Справа № 640/2458/22
Суддя: Перепелиця А.М.
Дата ухвалення: 2023-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2023 року № 640/2458/22

Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, в якому просить:

- скасувати постанову Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки №326180 від 21.12.2021 про застосування адміністративно-господарських санкцій.

Окружний адміністративний суд міста Києва своєю ухвалою від 09.02.2022 вказану позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-ІХ, дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю.

16.01.2023 матеріали адміністративного позову отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Перепелиці А.М.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18 січня 2023 року прийнято до провадження адміністративну справу №640/2458/22 та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги та відповідь на відзив обґрунтовані позивачем незаконністю та протиправністю прийнятою Північним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки постановою, з огляду на обставини того, що оскаржену постанову складено на фізичну особу ОСОБА_1 , а не на фізичну особу підприємця, а отже в розумінні зазначених норм він не може бути суб`єктом, щодо якого може бути складена постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Крім того, в обґрунтування своєї позиції позивач посилається на не дотримання вимог Порядку №1567 щодо процедури розгляду акта перевірки про порушення ним законодавства про автомобільний транспорт, що позбавило позивача законного права бути присутнім під час розгляду справи, подати відповідні докази, висловити заперечення, оскільки позивачем не отримано повідомлення про розгляд справи.

Керуючись викладеними обставинами позивач звернувся до суду з даним позовом.

Не погоджуючись з аргументами викладеними позивачем у позовній заяві, відповідачем було подано відзив в якому останній зазначив, що надані позивачем твердження про здійснення нерегулярних перевезень, не заслуговують на увагу та не можуть бути взяті до уваги, адже відповідно до п.55 Правил №176 замовлення юридичною або фізичною особою автобуса для нерегулярних перевезень здійснюється шляхом укладення з автомобільним перевізником письмового договору про замовлення транспортного засобу та п.56 Правил № 176 договір на здійснення нерегулярних перевезень, що ід у письмовій формі, повинен містити дату і час здійснення перевезень, початковий та кінцевий пункти маршруту, маршрут перевезення і державний реєстраційний номер транспортного засобу та мету поїздки.

Крім того, представник відповідача звертає увагу, що в ході перевірки встановлено, що перевізником надавались саме послуги з регулярних пасажирських перевезень по маршруту «Київ-Миронівка, що підтверджується актами проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, фото ТЗ під час надання послуг перевезення з використанням переднього трафарету у формі для здійснення регулярних перевезень, що встановлена п.27 Правил №176, яким визначено, що у разі здійснення міжміських та міжнародних перевезень на передньому і боковому трафаретах найменування початкового та кінцевого пунктів маршруту.

Враховуючи викладені обставин, представник відповідача зауважив, що під час здійснення уповноваженим особами Укртрансбезпеки перевірки договір на здійснення нерегулярних перевезень був відсутній.

З огляду на встановлення обставин надання позивачем, як перевізником послуг з регулярних перевезень, уповноваженими особами відповідача в ході перевірки було встановлено відсутність схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду, квитково-касового листа на момент перевірки.

Крім того, представник відповідача звернув увагу, що позивачем не надано жодного доказу з приводу наявності під час надання послуг та проведення рейдової перевірки наявності у водія належної фіксації дотримання водієм режимів праці та відпочинку, що фактично становить визнання позивачем порушення Закону України «Про автомобільний транспорт» та визнання законності прийняття оскаржуваної постанови.

Щодо тверджень позивача про неповідомлення про дату, час та місце розгляду справи, представник відповідача зауважив, що згідно із інформацією про відстеження пересилання поштових відправлень на Офіційному сайті «Укрпошта» повідомлення направлено на адресу позивача 09.12.2021, 14.12.2021 повідомлення було вручено під час доставки, що свідчить про те, що у позивача була можливість надати відповідні заперечення. пояснення та докази до моменту винесення постанови з моменту скоєння правопорушення.

Таким чином, як висновок представник відповідача зазначив, що доводи та твердження позивача є безпідставними, а постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 21.12.2021 №326180 є правомірною та такою, що відповідає вимогам законодавства України, а відтак не підлягає скасуванню.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

24.11.2021 інспекторами Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, відповідно до направлення на перевірку №000300 від 18.11.2021 на окремих визначених ділянках, дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів в місцях навантаження і розвантаження, проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.

Під час руху транспортного засобу, 21.11.2021 співробітниками Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, був зупинений транспортний засіб марки MERCEDES, номерний знак НОМЕР_1 , який використовується суб`єктом господарювання (ФОП ОСОБА_1 ) для надання послуг по перевезенню пасажирів автомобільним транспортом.

Pа результатами перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом засобу марки MERCEDES, номерний знак НОМЕР_1 було встановлено, що відсутні схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду, квитково-касовий лист на момент перевірки.

На підставі вказаних вище обставин, 21/12/2021 Північного міжрегіонального управління Укртраснбезпеки було прийнято постанову №326180 про застосування адміністративно-господарського штрафу відповідно до абз.15 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у розмірі 17 000,00 грн.

Позивач вважаючи постанову про накладення адміністративно-господарського штрафу незаконною, звернувся до суду з даним позовом в якому просить скасувати оскаржену постанову.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон №2344-III), відповідно до ст.1 якого автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Статтею 1 Закону №2344-III визначено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).

Приписами ст.6 Закону №2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок. Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб`єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень передбачено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок - №1567).

Згідно із зазначеним Порядком №1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Відповідно до ч.12 ст.6 Закону №2344-III та п.2 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Таким чином, Північне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки є територіальним органом Державної служби України з безпеки на транспорті, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, яке уповноважене здійснювати державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті, зокрема, шляхом здійснення рейдових перевірок та притягнення до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно з п.26 та 27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

Відповідно до ст.39 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень:

- для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

- для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Пунктом 13 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 №176 (далі - Правила №176) передбачено, що перевезення пасажирів автобусами залежно від режиму їх організації можуть бути: регулярними, регулярними спеціальними та нерегулярними. Умови регулярних та регулярних спеціальних перевезень зазначаються у паспорті маршруту.

Згідно з п.51-61 вказаних Правил нерегулярні перевезення пасажирів здійснюються на підставі замовлення юридичною або фізичною особою автобуса як разові перевезення організованої групи пасажирів за визначеним маршрутом згідно з договором про замовлення транспортного засобу.

До нерегулярних перевезень належать: туристично-екскурсійні; весільні та святкові; ритуальні; одноразові перевезення до місць відпочинку; інші перевезення, що не заборонені пунктом 55 цих Правил.

У разі здійснення нерегулярних перевезень забороняється: здійснення перевезень одним автомобільним перевізником або одним транспортним засобом за одним маршрутом, або між тими самими пунктами більш як два рази на тиждень; організація (зокрема шляхом пропонування фізичним особам проїзду самостійно або за допомогою інших осіб чи засобів масової інформації) та здійснення перевезення за заздалегідь визначеними напрямками, надання послуг з перевезення автобусом за заздалегідь визначеним маршрутом, між визначеними кінцевими пунктами, з установленими часом відправлення, прибуття і вартістю проїзду; встановлення та стягнення плати за проїзд з окремих пасажирів; самовільне (не передбачене умовами договору) визначення початкових, проміжних і кінцевих пунктів перевезення; здійснення посадки та висадки пасажирів у пунктах і на зупинках, визначених для посадки і висадки пасажирів на маршрутах з регулярним перевезенням.

У разі порушення зазначених вимог перевезення не вважається нерегулярним і повинно здійснюватись відповідно до вимог, які встановлені для регулярних або регулярних спеціальних перевезень.

Замовлення юридичною або фізичною особою автобуса для нерегулярних перевезень здійснюється шляхом укладення з автомобільним перевізником письмового договору про замовлення транспортного засобу.

Суб`єкт господарювання, який надає туристичні та екскурсійні послуги і здійснює перевезення власним чи орендованим транспортним засобом, укладає договір перевезення з кожною особою.

Договір на здійснення нерегулярних перевезень, що укладається між юридичною або фізичною особою та автомобільним перевізником у письмовій формі, повинен містити дату і час здійснення перевезень, початковий та кінцевий пункти маршруту, маршрут перевезення і державний реєстраційний номер транспортного засобу та мету поїздки.

Передній трафарет автобуса містить напис червоною фарбою «Нерегулярне перевезення» на білому фоні. У салоні автобуса розміщується інформація про автомобільного перевізника та страховика із зазначенням найменування, адреси, номера телефону, страхової суми.

Під час здійснення нерегулярних перевезень водій повинен мати копію договору автомобільного перевізника із замовником послуг і копію договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті.

Суд звертає увагу, що з огляду на наявні в матеріалах справи документи та докази встановлено, що під час проведення рейдової перевірки водій позивача не надав договору автомобільного перевізника із замовником послуг.

Крім того, суд звертає увагу, що під час перевірки було встановлено надання перевізником послуг саме з регулярних перевезень по маршруту «Київ-Миронівка», що підтверджується наявними в матеріалах справи актами проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, фото ТЗ під час надання послуг перевезення з використанням переднього трафарету у Формі для здійснення регулярних перевезень, що встановлена п.27 Правил №176, яким визначено, що у разі здійснення міжміських та міжнародних перевезень на передньому і боковому трафаретах найменування початкового та кінцевого пунктів маршруту.

Крім того, суд зауважує, що ні під час проведення перевірки, ні під час розгляду судом даної справи, позивачем не було надано відповідного договору на здійснення нерегулярних перевезень, що свідчить про відсутність підстав вважати, що позивачем надавались послуги саме з нерегулярних перевезень, оскільки такий договір є обов`язковим критерієм при здійсненні нерегулярних перевезень.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позивач фактично здійснював регулярні пасажирські перевезення, тому зобов`язаний мати при собі перелік документів, який визначений для регулярних пасажирських перевезень, зокрема, схему маршруту, розклад руху, таблицю вартості проїзду, квитково-касовий лист які на дату проведення перевірки у водія були відсутні.

Суд критично ставиться до тверджень позивача щодо порушення процедури проведення перевірки, оскільки позивач не обґрунтував належними та допустимими доказами зазначені твердження.

Аргументи позивача про не можливість бути суб`єктом, щодо якого може бути складена постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу спростовується тим, що у випадку коли водій транспортного засобу не є суб`єктом господарювання, і перебуває з автомобільним перевізником у трудових відносинах, або ж у випадку, коли транспортний засіб перебуває в оренді (користуванні) іншої особи, відповідальність за порушення передбачені ст.60 Закону №2344-III несе власник транспортного засобу.

Щодо посилань позивача про те, що слухання справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт було проведено без участі представника позивача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із п.25, 26, 27 Порядку №1567 встановлено, що справа про порушення законодавства про автомобільний транспорт розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 до Порядку №1567.

В свою чергу, з аналізу наявних в матеріалах справи документів судом встановлено, що повідомленням від 09.12.2021 901) позивача було викликано для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 21.12.2021.

Згідно із інформацією про відстеження пересилання поштових відправлень Офіційному сайті «Укрпошта» повідомлення направлено на адресу позивача 09.12.2021, 14.12.2021 повідомлення було вручено під час доставки.

Враховуючи викладені вище обставини, суд погоджується з твердженнями представника відповідача про невідповідність дійсності тверджень позивача про неотримання повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства.

Вказане вище свідчить, що відповідачем було належним чином виконано вимоги щодо повідомлення позивача про розгляд справи а позивач був належним чином повідомлений.

Пунктом 27 Порядку №1567 передбачено, що у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Отже, враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позивач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а у зв`язку із неявкою уповноваженої особи суб`єкта господарювання, службовими особами відповідача було правомірно розглянуто справу без участі уповноваженої особи позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №820/4624/17 від 11.02.2020.

Крім того, суд зауважує, що у позивача була можливість надати відповідні заперечення, пояснення та докази до моменту винесення постанови, з моменту скоєння правопорушення, однак, виходячи з аналізу наявних в матеріалах справи документів та матеріалів, судом не було встановлено обставин, що останній скористався наданим йому правом та можливістю.

Таким чином, враховуючи всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Згідно з ч.1 ст.9, ст.72, ч.1, 2, 5 ст.77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати в цьому випадку стягненню не підлягають.

Керуючись ст.6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.