Справа № 160/19501/22
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
06.12.2022 року (29.11.2022 року направлено засобами поштового зв`язку) від ОСОБА_1 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява, в якій позивач з урахуванням позовної заяви на виконання вимог ухвали суду від 12.12.2022 року, яка надійшла до суду 12.01.2023 року (03.01.2023 року направлено засобами поштового зв`язку) просить суд:
- визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, які відображенні у відповіді на заяву ОСОБА_1 від 25.10.2022 року, зареєстрованої за вхідним № 8872, щодо відмови у призначенні та виплати ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат, у зв`язку зі смертю її чоловіка, ОСОБА_2 з причини розвитку в нього хронічного професійного захворювання, у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи оригіналу акту форми П-4 Про розслідування хронічного професійного захворювання;
- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 , щомісячні страхові виплати у зв`язку зі смертю її чоловіка, ОСОБА_2 з причини розвитку в нього хронічного професійного захворювання та провести вказані виплати з 03.06.2022 року, тобто з моменту первинного звернення до відділення Фонду із відповідною заявою та отриманої відмови; провести виплату у розмірі 100% без відстрочення платежу;
- рішення суду звернути до негайного виконання у межах стягнення суми за один місяць.
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач звернулась із заявою до Криворізького відділення Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області стосовно призначення щомісячних страхових виплат у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 , від хронічного професійного захворювання. В своїй заяві з точки зору чинного, на момент звернення, законодавства України позивач обґрунтувала свою позицію щодо факту утримання, додала усі необхідні документи на підтвердження цього факту, а також відповідні документи, що підтверджували виникнення та розвиток професійного захворювання, причинний зв`язок смерті та професійного захворювання, та документи, що підтверджують особу. На вказану заяву відділенням Фонду було надано відмову у призначенні виплат. Мотивуючи відповідь відповідач зазначив, що в нього відсутній обов`язок призначити страхові виплати з причини того, що в матеріалах справи чоловіка відсутній акт Форми П-4 Про розслідування хронічного професійного захворювання, а позивачем було подано належним чином завірену копію вказаного акту, а не оригінал. На підставі зазначеного виникла об`єктивна необхідність у зверненні до суду, враховуючи порушення прав позивача.
Відповідач, у встановлений судом строк, своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, причини неподання відзиву на позовну заяву суду не повідомив.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2022 року, зазначена вище справа була розподілена та 07.12.2022 року передана судді Пруднику С.В.
12.12.2022 року ухвалою суду означену позовну заяву було залишено без руху та надано було позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду:
- позовної заяви та її копіями, відповідно до кількості учасників справи, у відповідності до вимог ст. 160 КАС України, в якій слід було чітко уточнитися із змістом позовних вимог із зазначенням відповідачем суб`єкта владних повноважень, конкретизуванням у прохальній частині позовної заяви в чому саме (зокрема, в якому документі) відображена на думку ОСОБА_1 , протиправність дій відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат, у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 з причини розвитку в нього хронічного професійного захворювання.
У встановлений строк ухвалою суду від 12.12.2022 року позивач усунув недоліки адміністративного позову.
17.01.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження означену позовну заяву та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 03.03.1976 року, виданого Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Кривого Рогу.
Чоловік позивача тривалий час працював на гірничо-видобувних підприємствах, виконував трудові обов`язки, зокрема на посадах електрослюсаря, прохідника та механіка в шахті, які вимагають докладання значних зусиль, характеризуються великим навантаженням. Трудовий стаж ОСОБА_2 підтверджується відповідними записами з трудової книжки, копію якої долучено позивачем до позовної заяви.
У зв`язку з важкими та шкідливими умовами праці у чоловіка позивача виникло хронічне професійне захворювання.
Відповідно до висновку лікарсько-експертної комісії № 2378 від 08.12.2010 року чоловіку позивача було встановлено діагноз - «хронічне обструктивне захворювання легень пилової етнології 2 стадії» (надалі по тексту - ХОЗЛ). Вказане захворювання визнано професійним.
З метою встановлення причин виникнення та розвитку професійного захворювання у чоловіка, за останнім (після визначення професійного характеру захворювання) місцем роботи (на той момент це був Відокремлений структурний підрозділ шахта «Прогрес» Державного підприємства «Торезантрацит», Донецька область) було створено комісію з розслідування хронічного професійного захворювання За результатами проведення розслідування було складено акт №41 Форми П-4 (надалі по тексту - акт) та визнано професійне захворювання таким, що пов`язано з виробництвом.
