Справа № 280/225/23
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
18 квітня 2023 року Справа № 280/225/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши за правилами спрощеного, в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 )

про скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:
06.01.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до (з урахуванням уточнень від 25.01.2023) Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі відповідач), в якій позивач просить суд частково скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2022 №30 по пункту 1 наказу у відношенні ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним наказом ОСОБА_1 оголошено сувору догану за перебування в стані алкогольного сп`яніння під час виконання обов`язків військової служби. Водночас, позивач наполягає на тому, що у стані алкогольного сп`яніння він не перебував, про що зробив відповідний запис у протоколі від 10.04.2022 №1. Вказує, що процедура освідування під час складання протоколу проведена не була. Так, лікарем-психіатром зроблено висновок про легку алкогольну інтоксикацію, проте такий висновок не передбачений методикою визначення стану алкогольного сп`яніння. За таких обставин, стан алкогольного сп`яніння у позивача в законной спосіб не визначено. Враховуючи викладене вважає позовні вимоги обґрунтованими та просить їх задовольнити.

Ухвалою суду від 11.01.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. Позивачем недоліки позову усунуто.

Ухвалою суду від 25.01.2023 ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду із позовною заявою; відкрито провадження в адміністративній справі №280/225/23 та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач позов не визнав, подав відзив (вх. від 27.02.2023 №8388), в якому зазначив, що 09.04.2022 приблизно о 15-00 ОСОБА_1 знаходився в місці розташування військової частини в с. Колійці (Синельниківській район Дніпропетровської області) в стані алкогольного сп`яніння та виконував обов`язки військової служби. Зазначений факт підтверджується висновком лікаря КСП Покровська лікарня щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.04.2022 №б/н, який оформлювався у відповідності до вимог Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103 та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735. Зазначений висновок не був оскаржений в становленні строки, і є дійсним на теперішній час. З наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 17.04.2022 № 30 ОСОБА_1 ознайомлено особисто та надано копію цього наказу. Зауважує, що службове розслідування не призначалось, так як уточнення причин та умов, що сприяли неналежному виконанню службових обов`язків та порушення військової дисципліни ОСОБА_1 не вплинули б на прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення (командир військової частини не має обов`язку згідно чинного законодавства в усіх випадках призначати службові розслідування, тим паче у випадках, коли вина і обставини порушення не потребують доказування). З урахуванням викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

06.03.2023 від позивача надійшли заперечення на відзив (вх. №9176), в яких він не погоджується з доводами відповідача з підстав, викладених у позові. Крім того, вказує, що висновок лікарем складено відносно гр. « ОСОБА_2 », а позивач має прізвище « ОСОБА_3 ». Також зауважує, що при застосуванні покарання у вигляді суворої догани позивач не повинен нести ще одне покарання за те ж діяння у вигляді невиплати заробітної плати та премії, або доплати за вже виконану роботу. Посилання відповідача на відсутність причин для проведення службового розслідування вважає безпідставними. Наполягає на задоволенні позовних вимог.

Позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно пункту 1 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.03.2022 №53 (по стройовій частині) наказано солдата ОСОБА_1 вважати призначеним на посаду старшого водія розвідувальної роти ВЧ НОМЕР_1 , з 12.03.2022 зарахувати до списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Пунктом 1 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2022 №30 (з основної діяльності) «Про покарання військовослужбовців виявлених в стані алкогольного сп`яніння» оголошено сувору догану, зокрема, старшому водію управління розвідувальної роти солдату ОСОБА_1 за порушення вимог статей 11, 13, 120, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а саме виконання обов`язків військової служби за призначенням в умовах воєнного стану, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. В наказі зазначено, що у солдата ОСОБА_1 , 09.04.2022 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, проведений медичний огляд підтвердив стан алкогольної інтоксикації, що є вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Незгода із п. 1 зазначенго наказу зумовила звернення ОСОБА_1 , до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. (частина перша статті 3 Закону №2232-XII).

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут внутрішньої служби). Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, серед іншого, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок. (ст. 11 Статуту внутрішньої служби).

Відповідно до статті 13 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

За правилами статей 26, 27 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Згідно статті 241 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець повинен піклуватися про збереження свого здоров`я, не приховувати хвороб, суворо додержуватися правил особистої, громадської гігієни та утримуватися від шкідливих звичок (куріння і вживання алкоголю).

Кожний командир (начальник) зобов`язаний забезпечити у підпорядкованій йому частині (підрозділі) додержання військовослужбовцями правил особистої і громадської гігієни.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут). Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Згідно статті 1 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

За правилами статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту передбачено, крім іншого, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

В силу статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Так, на військовослужбовців можуть бути накладені дисциплінарні стягнення у вигляді, зокрема, суворої догани (п. в) статті 48 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 54 Дисциплінарного статуту командир окремого батальйону (корабля 2 рангу), а також командир окремої військової частини, який користується дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), має право застосовувати стягнення, визначені в пунктах "а"-"ґ" статті 48 цього Статуту (крім попередження про неповну службову відповідність осіб офіцерського складу).

На військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. (стаття 83 Дисциплінарного статуту).

Згідно статті 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Статтею 87 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк. (стаття 88 Дисциплінарного статуту).

Матеріалами справи підтверджується, що виданню оскаржуваного наказу передувало складання Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.04.2022, складеного лікарем КНП Покровська лікарня, відповідно до якого позивач на момент огляду перебував у стані легкої алкогольної інтоксикації.

Надалі, 10.04.2022 командиром ВЧ НОМЕР_1 полковником ОСОБА_4 складено протокол №1 про військове адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В силу ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до семи діб.

У протоколі від 10.04.2022 №1 зазначено, що 09.04.2022 о 15 год. 00 хв. солдат ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, проходячи військову службу на посаді старший водій розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , перебував на території військової частини, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , всупереч вимогам статей 11, 13, 120, 141 Статуту внутрішньої службиЗбройних Ссил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, виконував обов`язки військової служби за призначенням, в умовах воєнного стану, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком лікаря КСП Покровська лікарня щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.04.2022 б/н, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того зазначено, що факт вчиненого правопорушення підтверджують свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

У графі «Пояснення особи, яка приятгається до адміністративної відповідальності» зазначено: «З висновком не згоден. У стані алкогольного сп`яніння не перебував. Був втомлений».

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 даної статті).

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що як позивач, так і відповідач повинні довести обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги і заперечення. Встановлений частиною 2 статті 77 КАС України обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності не позбавляє необхідності доведення позивачем в ході судового розгляду справи заявлених ним підстав позову.

Разом із тим, позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння 09.04.2022. Натомість, відповідач підтвердив дану обставину як Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.04.2022, так і протоколом від 10.04.2022 №1.

Зауваження позивача про те, що стан алкогольного сп`яніння у законний спосіб визначено не було, могли слугувати підставою для оскарження вищезазначених висноввку та протоколу. Однак, позивач їх не оскаржив; докази протилежного у суду відсутні.

Отже, командир Військової частини НОМЕР_1 , беручи до уваги факт перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння 09.04.2022 під час виконання обов`язків військової служби, що підтверджується вищезазначеними доказами, правомірно застосував до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани за порушення військової дисципліни у строк не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові стало відомо про правопорушення.

При цьому, посилання позивача, наведені ним у запереченнях на відзив, по-перше, не слугували підставою позову, а по-друге. не впливають на вирішення даного спору по суті.

Так, у висновку лікаря хоч і зазначено прізвище позивача як « ОСОБА_2 », а не « ОСОБА_3 », проте з інших відомостей, зокрема, дати народження, можливо ідентифікувати особу, якій здійснювався медичний огляд. Отже, така формальна описка не спростовує того, що позивач перебував у стані алкогольного сп`яніння 09.04.2022.

Щодо виплати позивачу заробітної плати не в повному обсязі (позбавлення премії та додаткової винагороди) суд зауважує, що вказане питання врегульовано пунктами 2, 3 спірного наказу, які позивачем не оскаржуються; посилання, що не стосуються предмету спору, судом відхиляються.

Стосовно не проведення службового розслідування суд зазначає, що в силу статті 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Тобто, конструкція зазначеної норми прямо вказує на те, що службове розслідування не проводиться у всіх без виключення випадках, а може бути проведено за наявності передбачених підстав. Крім того, вказана обставина не слугувала підставою позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відтак, враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про скасування наказу відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено та підписано 18.04.2023.

Суддя Ю.П. Бойченко