Справа № 380/18048/22
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2023 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Максимович А.Я.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника Головного управління Пенсійного фонду України

у Львівській області Зубович-Яворської О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул.Митрополита Андрея, 10 (далі ГУ ПФУ у Львівській області), в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії №063 від 21.10.2022;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати пільгову пенсію із врахуванням трудового стажу під час перебування на посаді газоелектрозварювальника в ЖЕК - 100 (в подальшому перейменований у ЖЕК - 104) Галицького району м. Львова в період із 21.10.1991 (наказ № 97 від 21.10.1991) по 12.11.2001, у відповідності до наказу № 42 від 12.11.2001 про звільнення за власним бажанням.

Ухвалою від 20.12.2022 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою від 24.01.2023 суд залучив до участі у справі співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області , місцезнаходження: 21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке Шосе, буд. 7 (далі ГУ ПФУ у Вінницькій області).

Ухвалою від 09.03.2023 суд перейшов зі спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що факт перебування на посаді газоелектрозварювальника в ЖЕК - 100 та ЖЕК - 104 в період із 21.10.1991 по 12.11.2001 підтверджується записом у трудовій книжці. Покликання пенсійного органу на відсутність документів, у яких би містилися відомості про проведення атестації робочих місць у ЖЕК-100 (в подальшому перейменований у ЖЕК-104) Галицького району м. Львова і в Галицькій районній адміністрації м. Львова, висновків державної експертизи та технологічних довідок за період з 1991 року по 2001 рік, а також наказу по підприємству, яким було затверджено перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад з шкідливими умовами праці за результатами у ЛКП Княже місто у зв`язку із ліквідацією підприємства, не може бути визнано правомірним, оскільки такий недолік допущений не із вини позивача.

09.01.2023 представник ГУ ПФУ у Львівській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що до пільгового стажу позивача не зараховано період роботи з 21.10.1991 по 12.11.2001, оскільки позивач не надав уточнюючої довідки та наказів про проведення атестації робочих місць. Відтак, на думку відповідача, відсутні підстави для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У поясненнях від 06.03.2023 позивач вказав, що пенсійний орган безпідставно не зарахував до його страхового стажу періоду роботи в науково-технічній виробничій фірмі Екобліц, в науково-виробничому підприємстві Веламіда та ТзОВ Фіакр-Львів, що становило разом 2 роки 6 місяців 15 днів. З урахуванням цього періоду, страховий стаж позивача становить понад 29 років, що вказує на протиправність висновків пенсійного органу щодо відсутності необхідного трудового стажу (29 років) для призначення пенсії.

23.03.2023 представник ГУ ПФУ у Вінницькій області подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечила. Відзив обґрунтований тим, що для зарахування періоду роботи позивача з 21.10.1991 по 12.11.2001 до пільгового стажу за Списком №2 необхідною є уточнююча довідка, якої позивач не надав. Окрім цього, у наказі про прийняття на роботу не міститься відомостей про особливості умов праці, надбавки чи пільги. Представник ГУ ПФУ у Вінницькій області також додала, що посада газоелектрозварника не передбачена чинним на період роботи Списком №2.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Просив суд позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник ГУ ПФУ у Львівській області проти позовних вимог заперечила. Просила суд у задоволенні позову відмовити повністю.

У судове засідання ГУ ПФУ у Вінницькій області явку представника не забезпечило. 17.03.2023 подало на даресу суду заяву (вх.№ 5031 ел) про розгляд справи у відсутності ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Заслухавши пояснення позивача та представника ГУ ПФУ у Львівській області, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

13.10.2022 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

За принципом екстериторіальності заяву позивача передано для розгляду ГУ ПФУ у Вінницькій області, яке прийняло рішення від 21.10.2022 №063 про відмову у призначенні пенсії (далі оскаржене рішення). Таке рішення обґрунтоване тим, що у позивача відсутні як пільговий стаж, так і страховий стаж. При цьому, пільговий стаж визначено у 4 роки 2 місяці 2 дні (зараховано період з 18.08.1987 по 19.10.1991 згідно з довідкою від 15.09.2022 №341), а страховий 26 років 7 місяців 15 днів.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон України №1058-IV).

У частині першій статті 114 Закону України №1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій вказаної статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій зазначеної статті. Розміри пенсій для осіб, визначених зазначеною статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 вказаного Закону.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим пункту 2 частини другої статті 114 Закону України №1058-IV, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків.

Таким чином, у зв`язку з досягненням 55-річного віку позивач, вказуючи на наявність у нього понад 29 років страхового стажу, з них більше як 12 років 6 місяців на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за Списком №2.

Надаючи оцінку оскарженому рішенню в частині відсутності у позивача необхідного страхового стажу (29 років), суд виходив з такого.

Згідно зі статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон України №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 1 Закону України №1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до вказаного Закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 Закону України №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою вказаної ж норми передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог зазначеного Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності вказаним Законом.

