронних органів (служб) країни походження заявників.

Частиною 5 статті 10 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту встановлено, що за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджені Наказом МВС України від 07.09.2011 №649 (далі - Правила №649).

Згідно з п.4.1 Правил №649, під час попереднього розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС (особа, яка веде справу) протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви:

а) проводить співбесіду із заявником з дотриманням правил, встановлених частинами другою та третьою статті 8 Закону. У разі залучення перекладача для участі в співбесіді, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС перед початком співбесіди попереджає перекладача про необхідність дотримання умов конфіденційності, що оформлюється розпискою про нерозголошення відомостей, що містяться в особовій справі заявника. Результати співбесіди оформлюються відповідним протоколом співбесіди з особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що підписується цією особою або її законним представником, перекладачем, адвокатом, психологом, педагогом (за наявності);

б) розглядає відомості, наведені в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та інші документи, вимагає додаткові відомості, що можуть підтверджувати наявність чи відсутність підстав для прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

в) готує письмовий висновок щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У висновку обов`язково робиться посилання на використану інформацію про країну походження заявника, включаючи сторінки, назви інформаційних звітів, роки та найменування установ чи організацій, що його підготували, посилання на електронну адресу, якщо звіти було опубліковано в Інтернеті, та її співвідношення із змістом заяви та відомостями, отриманими під час співбесіди із заявником або його законним представником. Цей висновок повинен включати посилання на точну, актуальну інформацію з декількох джерел.

Пунктом 4.3 Правил №649 передбачено, що на підставі письмового висновку уповноваженої посадової особи територіального органу ДМС щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС в межах установленого строку приймає одне з таких рішень:

а) про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

б) про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до підпункту е пункту 5.1. Правил №649, після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС (особа, яка веде справу) готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 20).

Висновок складається за результатом оцінки заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, комплексного та системного вивчення документів, наявних в особовій справі заявника, та перевірки фактів, повідомлених заявником або його законним представником.

Відомості та обставини, про які зазначено у заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і які не підтверджуються документами або іншими фактичними даними, можуть бути враховані під час підготовки висновку за умови, що твердження заявника стосовно обставин, зазначених у заяві, є послідовними і правдоподібними, надана ним інформація не суперечить загальновідомим відомостям, що мають відношення до справи заявника та встановлена загальна правдоподібність заяви.

Оцінка заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється на індивідуальній основі і включає в себе вивчення наявних відомостей про: всі відповідні факти, що стосуються країни походження на момент прийняття рішення щодо заяви, в тому числі закони і інші нормативно-правові акти країни походження заявника і порядок їх застосування; відповідні твердження і документи, представлені заявником, у тому числі інформацію про те, що заявник був або може стати об`єктом переслідування чи об`єктом завдання серйозної шкоди; особисті дані і обставини заявника, включаючи інформацію про те, що заявник був чи може стати об`єктом переслідування чи йому може бути завдано серйозної шкоди.

Той факт, що заявник вже був об`єктом переслідувань або йому було завдано серйозної шкоди, наявність прямих загроз такого переслідування або такої шкоди є важливим показником цілком обґрунтованих побоювань заявника стати жертвою переслідування або реального ризику отримати серйозну шкоду.

У висновку обов`язково робиться посилання на використану інформацію про країну походження заявника, включаючи сторінки, назви інформаційних звітів, роки та найменування установ чи організацій, що його підготували, посилання на електронну адресу, якщо звіти було опубліковано в Інтернеті, та її співвідношення із змістом заяви та відомостями, отриманими під час співбесіди із заявником.

У висновку викладається обґрунтована пропозиція територіального органу ДМС щодо прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Висновок уповноваженої посадової особи територіального органу ДМС, на яку покладено розгляд справи, погоджується керівником структурного підрозділу територіального органу, до повноважень якого належить реалізація законодавства у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, та затверджується заступником керівника територіального органу ДМС, який відповідно до розподілу обов`язків спрямовує і координує діяльність структурного підрозділу з питань біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Таким чином, зі змісту наведених вище правових приписів вбачається, що попередній розгляд заяви територіальним органом ДМС проводиться протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви та передбачає: проведення співбесіди із заявником і оформлення її результатів відповідним протоколом співбесіди; розгляд відомостей, наведених заявником у заяві та доданих до неї документів; витребування додаткових відомостей; підготовка письмового висновку щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. За результатами таких дій органи міграційної служби приймають рішення про оформлення документів або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом територіального органу ДМС.

Закон України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту визначає наступні етапи щодо заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту:

- подання заяви про визнання біженцем або особи, що потребує додаткового або тимчасового захисту, та її прийняття уповноваженим органом (ч.6 ст. 5 Закону №3671-VI);

- оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Цей етап включає попередній (формальний) розгляд заяви, без розгляду заяви по суті (статті 7-8 Закону №3671-VI);

- безпосередньо розгляд заяви по суті та прийняття рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (статті 9-10 Закону № 3671-VI).

Так, статтею 8 вказаного Закону передбачається безпосередня реєстрація заяви-анкети та формування справи, за результатом чого (триває 15 робочих днів з моменту реєстрації заяви-анкети) приймається рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання.

На цьому етапі, згідно з частиною 6 статті 8 зазначеного Закону, фактично здійснюється відхилення очевидно необгрунтованих заяв, тобто тих, де відсутні обставини, що вказані в пункті 1 чи 13 статті 1 Закону №3671-VI, а також, якщо особа видає себе за іншу особу, або якщо раніше особа вже зверталась з такою заявою.

Встановлені обставини справи відчать, що позивач вже зверталась із заявою про визнання її біженцем, однак їй було відмовлено в наданні статусу біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту.

23.05.2018 ДМС було прийнято рішення № 171-18 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянці Казахстану ОСОБА_1 та її неповнолітній дитині ОСОБА_4 .

Не погодившись із вказаним рішенням відповідача 13.06.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування рішення ДМС України № 171-18.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 року у справі № 804/4287/18, яке набрало законної сили 21.07.2021 року, Дніпропетровським окружним адміністративним судом адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.07.2021 року у справі № 804/4287/18 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 року в адміністративній справі № 804/4287/18 залишено без змін.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.09.2021 року у справі № 804/4287/18 касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 року в адміністративній справі № 804/4287/18 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21.06.2021 року у справі № 804/4287/18 повернуто особі, яка подала касаційну скаргу за відсутністю підстав для касаційного оскарження.

З урахуванням попередньої відмови в надання відповідного статусу їй та її дитині, відмова на стадії попереднього розгляду заяви, без оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є правомірною, адже як видно з наданих відповідачем копій заяв анкет позивача відомості, зазначені як обставини у зв`язку з якими позивач зветалась із відповідною заявою у 2018 році та відомості зазначені позивачем при зверненні із заявою про визнання її та її дитини біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту в 2021 році є фактично ідентичними. Те саме підтверджується й копіями протоколів співбесіди.

Так, підставою для звернення із заявами про визнання позивача та її доньки біженцями або особами, що потребують додаткового захисту як в 2018 році так і 2021 році слугували побоювання позивача власного колишнього чоловіка, якій на її думку, хоче забрати в неї дитину, здійснював у відношенні неї насильство та приниження на релігійіному підгрунті, хоче позбавити позивача волі та має для цього відповідні зв`язки.

Зазначені обставини були предметом розгляду в 2018 році як органів ДМС, так в подальшому і судових органів, їм була надана правова оцінка, як відповідач так і суди дійшли висновку, що вказані обставини не зумовлюють підстав для визнання позивача та її дитини біженцями чи особами, які потребують додаткового захисту.

З огляду на наведені правові приписи, з урахуванням того, що позивач вже зверталась з аналогічною заявою та ОСОБА_1 вже було відмовлено в її задоволенні, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту прийнято відповідачем із дотриманням вимог Закону.

Щодо посилань позивача на народження нею в 2022 році дитини від громадянина України суд апеляційної інстанції зазначає, що станом на час звернення позивача в 2021 році за отриманням нею та її дочкою статусу біженця або особи, яка потребує додаткового засхисту, а також станом на час прийняття рішення про відмову в наданні статусу ОСОБА_1 ще не народила другу дитину. Таким чином, вказані обставини не були покладені в основу звернення позивча до органів ДМС, їм не була надана оцінка при прийнятті рішення, що оскаржується, відтак народження позивачем дитини від громадянина, як підстави для надання їй та її доньці певного статусу, не може враховуватись і судом під час розгляду цієї справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 ..

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.11.2022 в адміністративній справі № 160/13757/22 скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена 17.04.2023.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай