Справа № 580/3457/22
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2023-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3457/22 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій ГАРАНЬ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Монастирищенського районного суду Черкаської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Монастирищенського районного суду Черкаської області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Монастирищенського районного суду Черкаської області щодо відмови, яка міститься у листі від 08.08.2022 №1.21/23/2022 надати публічну інформацію ОСОБА_1 на інформаційний запит від 05.08.2022;

- визнати протиправними дії Монастирищенського районного суду Черкаської області щодо підписання відповіді від 08.08.2022 №1.21/23/2022 неповноважною особою;

- зобов`язати Монастирищенський районний суд Черкаської області надати ОСОБА_1 відповідь на інформаційний запит від 05.08.2022, а саме: інформацію про працівників апарату Монастирищенського районного суду Черкаської області та надати належним чином завірені копії посадових інструкцій;

- стягнути з Монастирищенського районного суду Черкаської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч гривень).

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач відмовляючи у наданні запитуваної інформації, умисно та свідомо проігнорував вимоги законодавства України, що регулює спірні правовідносини. При цьому, відповідь на інформаційний запит від 08.08.2022 №1.21/23/2022 підписана неповноважною особою.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та зазначає, що позивач оскаржила в судовому порядку надання відповіді від 08.08.2022р. за підписом керівника апарату суду, яка не має адміністративних повноважень згідно закону. Позивач подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, яку суд проігнорував в повному обсязі та є грубим порушенням вимог ст.204 КАС України. Відповідачем по справі є судовий орган, а головуючий у справі - суддя С. Гарань є головою Черкаського окружного адміністративного суду. Саме суддя С. Гарань чинить при виконанні адміністративних обов`язків аналогічні численні порушення з організації роботи суду, що стало підставою для звернень з позовними заявами до суду. На момент розгляду справи Черкаський окружний адміністративний суд визнано відповідачем в адміністративних справах №580/1753/22; №580/2054/22; №580/4237/22. Представництво у справах здійснює голова суду суддя С. Гарань, який за даних обставин повинен був заявити самовідвід від участі у даній справі. Крім того, апелянт просить суд апеляційної інстанції постановити окрему ухвалу щодо порушення суддею Черкаського окружного адміністративного суду С. Гаранем правил відводу (самовідводу) судді.

Відповідач заперечує проти апеляційної скарги в повному обсязі, з підстав зазначених у письмовому відзиві на апеляційну скаргу та зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, яка не підлягає задоволенню, а рішення суду прийнято у відповідності до вимог законодавства.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, та у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 05.08.2022 на електронну адресу Монастирищенського районного суду Черкаської області надійшов інформаційний запит ОСОБА_1 в якому порушувалось питання про доступ до публічної інформації шляхом надання інформації про працівників апарату Монастирищенського районного суду Черкаської області та надання належним чином завірених копій посадових інструкцій на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Листом від 08.08.2022 Монастирищенський районний суд Черкаської області за вих. № 1.21/23/2022 повідомив позивача про відстрочення надання інформації на його запит від 05.08.2022 в частині працівників апарату Монастирищенського районного суду Черкаської області. В якому також зазначено, що оскільки запит стосується надання інформації щодо діяльності органу державної влади, його працівників, а саме працівників апарату суду, що може становити загрозу їх життю та здоров`ю, спричиняти злочини та бути загрозою національній безпеці, Монастирищенський районний суд Черкаської області повідомив, що відповідь на запит від 05.08.2022 буде надано після закінчення воєнного стану.

Крім того, 10.08.2022 листом за вих. № 1.21/24/2022 Монастирищенським районним судом Черкаської області, на електронну адресу позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслано копії посадових інструкцій працівників апарату Монастирищенського районного суду Черкаської області, з накладенням кваліфікованого електронного підпису.

Позивач зазначив, що керівник апарату суду не мав право надавати відповідь на звернення позивача та враховуючи не надання запитуваннуї інформаціх, стало підставою для звернення до суду з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в межах інформаційного запиту від 05.08.2022, в частині надання інформації про працівників апарату Монастирищенського районного суду Черкаської області, позивача повідомлено про відстрочення надання інформації до закінчення дії воєнного стану, а не відмовлено у наданні інформації, як зазначає позивач та роз`яснено підстави такого відстрочення. В іншій частині запиту, щодо надання копій посадових інструкцій працівників апарату Монастирищенського районного суду Черкаської області, інформація надана позивачеві у порядок та строк, передбачений чинним законодавством.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України закріплено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У Рішенні Конституційного Суду України від 20.01.2012 №2-рп/2012, даючи офіційне тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України, Конституційний Суд України зазначив, що Конституцією України визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких законами України може передбачатися обмеження прав особи на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації, оскільки реалізація цих прав не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб, у тому числі й конституційне право особи на невтручання в її особисте і сімейне життя; збирання, зберігання, використання та поширення державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням в її особисте та сімейне життя, яке допускається винятково у визначених законом випадках і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абзац шостий пункту 4, абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини вказаного Рішення).

У абзаці 3 підпункту 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 01.06.2016 №2-рп/2016 Конституційним Судом України вказано, що обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права.

Конституційний Суд України визначив, що під правомірним обмеженням конституційних прав і свобод людини і громадянина слід розуміти передбачену Конституцією України можливість втручання держави за допомогою юридичних засобів у зміст та обсяг конституційних прав і свобод людини і громадянина, яке відповідає вимогам верховенства права, потрібності, доцільності та пропорційності у демократичному суспільстві; метою такого обмеження є охорона основоположних цінностей у суспільстві, до яких належать, зокрема, життя, свобода та гідність людини, здоров`я і моральність населення, національна безпека, громадський порядок (абзац 2 п. 6 мотивувальної частини Рішення від 12.07.2019 №5-р(I)/2019).

У Рішенні Першого сенату Конституційного Суду України від 22.01.2020 №1-р(I)/2020 Конституційний Суд України наголосив, що право особи на доступ до інформації, гарантоване статтею 34 Конституції України, не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження мають бути винятками, які передбачені законом, переслідувати одну або декілька законних цілей і бути необхідними у демократичному суспільстві. У разі обмеження права на доступ до інформації законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію вказаного права і не порушувати сутнісного змісту такого права (абзац 7 п. 2.2 мотивувальної частини Рішення від 22.01.2020 №1-р(I)/2020).

Відповідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» №2657-XII від 02.10.1992 інформація є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Частинами 1, 2 ст. 7 Закону №2657-XII встановлено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року №2939-VI (надалі - Закон №2939-VI).

Відповідно до статті 1 Закону №2939-VI, публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена у процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею 3 Закону N 2939-VI визначено гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Згідно частини 1 статті 5 Закону №2939-VI, доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до статті 12 Закону №2939-VI, суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Частиною 1 статті 13 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них; 5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.

Згідно з пункту 6 частини 1 статті 14 Закону №2939-VI, розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до частин 1, 2 статті 19 Закону №2939-VI, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Статтею 20 Закону N 2939-VI встановлено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Отже, строк для надання розпорядником інформації відповіді на запит становить 5 робочих днів.

Згідно з частини 4 статті 20 Закону N 2939-VI, у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що позивачем 05.08.2022 направлено «Інформаційний запит» на адресу Монастирищенського районного суду Черкаської області.

Частиною 1 статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року N 1402-VIII (надалі - Закон №1402- VIII) встановлено, що організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат, який очолює керівник апарату.

У відповідності до частини 2 статті 155 Закон N 1402- VIII Положення про апарат суду розробляється на підставі типового положення про апарат суду та затверджується зборами суддів відповідного суду. Тимчасове положення про апарат новоутвореного суду затверджується тимчасово виконуючим обов`язки керівника апарату цього суду. Типове положення про апарат суду затверджує Державна судова адміністрація України за погодженням із Вищою радою правосуддя.

Порядок забезпечення доступу до публічної інформації у Монастерищенському районному суді Черкаської області передбачений відповідним Положенням, затвердженим наказом в.о. голови суду від 17 січня 2022 року N 6/О.

Згідно з пункту 1 розділу VI вказаного Положення відповідальним за організацію опрацювання запитів на публічну інформацію та за надання відомостей за запитами на публічну інформацію є керівник апарату.

Підпунктом 42 пункту 8 розділу II Типового положення про апарат суду, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 08 лютого 2019 року №131, відповідно до основних завдань, визначених Законом України "Про судоустрій і статус суддів", апарат суду організовує прийом громадян, забезпечує розгляд пропозицій, заяв і скарг, запитів відповідно до вимог Законів України "Про звернення громадян", "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", "Про статус народного депутата України", "Про доступ до публічної інформації", "Про інформацію".

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що саме на Керівника апарату суду покладено обов`язок про надання відповіді на запити, скарг, які надійшли на адресу суду.

Так, пунктом 3 частини 1 статті 24 Закону N 1402- VІІІ передбачено, що голова місцевого суду: контролює ефективність діяльності апарату суду, погоджує призначення на посаду керівника апарату суду, заступника керівника апарату суду, а також вносить подання про застосування до керівника апарату суду, його заступника заохочення або накладення дисциплінарного стягнення відповідно до законодавства.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем направлявся «Інформаційний запит» на адресу суду, а не Голові Монастирищенського районного суду Черкаської області.

З аналізу матеріалів справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку направлений позивачу Повідомлення про відстрочення надання інформації від 08.08.2022 підписана уповноваженою особою, а саме Керівником апарату Монастирищенського районного суду Черкаської області.

Колегія суддів відхиляє твердження позивача, що вищезазначене Повідомлення підписано не уповноваженою особою, з підстав викладених вище.

Щодо посилання апелянта на те, що позивач подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, яку суд проігнорував в повному обсязі та є грубим порушенням вимог ст.204 КАС України, колегія зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У контексті зазначеної норми, предметом позову слід вважати ту його частину, яка характеризує матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення, тобто спосіб судового захисту (ч. 1-3 ст. 5 КАС України). Вона опосередковується спірними правовідносинами - правом і обов`язком позивача і відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Ними будуть: юридичні факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення; доказові факти, тобто ті, що тісно пов`язані з фактами матеріально-правового характеру і на підставі яких можна зробити висновок про їх наявність чи відсутність.

З аналізу положень ч. 1 ст. 47 КАС України доходить висновку, що зміна може стосуватися лише предмета або підстави позову. При цьому зміна позивачем одночасно як предмета, так і підстави позову є недопустимою з огляду на те, що така зміна фактично свідчить про появу нового позову, а не про зміну того, що вже перебуває на розгляді у суді.

Як вбачається з матеріалів справи, що позивачем дійсно 12.09.2022 (вх. №27176/22) подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в яких просила суд: «Визнати недійсним п.6 розділу II, п.1 розділу VI Положення про апарат Монастрищенського районного суду Черкаської області затверджене в.о. голови Монастирищенського районного суду Черкаської області наказом від 17.01.2022р. №6-0 в частині повноважень керівника апарату суду надавати відповідь на інформаційний запит за підписом керівника апарату суду.».

Колегія суддів звертає увагу, що при поданні вищезазначеної заяви позивач фактично просив змінити предмет та підставу позову, що суперечить вимогам ст. ст. 47 КАС України позивачем змінено фактично предмет та підставу позову, а тому судом першої інстанції не взято до уваги дану заяву під час розгляду справи по суті.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач не позбавлена права подати окремий позов у разі не погодження зі змістом Положення про апарат Монастрищенського районного суду Черкаської області затверджене в.о. голови Монастирищенського районного суду Черкаської області наказом від 17.01.2022р. №6-0.

Щодо посилання апелянта на те, що на момент розгляду справи Черкаський окружний адміністративний суд визнано відповідачем в адміністративних справах №580/1753/22; №580/2054/22; №580/4237/22. Представництво у справах здійснює голова суду суддя С. Гарань, який за даних обставин повинен був заявити самовідвід від участі у даній справі, з даного питання колегія суддів встановлено, що позивач зверталася з заявою про відвід судді С. Гарань і даний відвід розглянуто та відмовлено у задоволенні його, у порядку та строки передбачені КАС України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції.

Щодо вимоги позивача про постановити окрему ухвалу суду щодо порушення суддею Черкаського окружного адміністративного суду С. Гаранем правил відводу (самовідводу) судді, дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено протиправність дій зі сторони суду під час прийняття рішення.

Щодо посилання апелянта на те, що її обмежують в доступі до правосуддя, колегія не приймає до уваги дані твердження, оскільки остання реалізувала їх подачею апеляційної скарги до суду.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки їх суть зводиться до констатації норм законодавства, а не помилок чи то порушень судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, за таких обставин доводи апеляційної скарги не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційні скарги залишаються без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан