Справа № 726/270/23
Суддя: Мілінчук С. В.
Дата ухвалення: 2023-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/270/23
Провадження №2-а/726/13/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2023 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Мілінчук С. В., при секретарі Попович Ю.І. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Поляк Марія Володимирівна до інспектора УПП в Чернівецькій області Юрія Богдана Романовича, Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови в справі про адміністративні правопорушення в якому вказує, що постановою ЕАР № 6456097 від 25.01.2023 року на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 гривень за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП Вважає вказану постанову не законною та такою що підлягає скасуванню.

Зазначає, що відомості викладені у оскаржуваній постанові не відповідають дійсності, не підтверджуються жодним доказом, а тому оскаржувана постанова є незаконною.

На підставі викладеного, позивач просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАР № 6456097 від 25.01.2023 року.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило.

Представник відповідача надіслав до суду відзив у якому вказує, що в ході патрулювання, працівниками поліції було виявлено, що ОСОБА_1 , рухаючись по вул. Гагаріна користувався засобом зв`язку тримаючи його у руках, на підставі чого був зупинений. У подальшому, відмовився надати працівниками поліції посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності. Позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив де зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, сама по собі не є доказом у справі. Натомість оскаржувана постанова не зазначено про технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, який долучений відповідачем у якості доказу. Враховуючи викладене, вважає оскаржувану постанову незаконною та просить її скасувати.

Суд, вивчивши заяву позивача, встановивши належність, допустимість та достовірність доказів, які мають значення для правильного вирішення справи, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до постанови про адміністративне правопорушення ЕАР № 6456097 від 25.01.2023 року, 25.01.2023 року о 15 годині 09 хвилин по вул. Гагаріна, 34 у м. Чернівці, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «пежо 3009», д.н.з. НОМЕР_1 , користувався засобом мобільного зв`язку тримаючи його у руці, а також при перевірці документів не пред`явив посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив вимоги п. 2.9.д ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КУпАП, адміністративній відповідальності підлягають водії, які користуються під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук.

Згідно з п. 2.9.д ПДР України під час руху транспортного засобу водієві забороняється користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці.

Таким чином адміністративній відповідальності підлягають водії, які під час руху користуються засобами зв`язку тримаючи їх у руці.

Відповідно до ч. 2 ст 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 73 КАУ України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтями 75, 76 КАС України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивач заперечує обставини викладені у оскаржуваній постанові, зазначає, що він не порушував вимоги п. 2.9д ПДР України.

Як вбачається із відеозапису із нагрудного відео реєстратора працівника поліції, водій ОСОБА_1 був зупинений по вул. Гагаріна у м. Чернівці. Підійшовши до водія, працівник поліції представився та назвав причину його зупинки, а саме те, що він користувався телефоном тримаючи його у руці, а також те, що його номерний знак забруднено, що унеможливлює його ідентифікацію та висловив вимогу про пред`явлення посвідчення водія та реєстраційного документу на транспортний засіб.

Водій висловив прохання пред`явити йому докази на підтвердження користування ним засобами зв`язку під час руху, на що працівник поліції вказав, що надасть такі докази під час розгляду справи.

У подальшому, між водієм та полісменами зав`язалась розмова в ході якої працівник поліції, зважаючи на ситуацію в державі, попросив водія спілкуватись українською мовою. Останній відмовився та вказав, що буде розмовляти так, як йому захочеться, та зателефонував на лінію 102, вказуючи оператору, що необхідно викликати перекладача для працівників поліції. Сам же водій, начеб то не розуміє про що йому говорять працівники поліції.

У подальшому ОСОБА_1 був затриманий. Через деякий час, працівники поліції склали оскаржувану постанову, не надавши при цьому водію доказів на підтвердження його винуватості. Останній же, неодноразово просив полісменів пред`явити належні докази, в яких було б зафіксовано факт вчинення ним правопорушення, однак працівники поліції відмовили йому у задоволенні такого клопотання.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

Згідно вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. Приймаючи рішення, суду необхідно керуватись п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», яким визначено, зокрема, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Варто зазначити, що незважаючи на вчинення численних, на думку працівників поліції, правопорушень з боку ОСОБА_1 , у оскаржуваній постанові, попри його зміст, у провину останньому ставиться виключно порушення вимог п. 2.9.д ПДР України. Таким чином, суд перевіряє законність притягнення до адміністративної відповідальності виключно тих межах, які є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності та обґрунтовані конкретним пунктом ПДР України у оскаржуваній постанові.

Судом встановлено, що всупереч вимогам ст. 268 КУпАП, під час розгляду справи, водію не було надано можливості ознайомитись із доказами, які б підтверджували його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

Окрім того, відповідачем до суду не надані будь-які докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме ті з них, які б підтверджували користування водієм, під час руху транспортного засобу, засобами зв`язку тримаючи їх у руці. Відтак, вина його не доведена належним чином, а тому притягнення його до адміністративної відповідальності є необґрунтованим.

Враховуючи викладене, зважаючи на відсутність належних та достовірних доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, беручи до уваги наявність обґрунтованих сумнівів у доведенні вини останнього, які трактуються на його користь та те, що його вина не випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, суд приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі.

Разом із тим, варто зауважити, що згідно правового висновку КАС ВС викладеного у постанові від 26.12.2019 у справі № 724/716/16-а, працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень не діють як самостійний суб`єкт владних повноважень, а тому не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями КУпАП.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову в частині задоволення позовних вимог до інспектора УПП в Чернівецькій області Юрія Богдана Романовича.

Враховуючи наведене, та на підставі ст. 62 Конституції України, ст.ст. 7, ч. 2 ч. 2 ст. 122, 245, 251, 252, 258, 268, 279, 280, 283, 285 КУпАП, ст. ст. 72-77, 245-246, 286, 289 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 6456097 від 25.01.2023 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, винесену інспектором УПП в Чернівецькій області Юрієм Богданом Романовичем.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушень передбачених ч. 2 ст. 122 КпАП України закрити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Сьомого Апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Головуючий суддя С. В. Мілінчук