Справа № 580/6261/22
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2023-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 року справа № 580/6261/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) (далі - позивач) звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23) (далі - відповідач), в якому просить:

-визнати протиправним та скасувати рішення № 057 Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаської області від 23.11.2022 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.05.2022 №930 про призначення пенсії за віком, зарахувавши періоди роботи в колгоспі з 25.05.1987 по 02.04.1996 та з 01.04.2001 по 26.11.2001 до страхового стажу.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Паламаря П.Г. від 13.02.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В період з 10.04.2023 по 14.04.2023 суддя ОСОБА_2 перебував на навчанні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком. Однак, оскаржуваним рішенням пенсійний орган відмовив їй у призначенні пенсії, посилаючись на те, що трудова книжка позивача оформлена не належним чином, довідки від 26.04.2022 №118/09-05, №119/09-05, № 120/09-05, №121/09-05 є недійсними і не створюють правових наслідків, до страхового стажу не зараховано періоди з 25.05.1987 по 02.04.1996 та з 01.04.2001 по 26.11.2001. Позивач вважає таку відмову незаконною та такою, що порушує її право на призначення пенсії за віком, з огляду на те, що в рішенні Черкаського окружного адміністративного суду від 17.08.2022 суд надав правову оцінку зазначеним вище довідкам та обставинам щодо неправомірності не зарахування до трудового стажу оскаржуваного періоду роботи позивача. Судом також були встановлені періоди трудової діяльності та трудова участь відповідно позивача до трудової книжки НОМЕР_1 .

Відповідач позов не визнав, надав до суду 27.02.2023 письмовий відзив, в якому зазначив, що трудова книжка позивача не підтверджує встановлений трудовий мінімум та виконання його позивачем у період роботи в колгоспі, оскільки у розділі «Трудова участь в громадському господарстві» маються записи про встановлений трудовий мінімум та його виконання за спірний період з 1983 по 1996 роки. Однак, підписом та печаткою завірено лише запис за 1996 рік.

Також вказує, що довідка № 118/09-05 від 26.04.2022 є довідкою про отриману заробітну плату та не містить відомостей про встановлений трудовий мінімуму та його виконання позивачем за період роботи в колгоспі. Крім того зазначає, що записи у зазначеній довідці суперечать тому, що зазначено у трудовій книжці. Зокрема, у трудовій книжці позивача зазначено, що: у 1987 році у колгоспі встановлено трудовий мінімум 172 людино-днів - позивачем відпрацьовано 183; у 1988 році встановлено 13 - відпрацьовано 183; у 1989 році встановлено 78 - відпрацьовано 81; у 1990 році встановлено 239 - відпрацьовано 251; у 1991 році встановлено 231 - відпрацьовано 251. Водночас, із довідки вбачається, що у 1987 позивачу не нараховувалася заробітна плата за січень - травень; у 1988 році не нараховувалася заробітна плата за лютий, квітень - грудень; у 1989 році не нараховувалася заробітна плата за січень - серпень,- у 1991 році позивачу не нараховувалась заробітна плата за червень, що викликає обґрунтований сумнів щодо правдивості зазначений у трудовій книжці відомостей.

Крім того зазначає, що записи №№ 13, 14 в трудовій книжці позивача, згідно яких позивач 01.04.2001 прийнята сезонною робочою від. Івахни з початком весняно-польових робіт та 26.11.2001 звільнена в зв`язку з закінченням сезонно-польових робіт, не завірені належним чином, а саме: відсутній підпис голови колгоспу або уповноваженої особи. В системі персоніфікованого обліку за цей період відомості відсутні. Уточнюючі довідки позивачем не надано.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Суд встановив, що позивач 19.05.2022 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із письмовою заявою про призначення пенсії за віком.

Головне управління, розглянувши заяву позивача, листом №2300-0217 8/24140 від 30.05.2022 відмовило у призначенні пенсії за віком через відсутність страхового стажу.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17.08.2022 у справі № 580/2446/22 визнано протиправним та скасовано рішення відповідача у формі листа № 2300-0217-8/4140 від 30.05.2022, яким було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком; зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача від 19.05.2022 №930 про призначення пенсії за віком.

На виконання рішення суду відповідач прийняв рішення № 057 від 23.11.2022 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , посилаючись на те, що трудова книжка позивача оформлена не належним чином, довідки від 26.04.2022 №118/09-05, №119/09-05, № 120/09-05, №121/09-05 є недійсними і не створюють правових наслідків, до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 25.05.1987 по 02.04.1996 та з 01.04.2001 по 26.11.2001. Також у спірному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 27 років 6 місяців 29 днів.

Вважаючи спірне рішення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду, за захистом порушених прав та інтересів зі сторони суб`єкта владних повноважень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058).

Відповідно до положень частини першої, другої статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до положень частин 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 - на підставі документів та порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За визначенням, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до положень частини 4 статті 24 Закону № 1058-ІV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до приписів статті 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ), основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

При цьому, пунктом 3 Порядку, передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами пункту 20 вказаного Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тож, у разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці, особа має право подати до органів пенсійного фонду довідку, що містить інформацію на підтвердження загального страхового стажу.

Відповідно до ст. 39 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» також встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно з п. п. 1, 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975р. №310 "Про трудові книжки колгоспників" (далі - Постанова № 310), трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Відповідно до п. п. 5, 6 Постанови № 310, до трудової книжки колгоспника вносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення.

За змістом п. 13 Постанови № 310, всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою. Відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладено на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасність та правильність заповнення трудових книжок несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд зазначає таке.

Як вбачається судом із прийнято рішення № 057 від 23.11.2022 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 29 років. До страхового стажу не зараховано період роботи позивача з 25.05.1987 по 02.04.1996 та з 01.04.2001 по 26.11.2001 у колгоспу ордена Леніна колгосп «Росія» Красногвардійського району АР Крим, перейменованого в агрофірму «Колгосп» Росія», в зв`язку із тим, що трудова книжка позивача оформлена не належним чином, довідки від 26.04.2022 №118/09-05, №119/09-05, № 120/09-05, №121/09-05 є недійсними і не створюють правових наслідків.

Судом із аналізу трудової книжки колгоспника серія НОМЕР_1 від 10.12.1985 (далі трудова книжка) вбачається, що ОСОБА_1 у спірні періоди прийнято в члени колгоспу ордена Леніна колгосп «Росія» Красногвардійського району Кримської області 25.05.1987 на підставі протоколу зборів управління №3 (1987 р.), що підтверджується записом №4 в трудовій книжці розділ «Членство в колгоспі», та 02.04.1996 вибула із членів колгоспу ордена Леніна колгосп «Росія» Красногвардійського району Кримської області на підставі наказу № 3 від 25.03.1996, що підтверджується записом №5, і засвідчено підписами голови колгоспу та печаткою.

Згідно із записами у графі «Відомості про роботу» трудової книжки позивач: з 25.05.1987 призначена на роботу в колгосп ордена Леніна колгосп «Росія» Красногвардійського району Кримської області на посаду вихователя дитячого садка та 02.04.1996 припинила роботу у зв`язку із звільненням.

Відповідно до записів №№ 13, 14 трудової книжки позивачка 01.04.2001 прийнята сезонною робочою від. Івахни з початком весняно-польових робіт (наказ № 29 від 20.04.2001) та 26.11.2001 звільнена в зв`язку з закінченням сезонно-польових робіт, статті 36 пункту 2 КЗпП України (наказ № 77 від 26.11.2001).

Відповідно до записів 6-15 у графі Трудова участь в народному господарстві трудової книжки позивача ОСОБА_1 в колгоспі ордена Леніна колгосп «Росія» Красногвардійського району Кримської області нарахований річний мінімум трудової участі та фактично виконаний мінімум трудоднів в громадському господарстві і становить: 1987 рік - встановлено 172, виконано 183; 1988 рік - встановлено 13, виконано 118; 1989 рік - встановлено 78, виконано 81; 1990 рік - встановлено 239, виконано 281; 1991 рік - встановлено 231, виконано 251; 1992 рік - встановлено 249, виконано 253; 1993 рік - встановлено 241, виконано 262; 1994 рік - встановлено 219, виконано 241; 1995 рік - встановлено 236, виконано 257; 1996 рік - встановлено 65, виконано 65. Вказані відомості внесені на підставі особових рахунків.

Як вбачається із відзиву на позов вказані відомості трудової книжки відповідачем не враховано, оскільки підписом та печаткою завірено лише запис за 1996 рік. Крім того, довідка № 118/09-05 від 26.04.2022 про заробітну плату за період роботи в колгоспі «Росія» з 1987 по 1991 рр. не містить відомостей про встановлений трудовий мінімуму та його виконання позивачем за період роботи в колгоспі. При цьому, записи у зазначеній довідці суперечать тому, що зазначено у трудовій книжці, адже позивачу не була нарахована заробітна плата за всі місяці в зазначені роки.

На противагу цьому суд зазначає таке.

Відповідно до п. 13 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених Постановою Ради Міністрів СССР №310 від 21.04.1975, відповідальність за організацію робіт з ведення обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що позивач не може бути позбавлений права на пенсійне забезпечення через неналежну організацію ведення обліку трудової книжки роботодавцем.

Крім того, вказані відомості підтверджуються архівною довідкою №220/09.05 від 26.04.2022, виданою адміністрацією Красногвардійського району Республіки Крим про стаж роботи в колгоспі «Росія» з 1987 по 1996, в якій зазначені нарахований річний мінімум трудової участі та фактично виконаний позивачем мінімум трудоднів в колективному господарстві.

Відповідно до архівних довідок №118/09.05 та №119/09.05 від 26.04.2022 підтверджується інформація щодо заробітної плати за періоди роботи в колгоспі «Росія» з 1987 по 1991 та з 1992 по 1996 рр.

Згідно з архівною довідкою №121/09.05 від 26.04.2022 колгосп «Росія» Красногвардійського району АР Крим перейменовано в агрофірму «Колгосп «Росія» (наказ № 2 від 19.12.1992); агрофірма «Колгосп «Росія» реорганізована в КСП «Агрофірма-колгосп «Росія» (наказ № 3 від 24.04.1996); КСП «Агрофірма-колгосп «Росія» реорганізоване в СТОВ «Росія» (наказ № 1 від 25.05.2000). Рішенням Господарського суду АР Крим від 18.12.2007 (справа № 2-4/6969-2006) СТОВ «Росія» ліквідовано та виключено із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Посилання відповідача на те, що довідка № 118/09-05 від 26.04.2022 про отриману заробітну плату не містить відомостей про встановлений трудовий мінімуму та його виконання позивачем за період роботи в колгоспі, суд вважає безпідставним, адже такі відомості містяться в трудовій книжці позивача та в довідці №220/09.05 від 26.04.2022, виданою адміністрацією Красногвардійського району Республіки Крим.

Не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії посилання відповідача на те, що відповідно до довідки № 118/09-05 від 26.04.2022 позивачу не була нарахована заробітна плата за всі періоди, зазначені у трудовій книжці, оскільки вказані обставини не спростовують факту роботи позивача в колгоспі «Росія» в період з 25.05.1987 по 02.04.1996.

Таким чином, трудовою книжкою позивача та вказаними архівними довідками підтверджено період роботи позивача в колгоспі «Росія» Красногвардійського району АР Крим, реорганізованого в СТОВ «Росія», у період з 25.05.1987 по 02.04.1996.

Стосовно доводів відповідача, що зазначені архівні довідки, видані адміністрацією Красногвардійського району Республіки Крим, є недійсними у відповідності до Закону України №1207-VII та не створюють правових наслідків, оскільки видані органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові від 22.10.2018 у справі №235/2357/17 підтвердив обґрунтованість врахування судами першої та апеляційної інстанцій довідок, які видані на тимчасово окупованій території, та зазначив, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані "намібійські винятки" Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів.

Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах Лоізіду проти Туречиини (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.

На думку Верховного Суду у вказаному рішенні, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій жодним чином не легітимізує таку владу.

Таким чином суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Таких висновків також дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 03.06.2021р. (справа №264/1627/17), від 17.07.2019р. (справа №654/1278/17), від 18.03.2020р. (справа №243/6299/17) і суд застосовує його у справі, що розглядається.

Таким чином, суд зазначає, що архівні довідки №118/09.05, №119/09.05, №220/09.05, №221/09.05 від 26.04.2022 є належними доказами, що підтверджують наявність трудового стажу позивача за період з 25.05.1987 по 02.04.1996 в колгоспі «Росія» Красногвардійського району АР Крим, реорганізованого в СТОВ «Росія», у зв`язку із чим вказані періоди підлягають зарахуванню до трудового стажу позивача.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи з 01.04.2001 по 26.11.2001 суд зазначає наступне.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що записи №№ 13, 14 в трудовій книжці позивача, згідно яких позивач 01.04.2001 прийнята сезонною робочою від. Івахни з початком весняно-польових робіт та 26.11.2001 звільнена в зв`язку з закінченням сезонно-польових робіт на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, не завірені належним чином, а саме: відсутній підпис голови колгоспу або уповноваженої особи.

Як зазначено вище, відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладено на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасність та правильність заповнення трудових книжок несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа (п. 13 Постанови № 310).

При цьому, варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Підсумовуючи, суд зазначає, що, у даному випадку, записи в трудовій книжці колгоспника зроблено чітко та зрозуміло, відсутні ознаки підчисток та підробок, доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці відповідачем суду не надано, а тому, їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідач, виносячи оскаржуване рішення, не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

З огляду на встановлені, в ході розгляду даної справи обставини, суд доходить висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області щодо не зарахування до стажу роботи позивача вказаних періодів її роботи та, як наслідок, про обґрунтованість позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати позивачу до страхового стажу періоди роботи з 25.05.1987 по 02.04.1996 та з 01.04.2001 по 26.11.2001.

Згідно з оскаржуваним рішенням Головного управління судом вбачається, що відповідачем підтверджується страховий стаж позивача у обсязі 27 років 6 місяці 29 днів.

Таким чином, беручи до уваги правові висновки суду в даному рішенні щодо необхідності зарахування до страхового стажу позивача період його роботи з 25.05.1987 по 02.04.1996 та з 01.04.2001 по 26.11.2001, судом вбачається наявність у позивача необхідного страхового стажу у обсязі 29 років для призначення їй пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку про необґрунтованість прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області рішення № 057 від 23.11.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку із відсутністю 29 років страхового стажу, та як наслідок про необхідність визнання його протиправним та скасування.

Підсумовуючи наведене та враховуючи встановлену протиправність рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, а також беручи до уваги дискреційність повноважень органів Пенсійного фонду з питань призначення громадянам пенсійних виплат, суд вважає, що для відновлення порушених прав позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву позивача від 19.05.2022 №930 про призначення пенсії за віком, зарахувавши періоди роботи в колгоспі з 25.05.1987 по 02.04.1996 та з 01.04.2001 по 26.11.2001 до страхового стажу, та у порядку, строк і спосіб, визначені законодавством, прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

За вказаних обставин, викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем понесено судові витрати із сплати судового збору у сумі 992,40 грн, суд дійшов висновку про стягнення понесених позивачем судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 241-246, 255, 263, 295, КАС України суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 057 від 23.11.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області () зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) періоди її роботи в колгоспі «Росія» Красногвардійського району АР Крим, реорганізованого в СТОВ «Росія», з 25.05.1987 по 02.04.1996 та з 01.04.2001 по 26.11.2001 до її страхового стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 19.05.2022 №930 про призначення пенсії за віком.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя Петро ПАЛАМАР