Справа № 320/2779/23
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2023-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
17 квітня 2023 року 320/2779/23
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, у якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо зменшення ОСОБА_1 з 01.04.2019 відсоткового значення розміру пенсії з 90% до 70% сум грошового забезпечення, визначеного станом на 05.03.2019 згідно довідки №222/4/164/239/498 від 12.10.2020 Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві здійснити ОСОБА_1 з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років, виходячи з 90% сум грошового забезпечення, визначеного станом на 05.03.2019 згідно довідки №222/4/164/239/498 від 12.10.2020 Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо обмеження ОСОБА_1 з 01.04.2019 виплати нарахованої пенсії за вислугу років максимальним розміром пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві здійснити ОСОБА_1 з 01.04.2019 виплату нарахованих сум пенсії за вислугу років без обмеження виплати максимальним розміром пенсії у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 по справі №1-38/2016.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що він отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262), розмір якої становив на момент призначення 90% сум грошового забезпечення.
Позивач повідомляє, що при здійсненні перерахунку його пенсії з 01.01.2018 її розмір був обмежений відповідачем до 70% відповідних сум грошового забезпечення, однак рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.02.2021 у справі №640/9038/20 порушені права позивача були відновлені та Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві було зобов`язано здійснити з 01.01.2018 перерахунок та виплату пенсії позивача, виходячи з 90% відповідних сум грошового забезпечення.
У подальшому рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2022 у справі №640/202/21 відповідача було зобов`язано здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії позивача на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 12.10.2020 №222/4/164/239/498, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 .
Натомість, під час виконання цього рішення відповідач знов зменшив розмір відсоткового значення пенсії з 90% до 70% сум грошового забезпечення на підставі частини другої статті 13 Закону № 2262 в редакції, чинній на час перерахунку пенсії, а також обмежив виплату пенсії максимальним розміром, а саме: десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність.
Такі дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві позивач вважає протиправними та стверджує, що призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами, а внесені зміни до частини другої статті 13 Закону № 2262 не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, внаслідок чого має застосовуватись розмір грошового забезпечення у відсотках, який встановлено на момент призначення пенсії. При цьому позивач зауважує, що його право на отримання пенсії саме у такому відсотковому розмірі від сум грошового забезпечення вже було констатовано судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Також позивач зазначає про відсутність у пенсійного органу повноважень на обмеження пенсії максимальним розміром з огляду на ухвалення Конституційним Судом України рішення від 20.12.2016 №7-рп/2016 у справі №1-38/2016.
Крім того, відповідач під час перерахунку його пенсії також обмежив її розмір максимальним розміром, що на думку позивача є протиправним, оскільки такі обмеження до його пенсії не застосовуються.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.03.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та витребувано від відповідача докази по справі.
Під час розгляду цієї справи судом були встановлені обставини, які є підставою для постановлення окремої ухвали та направлення її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Так, позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у м.Києві та з грудня 2005 року отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262, розмір якої на момент призначення пенсії дорівнював 90% грошового забезпечення.
З матеріалів справи вбачається, що при здійсненні перерахунку пенсії позивача з 01.01.2018 її розмір був обмежений 70% грошового забезпечення, що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.02.2021 у справі №640/9038/20 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 з урахуванням основного розміру пенсії за вислугу років 90 % відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням проведених виплат;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити виплату не отриманих ОСОБА_1 сум підвищення пенсії з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії з 05.03.2019 по 04.09.2019.
Згідно з листом Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 03.06.2021 №14968-13857/Х-02/8-2600/21 вказане рішення суду було виконано у травні 2021 року, сума нарахованих коштів за період з 01.01.2018 по 31.05.2021 становить 108353,29 грн., а розмір пенсії з 01.06.2021 дорівнює 14657,25 грн.
Судом встановлено, що 12.10.2020 Військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України було складено оновлену довідку №222/4/164/239/498 про розмір грошового забезпечення позивача для перерахунку пенсії, який визначений на рівні 30497,50 грн.
Враховуючи відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві у здійсненні перерахунку пенсії позивача на підставі цієї нової довідки, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2022 у справі №640/202/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю:
- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 за вислугу років з 01.04.2019, виходячи з сум грошового забезпечення, визначеного станом на 05.03.2019 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 12.10.2020 №222/4/164/239/498, виданої військовою частиною НОМЕР_1 ;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років з 01.04.2019, виходячи з сум грошового забезпечення, визначеного станом на 05.03.2019 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 12.10.2020 року №222/4/164/239/498, виданої військовою частиною НОМЕР_1 .
З листа Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 12.10.2022 №22147-21004/Х-02/8-2600/22 вбачається, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2022 у справі №640/202/21 було виконано у вересні 2022 року, сума нарахованих з 01.04.2019 коштів становить 113661,21 грн., а розмір пенсії з надбавками дорівнює 21762,50 грн.
При цьому відповідач у вказаному листі зазначив, що відповідно до статті 43 Закону №2262 максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) з 01.01.2018 не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, а тому розмір пенсії позивача станом на 01.01.2022 становить 20270,00 грн.
З доданого до цього листа розрахунку пенсії позивача станом на 01.04.2019 вбачається, що при здійсненні перерахунку пенсії позивача відповідач використовував відсоткове значення розміру грошового забезпечення на рівні 70% (а не 90%), а максимальний розміром (не більше десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність) пенсія позивача була обмежена з 01.04.2019 та становила 14970 грн. (1497 грн. х 10).
Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з позовом у цій справі.
Суд зауважує, що згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у рішенні від 04.02.2019 у зразковій справі № 240/5401/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 79615886), яке залишено без змін Постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 85174587), «при перерахунку пенсії позивача відповідно до нової довідки про розмір грошового забезпечення відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 Закону № 2262, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним».
Більш того, суд звертає увагу на те, що право позивача на застосування показника відсоткового значення грошового забезпечення для перерахунку пенсії саме на рівні 90%, а не 70% вже було підтверджено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.02.2021 у справі №640/9038/20, про яке згадувалося вище.
На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.02.2021 у справі №640/9038/20 відповідачем у травні 2021 року був здійснений перерахунок пенсії позивача, розмір якої був визначений на рівні 90% сум грошового забезпечення, але в подальшому, не зважаючи на наявність правового висновку Верховного Суду, викладеного у рішенні у зразковій справі, а також ігноруючи судове рішення у справі №640/9038/20, при наступному перерахунку пенсії її розмір знов був зменшений відповідачем з 90%до 70% грошового забезпечення.
Вказані дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві розцінюються судом як такі, що порушують одну з головних конституційних засад судочинства, визначених статтею 129 Основного Закону, а саме: принцип обов`язковості рішень суду, що потребує невідкладного реагування.
Так, стаття 129 Конституції України визначає, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
За неповагу до суду чи судді винні особи притягаються до юридичної відповідальності.
Згідно зі статтею 129-1 Основного Закону суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Положеннями статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.
Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України також визначено, що однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Принцип обов`язковості судового рішення також закріплений у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950. Зазначеною нормою визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового розгляду у контексті ст.6 Конвенції. Провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження.
«Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні Гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції (Рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 заява № 18357/91, п. 40).
Суд зазначає, що належне і остаточне виконання судового рішення виключає можливість номінального, формального ставлення пенсійного органу до відновлення порушеного права позивача на отримання пенсії у розмірі 90% сум грошового забезпечення, аби у подальшому, при здійсненні наступного перерахунку пенсії її розмір знов був обмежений до 70% грошового забезпечення, незважаючи на встановлений судовим рішенням факт протиправності такої позиції відповідача.
Суд зазначає, що встановлена в межах розгляду цієї справи поведінка пенсійного органу у вигляді допущення повторного порушення прав позивача (шляхом протиправного зниження розміру його пенсії з 90% до 70% сум грошового забезпечення при наявності висновку Верховного Суду у рішенні по зразковій справі та такого, що набрало законної сили, судового рішення, яким констатовані протиправні дії відповідача за абсолютно ідентичних обставин) свідчить про свідоме ігнорування відповідачем судових рішень, зневажливе ставлення до правових принципів, на яких будується демократична і правова держава, а тому такі дії суд не повинен толерувати.
Відповідно до положень статті 249 Кодексу адміністративного судочинства Суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.
З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.
Відповідно до пунктів 1,2 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд).
Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі - управління Фонду) утворюють систему територіальних органів Фонду.
Головне управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та Законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду.
Згідно з п.11 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 р. № 280, Голова правління Пенсійного фонду України, серед іншого, забезпечує виконання Пенсійним фондом України та його територіальними органами вимог Конституції та законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мінсоцполітики з питань, що належать до сфери діяльності Пенсійного фонду України, та доручень Міністра.
Таким чином, контроль за дотриманням територіальними органами Пенсійного фонду України вимог чинного законодавства належить до повноважень Голови правління Пенсійного фонду України, який відповідно має вжити заходи по усуненню порушень, виявлених судом при розгляді справи.
З урахуванням цього, суд вважає за доцільне постановити окрему ухвалу про виявлені порушення з боку Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві та повідомити про ці факти Голову правління Пенсійного фонду України для вжиття відповідних заходів реагування.
Керуючись ст.ст.243, 248, 249 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
у х в а л и в :
1. Повідомити Голову правління Пенсійного фонду України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 9) про допущені Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві факти порушень положень чинного законодавства України, для вжиття відповідних заходів реагування.
2. Про вжиті заходи повідомити суд не пізніше п`ятнадцяти днів після надходження окремої ухвали.
3. Копію окремої ухвали суду надіслати (вручити, надати) учасникам справи (їх представникам) та Голові правління Пенсійного фонду України, зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Окрема ухвала може бути оскаржена особами, яких вона стосується.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Дудін С.О.