Згідно із статтею 20 Закону України №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до вказаного Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені зазначеним Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Суд встановив, що згідно з розрахунком ГУ ПФУ у Вінницькій області, долученим до оскарженого рішення, страховий стаж позивача становить 26 років 7 місяців 15 днів.

Порівнюючи вказані у цьому розрахунку періоди трудової діяльності позивача з періодами, занесеними до трудової книжки серії НОМЕР_2 , суд встановив, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди його роботи:

- з 03.02.2004 (наказ №24 від 03.02.2004) по 09.02.2006 (наказ від 09.02.2006 №5) на посаді слюсаря ремонтника 4-го розряду у науково-технічній виробничій фірмі Екобліц (становить 2 роки 6 днів);

- з 04.12.2009 (наказ від 04.12.2009 №97/п) по 26.02.2010 (наказ від 26.02.2010 №102/з) на посаді водія-касира у ТзОВ Веламіда (становить 2 місяці 22 дні).

Окрім цього, згідно з відомостями трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач з 27.10.2014 по 28.08.2015 працював на посаді водія транспортних засобів у ТзОВ Фіакр-Львів. Натомість у розрахунку ГУ ПФУ у Вінницькій області, долученому до оскарженого рішення, за період роботи позивача з 27.10.2014 по 31.05.2015 до страхового стажу зараховано лише 5 місяців 20 днів, а також не зараховано до страхового стажу період роботи з 01.06.2015 по 31.07.2015. Тобто незарахований період роботи позивача у ТзОВ Фіакр-Львів до страхового стажу становить 3 місяці 15 днів.

Таким чином, суд підсумовує, що пенсійний орган не зарахував до страхового стажу позивача періоди його роботи у науково-технічній виробничій фірмі Екобліц, ТзОВ Веламіда та ТзОВ Фіакр-Львів, що становить 2 роки 6 місяців 13 днів.

Дослідивши долучені до матеріалів справи індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, суд встановив, що за незараховані до страхового стажу позивача періоди роботи у науково-технічній виробничій фірмі Екобліц, ТзОВ Веламіда та ТзОВ Фіакр-Львів не сплачувались страхові внески.

У зв`язку з цим, суд вказує на те, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Внаслідок невиконання наведеними роботодавцями обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам у сфері соціального захисту.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страхових внесках не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періоду роботи позивача, який становить 2 роки 6 місяців 13 днів.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а.

З огляду на вказаний висновок, суд констатує, що у позивача, з урахуванням 2 років 6 місяців 13 днів, страховий стаж становить понад 29 років, а саме 29 років 1 місяць 28 днів. Відтак оскаржене рішення в частині висновку про відсутність у позивача необхідного страхового стажу (29 років) є протиправним.

З приводу відсутності у позивача необхідного пільгового стажу (12 років 6 місяців), то з оскарженого рішення видно, що відповідач не зарахував до пільгового стажу позивача період його роботи з 21.10.1991 по 12.11.2001, у зв`язку з ненаданням уточнюючої довідки відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. Надаючи оцінку оскарженому рішенню в цій частині, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 62 Закону України №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З метою забезпечення соціального захисту працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, Міністерство праці та соціальної політики України наказом від 18.11.2005 за № 383 затвердило Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок застосування Списків № 1 і № 2).

Згідно зі статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 за №1788-XII, з наступними змінами та доповненнями, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (тут і надалі у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин; далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Щодо виконання позивачем роботи з 21.10.1991 по 12.11.2001, то у трудовій книжці серії НОМЕР_2 наявні записи, що позивач: 21.10.1991 прийнятий електрогазозварником п`ятого розряду у ЖЕК-100 Галицького району (наказ від 21.10.1991 №97); 02.03.2000 переведений на посаду слюсаря-сантехніка 4-го розряду (наказ від 02.03.2000 №16), 02.04.2001 у зв`язку з реорганізацією переведений та прийнятий на посаду газоелектрозварника 5-го розряду у новостворений ЖЕК-104 (накази від 02.04.2001 №28, від 02.04.2001 №1), 12.11.2001 звільнений з роботи за власним бажанням.

У довідці ЛКП Княже місто від 16.03.2021 також зазначено, що позивач працював газоелектроварювальником в ЖЕК-100 Галицького району м. Львова з 21.10.1991 по 12.11.2001. З 02.03.2000 по 01.04.2001 займав посаду слюсаря-сантехніка.

Згідно з пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 застосовуються до пільгової роботи до 31.12.1991; якщо пільгова робота продовжується після 01.01.1992 (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11.03.1994, - застосовуються списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11.03.1994 (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16.01.2003, - застосовуються списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

Розділом XXXII Загальні професії списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, передбачалися професії газозварювальник, електрозварювальник.

Розділом XXXIII Загальні професії списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10, передбачалися професії газозварювальник, електрозварювальник.

Постановою Кабінету Міністрів від 11.03.1994 № 162 Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затверджено список № 2 виробництв, цехів, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому у розділі XXXIII Загальні професії передбачені професії електрозварники та газозварники.

Враховуючи вищезазначене, професія електрозварника та (газоелектрозварника) передбачена у всіх Списках № 2.

В контексті оцінки заперечень представника ГУ ПФУ у Вінницькій області, суд зауважує, що відповідно до єдиного тарифно-кваліфікаційного довідника робіт та професій робітників, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і ВЦРПС 16.01.1985 № 17/2-54 професія зварника не визначена, як окрема професія, є загальною професією, яка об`єднує назви професій пов`язаних зі зварюванням металів і є загальним поняттям для електрозварника ручного зварювання, електрогазозварника, газозварника і електрозварника на напівавтоматичних і автоматичних машинах. Вказаний нормативно-правовий акт дає підстави для ствердження, що професія зварника, електрозварника та газоелектрозварника є тотожною професією.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 17.01.2023 у справі №392/1357/17.

Щодо не подання позивачем для підтвердження вказаних періодів роботи уточнюючої довідки, то суд врахував таке.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (тут і надалі у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин; далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У пункті 18 Порядку №637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 вказаного Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Як видно з матеріалів справи, позивач з 21.10.1991 по 01.03.2000 працював на посаді електрогазозварника у ЖЕК-100 Галицького району та з 02.04.2001 по 12.11.2001 на посаді газоелектрозварника у ЖЕК 104 Галицького району.

У довідці ЛКП Княже місто від 22.04.2021 №277 зазначено, що згідно з розпорядженням Галицької районної адміністрації від 21.03.2001 №341 з 02.04.2001 ЖЕК-104 Галицького району реорганізовано шляхом злиття ЖЕК-100 і ЖЕК-104. На виконання ухвали Львівської міської ради від 31.05.2001 №1079 ЖЕК-104 реорганізовано у ЛКП Княже місто, а ЖЕК-100 ліквідовано. У зв`язку ліквідацією підприємства, відомості про проведення атестації робочих місць у ЖЕК-100, висновків державної експертизи та технологічних довідок за період з 1991 року по 2001 рік, а також наказ по підприємству, яким затверджено перелік робочих місць, виробництв, робі, професій і посад з шкідливими умовами праці за результатами атестації у ЛКП Княже місто відсутні.

Таким чином, враховуючи правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22.09.2021 у справі №196/67/17, з огляду на відсутність архівних документів з причин, які не залежать від волі позивача, та вчинення останнім усіх можливих дій для отримання таких, суд з метою встановлення характеру роботи позивача допитав свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .

Вказані свідки пояснили, що упродовж 1991-2001 років працювали разом з позивачем у ЖЕК-100 та у ЖЕК 104. Позивач працював на посаді газоелектрозварника зі шкідливими умовами повний робочий день, з 09:00 год. по 18:00 год. Також свідки додали, що позивач отримував більшу заробітну плату.

Суд вважає, що враховуючи відсутність первинних документів щодо характеру роботи позивача та неможливість їх отримання, показання свідків є достатніми доказами для встановлення факту, що позивач виконував роботу повний робочий день.

Щодо покликання представника ГУ ПФУ у Львівській області на відсутність наказів про проведення атестації робочих місць, то суд зазначає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Тобто відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці не може свідчити про відсутність підстав для призначення пенсії на пільгових умовах.

Суд при розгляд справи враховує висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а.

Підсумовуючи викладене, враховуючи роботу позивача з 21.10.1991 по 01.03.2000 у ЖЕК-100 Галицького району та з 02.04.2001 по 12.11.2001 у ЖЕК 104 Галицького району на посадах, які віднесені до Списку №2, повний робочий день, суд вважає, що ГУ ПФУ у Вінницькій області протиправно не зарахувало цих періодів до пільгового стажу роботи позивача.

Суд звертає увагу на те, що з урахуванням періодів роботи позивача з 21.10.1991 по 01.03.2000 у ЖЕК-100 Галицького району та з 02.04.2001 по 12.11.2001 у ЖЕК 104 Галицького району, пільговий стаж позивача становить понад 13 років, при необхідному 12 років 6 місяців.

Отже, зважаючи на наявність у позивача станом на день звернення за пенсією необхідного страхового стажу та пільгового стажу за Списком №2, ГУ ПФУ у Вінницькій області прийняло необґрунтоване рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до вимог пункту 2 частини другої статті 114 Закону України №1058-IV, чим позбавило права позивача на пенсійне забезпечення.

Відтак рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області про відмову у призначенні позивачу пенсії від 21.10.2022 №063 не відповідає критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень вказаної Конвенції.

У рішенні від 31.07.2003 у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Отже, враховуючи звернення позивача за пенсією до ГУ ПФУ у Львівській області, суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до вимог пункту 2 частини другої статті 114 Закону України №1058-IV з дня звернення за пенсією.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України з ГУ ПФУ у Вінницькій області за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 992,40грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії від 21.10.2022 №063.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до вимог пункту 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з дня звернення за пенсією.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: 21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке Шосе, буд. 7) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 17 квітня 2023 року.

Суддя Мричко Н.І.