В 2010 році ОСОБА_2 було направлено на медико-соціальну експертну комісію (надалі по тексту - МСЕК) в Донецькій області для визначення відповідного відсотка втрати професійної працездатності.
Як зазначила позивач у поданій до суду позовній заяві, надати копію первинного висновку МСЕК з визначенням відсотка втрати професійної працездатності остання не має можливості, бо МСЕК знаходиться на тимчасово окупованій території в місті Чистякове Донецької області, яке відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
У чоловіка позивача почало дедалі погіршуватись самопочуття на тлі виникнення хронічного професійного захворювання, тож він звернувся до лікаря задля проходження медикаментозного лікування. У зв`язку професійною етнологією виникнення та розвитку ХОЗЛ, ОСОБА_2 було направлено на лікування до Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», де за медичним висновком від 26.02.2019 року чоловікові позивача було підвищено стадію ХОЗЛ до третьої-четвертої та визначено другу стадію недостатності кровообігу.
Також у позові позивач зазначає, що на підставі означеної довідки МСЕК, її чоловік став на облік до Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області та почав отримувати страхові (регресні) витрати. Крім того, позивачу відомо, що її чоловік, ОСОБА_2 в обласній МСЕК №6 оглядався на підставі довідки начальника ФСС України в м Кривому Розі, як внутрішньо переміщена особа, яка отримує страхові витати за наслідками професійного захворювання від 20.12.2010 року.
ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловік позивача помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно- Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро).
Як зазначила позивач у поданій до суду позовній заяві, у останньої як дружини померлого, виникла об`єктивна необхідність в отриманні щомісячних страхових (регресних) виплат її чоловіка, тобто страхові виплати по втраті годувальника.
Тож, з цією метою позивач звернулась до Криворізького відділення Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області із заявою про продовження страхових виплат її чоловіка.
З матеріалів справи убачається, що листом від 03.06.2022 року №20.1-16/2047 Криворізьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з питання призначення страхових виплат у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на заяву позивача від 19.05.2022 року повідомлено наступне. Фонд соціального страхування України керується Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1105-ХІУ від 23.09.1999 року та іншими нормативно правовими актами, в тому числі прийнятими правлінням Фонду. Згідно з 2.1 «Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб», затвердженого постановою правління Фонду від 12.12.2018 року №27, страхові виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються робочим органом виконавчої дирекції Фонду або його відділенням за місцем фактичного проживання (перебування) за наявності документів» передбачених «Порядком призначення, перерахування та проведення страхових виплат», затвердженим постановою правління Фонду від 19.07.2018 року № 11 (зі змінами, внесеними постановою правління Фонду від 25.02.2021 № 7) (далі - Порядок №11), та копії довідки про взяття на облік і рішення Комісії. Згідно з п. 5.1. Порядку № 11, у разі смерті потерпілого для розгляду питанім про призначення страхових виплат по втраті годувальника надаються наступні документи: 1) заява особи, яка має на це право; 2) копія паспорту особи, яка має право на виплати (завірена працівником робочого органу Фонду на підставі оригіналу або в іншому установленому законодавством порядку); 3) копії реєстраційного номера облікової картки платники податків (ідентифікаційного номера); 4) копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого; 5) копії документів, що підтверджують родинні зв`язки померлого потерпілого (свідоцтво про шлюб); 6) довідка про реєстрацію місця проживання; 7) оригінал акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання (отруєння) за формою, встановленою Кабінетом Міністрів України; 8) оригінал висновку МСЕК про причинний зв`язок смерті потерпілого з наслідками раніше отриманого трудового каліцтва чи професійного захворювання (у разі наявності). У разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення факт перебування на утриманні потерпілого встановлюється в судовому порядку. Відповідні рішення суду надаються для призначення виплат та додаються до справи про страхові виплати. Робочим органам виконавчої дирекції Фонду законодавством України не надано повноважень встановлювати факт сімейних відносин та перебування на утриманні. Встановлення фактів, що мають, юридичне значення, знаходиться у компетенції судових органів. Для розгляду питання призначення позивачу страхових виплат у разі смерті потерпілого ОСОБА_2 . Криворізьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області просило надати до відділення означені документи.
Також, листом від 02.11.2022 року №20.1-16/4079 Криворізьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з питання призначення страхових виплат у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на заяву позивача від 25.10.2022 року повідомлено наступне. Фонд соціального страхування України в своїй діяльності керується Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та іншими нормативно правовими актами прийнятими в тому числі правлінням Фонду. Відповідно до пункту 3 статті 36 Закону підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. В доданих до заяви від 25.10.2022 року документах відсутній оригінал акту розслідування професійного захворювання (отруєння) встановленої форми, що унеможливлює розгляд питання по суті. Також, особова справа ОСОБА_2 в Криворізькому відділенні відсутня, в зв`язку з тим, що він перебував на обліку внутрішньо переміщена особа з Донецької області. Отже, питання призначення позивачу страхових виплат у разі смерті потерпілого чоловіка ОСОБА_2 буде розглянуто після надання до Криворізького відділення усіх необхідних документів відповідно Закону.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Щодо вирішення справи по суті, суд вказує наступне.
Судом встановлено, що Криворізьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області є структурним підрозділом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області та не має статусу юридичної особи.
Тобто, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області є головним територіальним органом надання адміністративних послуг, є юридичною особою, та відповідно тільки управління має адміністративну процесуальну дієздатність у відповідності до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України.
Враховуючи те, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області є юридичною особою та розпорядником коштів, суд вважає що саме Управління є належним відповідачем по справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року № 1105(далі Закон України № 1105), страховий випадок за соціальним страхуванням від нещасних випадків - це нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання (у тому числі встановлене чи виявлене в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів), що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму; нещасний випадок або професійне захворювання, яке сталося внаслідок порушення застрахованим нормативних актів про охорону праці.
Пунктом 1 частини 1 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що страхуванню від нещасного випадку підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), гіг-контракту, іншого цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, зокрема які є резидентами Дія Сіті, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів, або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню від нещасного випадку на інших підставах.
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.
Відповідно до частин 1, 3, 7 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення реабілітації у сфері охорони здоров`я, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.
Страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.
У статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначені особи, які мають право на страхові виплати в разі смерті потерпілого.
Відповідно до частин 1, 2 цієї статті, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.
Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють; 3) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.
Частиною 3 статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.
Згідно з частиною 6 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.
Відповідно до частини 1 статті 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» для розгляду справ про страхові виплати до Фонду подаються: 1) акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть; 2) документи про необхідність подання додаткових видів допомоги.
Частинами 2, 3, 4 статті 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що Фонд приймає рішення про виплати у разі втрати годувальника за умови подання таких документів, які видаються відповідними організаціями у триденний строк з моменту звернення заявника: 1) копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого; 2) витягу з реєстру територіальної громади або відомостей про задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування); 4) довідки навчального закладу про те, що член сім`ї потерпілого віком від 18 до 23 років, який має право на відшкодування шкоди, навчається за денною формою навчання; 5) довідки навчального закладу інтернатного типу про те, що член сім`ї потерпілого, який має право на відшкодування шкоди, перебуває на утриманні цього закладу.
Факт перебування на утриманні потерпілого у разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення встановлюється в судовому порядку.
Якщо застрахований або члени його сім`ї за станом здоров`я чи з інших причин не спроможні самі одержати зазначені вище документи, їх одержує та подає відповідний страховий експерт Фонду.
Статтею 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.
Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

