Справа № 120/9930/22
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/9930/22
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бошкова Юлія Миколаївна
Суддя-доповідач - Мацький Є.М.
18 квітня 2023 року м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Мацького Є.М.
суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,
за участю:
секретаря судового засідання: Бердоус Ю. М.,
позивача: ОСОБА_1 ,
представника позивача: Тимошенка Д.В.,
представника відповідача: Романюка М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. В листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

2. Позивач вказує, що звертався до військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України з рапортом про звільнення з військової служби, посилаючись на те, що він є педагогічним працівником та з урахуванням чинної редакції ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» має право на звільнення з військової служби.

3. Враховуючи те, що відповідач не розглянув його рапорт та не вчинив жодних дій щодо звільнення з військової служби, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

4. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

5. Апелянт ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

6. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що він був призваний на військову службу у березні 2022 року. 10.03.2022 отримав мобілізаційне розпорядження та був направлений для несення військової служби у військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України.

7. Апелянт вказує, що на дату призову на військову службу, так і наразі він є педагогічним працівником, а саме: вчителем української мови та літератури в загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №12 Покровської міської ради Донецької області відповідно до наказу №44К-11 від 14.08.1995, що підтверджується довідкою виданою вказаною установою від 04.08.2022. На момент призову на військову службу, статус позивача як педагогічного працівника не було правовою підставою для відстрочки від мобілізації для несення військової служби, так як така підстава була закріплена у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» лише з 12.06.2022 на підставі Закону № 2196-ІX.

8. Апелянт вважає, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в чинній редакції, з урахуванням принципу рівності усіх перед законом, він повинен бути звільненим з військової служби. З огляду на вищезазначене, ОСОБА_1 зазначає, що він звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби, посилаючись на приписи ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", однак війська частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України відповідь на його рапорт не надала.

ІІ. ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

9. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону № 113-ОС від 15.03.2022 ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, який прибув для подальшого проходження служби з Головного центру підготовки складу Державної прикордонної служби України, зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, з 15.03.2022.

10. Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 18.03.2022 №121-ОС ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора прикордонної служби вищої категорії - начальником окремого ракетно-артилерійського відділення прикордонної комендатури швидкого реагування.

11. Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 01.11.2022 № 576-ОС позивача призначено на посаду інспектора прикордонної служби 1 категорії - начальника групи зенітних установок окремого ракетно-артилерійського відділення прикордонної комендатури швидкого реагування.

12. Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 16.11.2022 №648-вв ОСОБА_1 приступив до виконання службових обов`язків за посадою інспектора прикордонної служби 1 категорії - начальника групи зенітних установок окремого ракетно-артилерійського відділення прикордонної комендатури швидкого реагування з 02.11.2022.

13. Позивач вказує, що звертався до військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України з рапортом про звільнення з військової служби, посилаючись на те, що він є педагогічним працівником та з урахуванням чинної редакції ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» має право на звільнення з військової служби.

14. Враховуючи те, що відповідач не розглянув його рапорт та не вчинив жодних дій щодо звільнення з військової служби, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

15. Апелянт також зазначає, що прийняттям Закону № 2196-ІХ та закріпленням однією з підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації педагогічних працівників ставить в нерівне становище тих педагогічних працівників, які були призвані по мобілізації на військову службу до набрання чинності вказаним Закону № 2196-ІХ та тих педагогічних працівників, яких вже після прийняття Закону № 2196-ІХ фактично неможливо призвати на військову службу.

16. Апелянт вважає, що з урахуванням того, що на момент набрання чинності Закону № 2196-ІХ, який встановив додаткову підставу для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, зокрема для педагогічних працівників, трудові відносини між ОСОБА_1 та загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №12 Покровської міської ради Донецької області не закінчились, і трудовий договір продовжує свою дію, то дія Закону № 2196-ІХ повинна поширюватись позивача, як педагогічного працівника, мобілізованого до набрання ним чинності, а такі правовідносини мають бути приведені у відповідність до норм чинного законодавства.

17. Окрім того, позивач як військовослужбовець подавав до командування військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України рапорт про звільнення з військової служби, однак номер та дату реєстрації позивачу повідомлено не було.

18. Відповідач заперечує проти доводів наведених в апеляційній скарзі та вказує, що з урахуванням дії на території України правового режиму воєнного стану та правового статусу позивача - «призваного на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період», звільнення позивача з військової служби, на даний час, можливо тільки з підстав, передбачених пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ. Окрім того, вимоги щодо звільнення з військової служби визначені в Положенні про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженому Указом Президента № 1115/2009 від 29.12.2009.

19. Однак, ані Законом №2232-ХІІ, ані Положенням № 1115/2009 не визначено такої підстави для звільнення з військової служби як «обіймання до моменту призову на військову службу посади педагогічного працівника».

20. При цьому, відповідач звертає увагу, що відповідно до довідки відділу кадрів військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України від 21.12.2022 №2444, виданої на виконання вимог ухвали суду від 05.12.2022, в частині витребування доказів, ОСОБА_1 взагалі за час проходження військової служби (з 15.03.2022 по 21.12.2022) не звертався до керівництва НОМЕР_2 прикордонного загону за встановленим порядком з питання звільнення його з військової служби, що, на переконання сторони відповідача, в черговий раз підтверджує відсутність будь-якої бездіяльності з його боку.

21. Статус позивача як педагогічного працівника станом на 15.03.2022 не був правовою підставою для відстрочки від призову під час мобілізації, згідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ. Водночас, на теперішній час в статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ відсутні правові підстави для звільнення з військової служби військовослужбовця, призваного під час мобілізації та під час дії воєнного стану, у зв`язку з наявністю у нього статусу педагогічного працівника.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

22. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

23. Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

24. Згідно з п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

25. Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993 (далі Закон №3543-ХІІ) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

26. Згідно з ст. 1 Закону №3543-ХІІ встановлено, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

27. Також цією статтею визначено, що особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

28. Частиною 2 ст. 4 Закону №3543-ХІІ встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

29. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. Закону №3543-ХІІ передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.

30. Статтею 22 Закону №3543-ХІІ встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

31. Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин, далі Закон №2232-ХІІ).

32. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

33. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

34. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для громадян, призваних на військову службу піл час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

35. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

36. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

37. Початком проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період є день, визначений статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

38. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України» було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Згідно з Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб. Згідно з Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб. Згідно з Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб. Згідно з Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб. Згідно з Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Згідно з Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

39. Також Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

40. Відповідно до приписів абз. 3 ч. 2 ст. 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають вчене звання та/або науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.

41. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону № 113-ОС від 15.03.2022 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 .

42. Підстави для звільнення з військової служби визначені ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

43. Згідно з ч. 4 ст. 26 вищезазначеного Закону, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

1) під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану):

а) у строки, визначені Указом Президента України (у строки, визначені рішенням Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України, - для військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період);

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби;

в) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

військовослужбовці-жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років;

виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи;

необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду;

наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

необхідність здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років;

виховання військовослужбовцем дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

ґ) через службову невідповідність;

д) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

е) у зв`язку з позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку;

2) під час воєнного стану:

а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

44. З урахуванням дії на території України режиму воєнного стану та правового статусу апелянта, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, колегія суддів, що звільнення ОСОБА_1 з військової служби можливо тільки на підставах, визначених п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ.

45. Однак, серед положень п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ відсутня така підстава для звільнення з військової служби як наявність в особи статусу педагогічного працівника закладу загальної середньо освіти, що не заперечується стороною позивача.

46. Апелянт вказує, що 14.04.2022 прийнято Закон України №2196-ІХ «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» щодо відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації деяких категорій громадян.

47. Зазначеним законом абзаци другий та третій частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» викладено у новій редакції. Так, призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також:

- здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти;

- наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають вчене звання та/або науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.

48. Колегія суддів звертає увагу, що положення ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з урахуванням внесених змін, не встановлюються наявність додаткових підстав для звільнення з військової служби для осіб, яких призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

49. Апелянт також посилається на висновки Конституційного Суду щодо дії нормативно-правового акту в часі, колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

50. Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі №1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини 1 статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вказав, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Конституція України, закріпивши частиною 1 статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

51. Таким чином, нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

52. У межах спірних правовідносин спірним є питання щодо наявності підстав для звільнення позивача з військової служби, а не пом`якшення чи скасування відповідальності позивача, відтак до спірних правовідносин застосовуються закони та нормативно-правові акти, які є чинними на момент виникнення таких спірних правовідносин.

53. Водночас, на момент призову ОСОБА_1 на військову службу, ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не містила положень про відстрочення педагогічних працівників закладів загальної середньої освіти від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

54. Окрім того, п. 288 Положення №1115/2009 визначено, що у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.

55. У разі звільнення військовослужбовця з військової служби за рішенням командування за розпорядженням начальника органу Держприкордонслужби, в якому проходить службу військовослужбовець, кадровий підрозділ органу забезпечує підготовку подання про його звільнення.

56. Форма та порядок подання про звільнення військовослужбовців з військової служби та перелік документів, які додаються до нього у випадках, передбачених абзацами першим і другим цього пункту, визначаються наказом Міністерства внутрішніх справ України.

57. Апелянт вказує, що він подав до свого командування рапорт про звільнення з військової служби, однак не отримав відповіді на вказаний рапорт. Однак враховуючи відсутність у позивача будь-яких доказів щодо направлення та/або отримання такого рапорту військовою частиною НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, а також не надання відповідачем відповіді на адвокатський запит, представник позивача подав клопотання про витребування доказів.

58. Ухвалою суду про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі витребувано у військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України та зобов`язано надати суду, у строк визначений для подання відзиву належним чином засвідчену копію рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби та інформацію щодо розгляду такого рапорту.

59. На виконання вимог вищезазначеної ухвали, відповідачем долучено до відзиву на позовну заяву довідку військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України від 21.12.2022, відповідно до якої сержант ОСОБА_1 до керівництва НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) рапорт з питань звільнення його з військової служби, в період з 15.03.202 по теперішній час, не звертався.

60. Апелянтом не надано жодних доказів звернення до свого безпосереднього керівника із рапортом про звільнення, за змістом позову та клопотання про витребування доказів позивач навіть не посилається на дату, коли такий рапорт було подано відповідачу, відтак, факт звернення ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України не підтверджено будь-якими доказами.

61. У свою чергу, сторона відповідача заперечує те, що з моменту зарахування у списки особового складу та на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України по момент звернення позивача до суду, ОСОБА_1 звертався у встановленому порядку із рапортом щодо звільнення його з військової служби.

62. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

63. Колегія суддів також вважає за доцільне зауважити, що у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

64. Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

65. За таких обставин, доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

66. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

67. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

68. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

69. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

70. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 18 квітня 2023 року.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.