Фонд може затримати страхові виплати до з`ясування підстав для виплат, якщо документи про нещасний випадок оформлені з порушенням установлених вимог.

Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 року №11, затверджено Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат (далі Порядок № 11).

Згідно з п. 1.3 Порядку № 11 (чинного на момент виникнення спірних відносин), Управління (відділення) Фонду розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або осіб, які мають право на страхові виплати, за наявності усіх необхідних документів, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) та цим Порядком і приймають відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження останнього документа.

Рішення про страхові виплати приймається начальником управління Фонду або за його письмовим дорученням начальником підпорядкованого відділення Фонду та оформляється постановою (у тому числі в разі призначення страхової виплати за рішенням суду), у якій зазначаються дані про потерпілого та осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах.

Копія постанови на вимогу надається потерпілому або особам, які мають право на страхові виплати у разі смерті потерпілого.

Управління (відділення) Фонду можуть затримати страхові виплати до з`ясування підстав для виплат, якщо документи про страховий випадок оформлені з порушенням встановлених вимог (п. 1.4. Порядку № 11).

Справа про страхові виплати потерпілого формується за бажанням потерпілого в управліннях (відділеннях) Фонду за місцем знаходженням страхувальника або за місцем його проживання.

У разі смерті потерпілого справа про страхові виплати формується за місцем знаходження страхувальника. У разі встановлення причинного зв`язку смерті потерпілого з наслідками раніше отриманого ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання, справа про страхові виплати по втраті годувальника формується управлінням (відділенням) Фонду, яке здійснювало страхові виплати померлому потерпілому.

Формування, облік та зберігання документів, що підтверджують право осіб на страхові виплати, медичні та соціальні послуги, передбачені загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, здійснюється у порядку, визначеному виконавчою дирекцією Фонду (п. 1.5. Порядку № 11).

Для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого членами сім`ї та особами, які мають право на виплати, до управління (відділення) виконавчої дирекції Фонду подаються:

заяви (колективна чи індивідуальні), для призначення страхових виплат за встановленою виконавчою дирекцію Фонду формою;

копії паспорта;

копії реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) або сторінки паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого;

копії документів, що підтверджують родинні зв`язки померлого потерпілого (свідоцтво про шлюб потерпілого, свідоцтво про народження його дітей, у разі призначення виплати батькам потерпілого подається свідоцтво про народження потерпілого);

довідка про реєстрацію місця проживання (у разі відсутності відмітки про реєстрацію місця проживання в документах, що засвідчують особу).

Для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною, реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого.

В залежності від категорії осіб, які мають право на страхові виплати, надаються:

для дітей до 23 років, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, довідка навчального закладу (такі довідки надаються в подальшому щосеместру);

для осіб з інвалідністю копія довідки МСЕК про встановлення групи інвалідності;

для осіб, які доглядають дитину потерпілого до 8 років наказ про надання відпустки по догляду за дитиною.

Копії документів засвідчуються працівником управління (відділення) Фонду при пред`явленні оригіналів.

У разі отримання виплат в особливих умовах, відповідно до статті 48 Закону, додаються довідки відповідних закладів, у яких перебувають особи, які мають право на виплати, необхідні для проведення виплат з дотриманням вимог цієї статті.

За малолітніх або неповнолітніх осіб заяву подає один із батьків або інший законний представник.

Працівником управління (відділення) Фонду до справи про страхові виплати додаються:

оригінал акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання (отруєння) за формою, встановленою Кабінетом Міністрів України;

оригінал висновку МСЕК про причинний зв`язок смерті потерпілого з наслідками раніше отриманого трудового каліцтва чи професійного захворювання (у разі наявності);

інформація з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про нараховану заробітну плату (дохід) та сплату страхових внесків.

У разі коли відомості Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не містять усіх необхідних даних для визначення розміру середньої заробітної плати потерпілого, працівники управління (відділення) Фонду отримують інформацію у страхувальника. У разі відсутності страхувальника на момент формування справи про страхові виплати, довідку, що підтверджує розмір заробітної плати перед настанням страхового випадку, може надати особа, що має право на виплати;

інформація з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про трудові, цивільно-правові відносини, реєстрації фізичної особи підприємця, члена фермерського господарства, члена особистого селянського господарства, самозайнятої особи на момент настання страхового випадку в залежності від місця, де стався страховий випадок. У разі відсутності такої інформації особа, яка має право на виплати, надає копії документів, які підтверджують, що на момент настання страхового випадку потерпілий працював у того страхувальника, у якого стався нещасний випадок або зареєстровано професійне захворювання;

інформація з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про трудові, цивільно-правові відносини, реєстрації фізичної особи підприємця, члена фермерського господарства, члена особистого селянського господарства, самозайнятої особи та доходи у разі призначення страхових виплат дітям з 16 до 18 років, дружині (чоловіку), які досягли пенсійного віку, особі з інвалідністю - члену сім`ї померлого, особам, які доглядають дітей потерпілого до 8 років.

Зазначені документи формуються в справу про страхові виплати та зберігаються в управлінні (відділенні) Фонду.

У разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення факт перебування на утриманні потерпілого встановлюється в судовому порядку. Відповідні рішення суду надаються для призначення виплат та додаються до справи про страхові виплати (п. 5.1. Порядку № 11).

Відповідно до пункту 3.1.20 Типового положення про відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 24.01.2017 року №6, відділення відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасне та в повному обсязі відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я, а в разі його смерті - здійснення передбачених Законом страхових виплат особам, які перебували на його утриманні або мали на день смерті право на одержання від нього такого утримання.

Судом установлено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію в разі втраті годувальника, що підтверджено копією довідки про доходи №9463 4642 5287 1430.

З матеріалів справи убачається, що листом від 03.06.2022 року №20.1-16/2047 Криворізьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з питання призначення страхових виплат у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на заяву позивача від 19.05.2022 року повідомлено наступне. Фонд соціального страхування України керується Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1105-ХІУ від 23.09.1999 року та іншими нормативно правовими актами, в тому числі прийнятими правлінням Фонду. Згідно з 2.1 «Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб», затвердженого постановою правління Фонду від 12.12.2018 року №27, страхові виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються робочим органом виконавчої дирекції Фонду або його відділенням за місцем фактичного проживання (перебування) за наявності документів» передбачених «Порядком призначення, перерахування та проведення страхових виплат», затвердженим постановою правління Фонду від 19.07.2018 року № 11 (зі змінами, внесеними постановою правління Фонду від 25.02.2021 № 7) (далі - Порядок №11), та копії довідки про взяття на облік і рішення Комісії. Згідно з п. 5.1. Порядку № 11, у разі смерті потерпілого для розгляду питанім про призначення страхових виплат по втраті годувальника надаються наступні документи: 1) заява особи, яка має на це право; 2) копія паспорту особи, яка має право на виплати (завірена працівником робочого органу Фонду на підставі оригіналу або в іншому установленому законодавством порядку); 3) копії реєстраційного номера облікової картки платники податків (ідентифікаційного номера); 4) копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого; 5) копії документів, що підтверджують родинні зв`язки померлого потерпілого (свідоцтво про шлюб); 6) довідка про реєстрацію місця проживання; 7) оригінал акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання (отруєння) за формою, встановленою Кабінетом Міністрів України; 8) оригінал висновку МСЕК про причинний зв`язок смерті потерпілого з наслідками раніше отриманого трудового каліцтва чи професійного захворювання (у разі наявності). У разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення факт перебування на утриманні потерпілого встановлюється в судовому порядку. Відповідні рішення суду надаються для призначення виплат та додаються до справи про страхові виплати. Робочим органам виконавчої дирекції Фонду законодавством України не надано повноважень встановлювати факт сімейних відносин та перебування на утриманні. Встановлення фактів, що мають, юридичне значення, знаходиться у компетенції судових органів. Для розгляду питання призначення позивачу страхових виплат у разі смерті потерпілого ОСОБА_2 . Криворізьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області просило надати до відділення означені документи.

Також, листом від 02.11.2022 року №20.1-16/4079 Криворізьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з питання призначення страхових виплат у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на заяву позивача від 25.10.2022 року повідомлено наступне. Фонд соціального страхування України в своїй діяльності керується Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та іншими нормативно правовими актами прийнятими в тому числі правлінням Фонду. Відповідно до пункту 3 статті 36 Закону підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. В доданих до заяви від 25.10.2022 року документах відсутній оригінал акту розслідування професійного захворювання (отруєння) встановленої форми, що унеможливлює розгляд питання по суті. Також, особова справа ОСОБА_2 в Криворізькому відділенні відсутня, в зв`язку з тим, що він перебував на обліку внутрішньо переміщена особа з Донецької області. Отже, питання призначення позивачу страхових виплат у разі смерті потерпілого чоловіка ОСОБА_2 буде розглянуто після надання до Криворізького відділення усіх необхідних документів відповідно Закону.

Частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99 визначено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Отже, оскільки позивач була членом сім`ї померлого ОСОБА_2 , являлась пенсіонеркою за віком, тому відповідно до частини 3 статті 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вона відноситься до осіб, які мають право на страхові виплати, як член сім`ї померлого.

Надаючи оцінку доводам відповідача з приводу відсутності підстав для призначення ОСОБА_1 страхових виплат із посиланням на те, що в доданих до заяви від 25.10.2022 року документах відсутній оригінал акту розслідування професійного захворювання (отруєння) встановленої форми, що унеможливлює розгляд питання по суті, та те, що особова справа ОСОБА_2 в Криворізькому відділенні відсутня, в зв`язку з тим, що він перебував на обліку внутрішньо переміщена особа з Донецької області, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 132 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій.

Згідно ст. 133 Основного Закону систему адміністративно-територіального устрою України складають: Автономна Республіка Крим, області, райони, міста, райони в містах, селища і села.

До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь.

Міста Київ та Севастополь мають спеціальний статус, який визначається законами України.

Зі змісту преамбули Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон) вбачається, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1049 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Основою гуманітарної, соціальної та економічної політики держави Україна стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист і повноцінна реалізація національно-культурних, соціальних та політичних прав громадян України, у тому числі корінних народів та національних меншин.

Тобто, одним з основних напрямків політики держави України стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист та повноцінна реалізація, зокрема, соціальних прав громадян України.

Приписи ст. 1 Закону визначають, що тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Положеннями ч. ч. 1-3 ст. 9 Закону визначено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з цим, суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, на думку суду, визнання, у виняткових випадках, актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

В іншому рішенні від 08.07.2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» Європейський Суд з прав людини, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Як зазначено в п. 333 цього рішення, Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратиський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Вона повинна усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією.

Враховуючи викладене суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих установою, що знаходиться на окупованій території, як доказів, оскільки неприйняття цих документів призведе до порушень та обмежень прав позивачки на соціальний захист та гарантоване їй право на пенсійне забезпечення.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 02.10.2018 по справі № 569/14531/16-а.

Посилання відповідача на те, що в доданих до заяви від 25.10.2022 року в документах відсутній оригінал акту розслідування професійного захворювання (отруєння) встановленої форми, що унеможливлює розгляд питання по суті, та те, що особова справа ОСОБА_2 в Криворізькому відділенні відсутня, в зв`язку з тим, що він перебував на обліку внутрішньо переміщена особа з Донецької області не можуть бути використані державними органами України в тому числі Фондом соціального страхування України в особі Криворізького відділення, оскільки відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території не може бути підставою для відмови в підстав для призначення ОСОБА_1 страхових виплат.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного суду по справі № 175/4336/16-а від 28.08.2018 р. та по справі № 172/718/17 від 27.02.2018 р.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Як зазначалось судом раніше, позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 23 серпня 2018 року та довідкою №2889/01-05 від 02.06.2017 року, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Металургійної районної у місті ради.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначено Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Статтею 1 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього ж Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 2 цієї статті).

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону (ч. 1 ст. 5 Закону № 1706-VII).

Водночас, ст. 14 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Відповідно до вимог ст.173 Кодексу законів про працю України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.3 Розділ VII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1105-XIV визначено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 531 "Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", установлено, що:

1) особи, які перебувають (перебували) у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями чи фізичними особами або були добровільно застраховані та переселилися з тимчасово окупованої території, району проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації (далі - застраховані особи), мають право на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" робочими органами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування, а до завершення заходів, пов`язаних з утворенням зазначеного Фонду та його робочих органів, - робочими органами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - фонди) відповідно до пункту 6 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону за фактичним місцем проживання у порядку, встановленому правліннями фондів.

Матеріальне забезпечення виплачується застрахованим особам в установленому порядку через банки;

2) матеріальне забезпечення та соціальні послуги надаються за умови подання документів, що підтверджують право застрахованих осіб на їх надання, а у разі відсутності таких документів - на підставі відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У разі відсутності у зазначеному Реєстрі необхідних відомостей матеріальне забезпечення надається у мінімальному розмірі, встановленому правліннями фондів, з наступним перерахуванням сум матеріального забезпечення після надходження документів, що підтверджують право застрахованих осіб на його надання.

Абзацем 1 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції", встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Соціальні виплати особам з інвалідністю I групи та іншим особам, які, за висновком лікарсько-консультативної комісії, не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, за їх письмовою заявою можуть проводитися публічним акціонерним товариством "Укрпошта" з доставкою за фактичним місцем проживання/перебування таких осіб.

Правлінням Фонду соціального страхування України на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 531 "Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" прийнято постанову від 12.12.2018 № 27 "Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб" (далі - Порядок №27). Як зазначено в преамбулі цієї постанови, вона прийнята з метою забезпечення безперервності та першочерговості одержання щомісячних страхових виплат та медико-соціальних послуг потерпілими на виробництві (членами їх сімей), які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції.

Пунктом 1.1 Порядку №27, визначено, що цей Порядок поширюється на внутрішньо переміщених осіб, які мають право на страхові виплати та витрати на медичну і соціальну допомогу відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до п.1.4 Порядку №27 призначення, продовження (відновлення) та припинення страхових виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюється на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах рад (далі - Комісії).

При цьому, п.2.1 Порядку №27 визначено, що страхові виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються робочим органом виконавчої дирекції Фонду або його відділенням за місцем фактичного проживання (перебування) за наявності документів, передбачених Порядком, та копії довідки про взяття на облік і рішення Комісії. Копії документів засвідчуються працівником управління (відділення) при пред`явленні оригіналів.

Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №11 затверджено "Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат", пунктом 1.1 якого визначено, що його дія поширюється на потерпілих від нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання (далі - потерпілі) та осіб, які мають право на страхові виплати в разі втрати годувальника.

Так, відповідно до п. 1.3. Порядку №11 управління (відділення) Фонду розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або осіб, які мають право на страхові виплати, за наявності усіх необхідних документів, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та цим Порядком і приймають відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження останнього документа.

Рішення про страхові виплати приймається начальником управління Фонду або за його письмовим дорученням начальником підпорядкованого відділення Фонду та оформляється постановою (у тому числі в разі призначення страхової виплати за рішенням суду), у якій зазначаються дані про потерпілого та осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах (п.1.4 Порядку №11).

Між тим, як з`ясовано судом, у спірних правовідносинах суб`єкт владних повноважень рішення у формі постанови не приймав, а відтак, відмови у призначенні та виплаті страхових виплат не вчиняв.

Так, листом від 02.11.2022 року №20.1-16/4079 відповідач по суті відмовляє позивачу у вирішенні питання про призначення страхових виплат, обґрунтовуючи відмову тим, що до заяви від 25.10.2022 року в документах відсутній оригінал акту розслідування професійного захворювання (отруєння) встановленої форми, що унеможливлює розгляд питання по суті, та те, що особова справа ОСОБА_2 в Криворізькому відділенні відсутня, в зв`язку з тим, що він перебував на обліку внутрішньо переміщена особа з Донецької області, проте відповідач не оформив відмову відповідно до вимог чинного законодавства - у вигляді постанови.

Відтак, виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання протиправними дій Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, які відображенні у відповіді на заяву ОСОБА_1 від 25.10.2022 року, зареєстрованої за вхідним № 8872, щодо відмови у призначенні та виплати ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат, у зв`язку зі смертю її чоловіка, ОСОБА_2 з причини розвитку в нього хронічного професійного захворювання, у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи оригіналу акту форми П-4 Про розслідування хронічного професійного захворювання; зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 , щомісячні страхові виплати у зв`язку зі смертю її чоловіка, ОСОБА_2 з причини розвитку в нього хронічного професійного захворювання та провести вказані виплати з 03.06.2022 року, тобто з моменту первинного звернення до відділення Фонду із відповідною заявою та отриманої відмови; провести виплату у розмірі 100% без відстрочення платежу та рішення суду звернути до негайного виконання у межах стягнення суми за один місяць не підлягають до задоволення.

При цьому, суд звертає увагу на те, що задовольняючи позов у спосіб, визначений ОСОБА_3 , суд фактично втрутиться у діяльність суб`єкта владних повноважень, що не припустимо згідно з чинним законодавством, а тому належним способом відновлення порушеного права є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо призначення страхових виплат та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

При цьому, суд враховує, що обґрунтування адміністративного позову в його розширеному тлумаченні свідчить про порушення прав позивача щодо належного та своєчасного розгляду його заяви про відшкодування витрат на лікування із прийняття рішення по суті заяви.

У постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2015 року в справі №816/1229/14, поміж іншого, вказано, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до приписів ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, враховуючи встановлення судом факту порушення прав позивача щодо неналежного розгляду його заяви щодо призначення страхових виплат, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та покласти на відповідача обов`язок щодо повторного розгляду заяви позивача від 25.10.2022 року щодо питання призначення страхових виплат у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Як визначено ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судовий збір ОСОБА_1 сплачено в розмірі 992,40 грн., що підтверджується копією квитанції від 25.11.2022 року, яка роздрукована з GOVPAY24.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 16.06.2020 року у справі № 620/1116/20: "... Оскільки позов ОСОБА_1 містив декілька вимог (дві) немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат колегія суддів визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог".

Отже, судові витрати у виді судового збору присуджуються ОСОБА_1 в розмірі 992,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 страхових виплат у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.10.2022 року щодо питання призначення страхових виплат у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (49020, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького,93, ) документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник