Справа № 240/34586/22
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року м. Житомир справа № 240/34586/22

категорія 111031101

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

установив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.09.2022 року №0-0620 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковий період 2021 рік в сумі 19486,80 грн. (дев`ятнадцять тисяч чотириста вісімдесят шість гривень 80 коп.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.09.2022 №0-0620 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковий період 2020 рік в сумі 15340,44 грн. (п`ятнадцять тисяч триста сорок гривень 44 коп.);

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.11.2022 року №0-0620/20 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковий період 2020 рік в сумі 14062,7грн. (чотирнадцять тисяч шістдесят дві гривні 07 коп.);

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області на мою користь понесені витрати, пов`язані з отриманням експертного висновку щодо класифікацій нерухомого майна (інформаційні - консультаційні послуги) в сумі 9199,00 грн. (дев`ять тисяч сто дев`яносто дев`ять гривень 00 коп.);

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області на мою користь понесені мною витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.).

В обґрунтування позовних вимог вказує, що їй на праві приватної власності належить комплекс нежитлових будівель та споруд №2, розташований за адресою Житомирська область, Бердичівський район, Ружинська селищна рада, поза межами населеного пункту с.Топори. До складу даного комплексу нежитлових будівель та споруд №2 входять: будівля складу продуктів площею 63,9 кв.м, будинок механізатора площею 119,9 кв.м, будівля складу на запчастини площею 104,6 кв. м, будівля кузні тракторного парку площею 252,9 кв.м, асфальтована площадка площею 128 кв.м; огорожа площею 425 кв.м, які придбані з відкритих торгів (аукціону) з продажу майна підприємства-банкрута Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства «Топорівське». Вказує, що 30.09.2022 отримала оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Не погоджуючись із позицією ГУ ДПС у Житомирській області та нарахованими сумами податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки позивач оскаржила їх в адміністративному порядку. Вказує, що 01.12.2022 отримано рішення Державної податкової служби України від 23.11.2022 №15177-16/99-00-06-01-04-06 про результати розгляду скарги, згідно з яким скарга позивача частково задоволена і частково скасоване податкове повідомлення-рішення від 12.09.2022 №0-0620 у сумі 1278,37 грн, в іншій частині зазначене податкове повідомлення рішення та податкове повідомлення-рішення №0-0620 залишені без змін. Зазначає, що 10.12.2022 знову отримала сформоване Головним управлінням ДПС у Житомирській області податкове повідомлення-рішення від 26.11.2022 №0- 0620/20 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік на суму 14062,07 грн. (чотирнадцять тисяч шістдесят дві гривні 07 коп.). При цьому інформація про відкликання попереднього повідомлення-рішення з нарахуванням за аналогічний період (2020 рік) не надана. Вказані податкові повідомлення-рішення та визначені в них суми податкового зобов`язання, а також обґрунтування позиції податкової служби позивач вважає протиправними і незаконними. Окрім того, обґрунтовуючи протиправність оскаржуваних рішень позивач зазначає, огляду на функціональне призначення нерухомого майна, ці будівлі відносяться до будівель сільськогосподарського призначення (клас 1271.9 ДК 018-2000), що на вимогу відповідача, окрім документів на право власності, підтверджено експертним висновком АС4 №2226003 від 05.12.2022, виданим Державним підприємством «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві», а це, в свою чергу, надає позивачу право на застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового Кодексу України ( будівлі, що належать позивачу не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки). Звертає увагу суду, що відповідно до Додатку 1 до рішення Топорівської сільської ради УІІ скликання від 27.06.2019 №23 ставки податку як для юридичних, так і для фізичних осіб для будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства не встановлювалися взагалі. Зазначає, що підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України застосовується в тому числі і до власників будівель сільськогосподарського призначення - фізичних осіб. Окрім того, позивач вказує, що є сільськогосподарським товаровиробником, оскільки займається веденням особистого селянського господарства та має для цього необхідні ресурси, в тому числі земельні ділянки. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 02.01.2023 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 08.02.2023. Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначає, що є помилковим твердження позивача, що вона є власником сільськогосподарських будівель, які відповідно до п.п. «ж» п.п. 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Відповідач зазначає, що у 2022 році позивачем було подано скаргу до ДПС України від 11.10.2022 (вх. ДПС №17039/6 від 17.10.2022) на податкові повідомлення - рішення від 12.09.2022 №0064529- 2409-0620, №0-0620. За результатами розгляду вищезазначеної скарги ОСОБА_1 ДПС України повідомило платника, що відповідно до підпункту «ж» п.п. 266.2.2. п.266.2 ст.266 ГІК України передбачено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Абзацом одинадцятим ст.1 Закону України від 18 січня 2001 року №2238 «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років», із змінами та доповненнями (далі - Закон №2238), визначено, що сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та її реалізацією. Відповідно до пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України сільськогосподарський товаровиробник юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання. Отже, Податковий кодекс України регламентує правовий статус сільськогосподарського товаровиробника виключно як юридичної особи і жодної альтернативи податковим законодавством не передбачено. Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 затвердженим наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 (далі - ДК 018-2000), до класу (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» належать будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські сил оси та інші. Отже, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та віднесені до відповідного класу ( код 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства») ДК 018-2000, що належать фізичним особам, не є об`єктами оподаткування згідно пп. «ж» пп..266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. Відповідач зазначає у відзиві, що будівлі сільськогосподарського призначення, які відносяться до іншого класу ніж 1271, але використовуються у сільськогосподарській діяльності, оподатковуються на загальних підставах. Вказує, що згідно п.52 підрозд.10 розділу XX ПК України, об`єкти нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до статті 266 ПК України в період з 1 березня по 31 березня 2020 року. Враховуючи вищезазначене, ДПС України частково скасувала ППР від 12.09.2022 №0-0620 про визначення суми податкового зобов`язання за 2020 рік у сумі 14 062,07 грн, відповідно винесено податкове повідомлення-рішення від 12.11.2022 №0-0620/20 про визначення суми податкового зобов`язання за 2020 рік у розмірі 14062,07 грн. З вищевикладеного, можна зробити висновок, що об`єкти нерухомості, які належать позивачу не звільняються від оподаткування податком на майно відмінне від земельної ділянки в розумінні ст.266 ПК України. Позивачем до позовної заяви надано експертний висновок АС4 №2226003 від 05.12.2022 щодо вірності здійсненої фізічною особою ОСОБА_1 класифікації об`єктів нерухомого майна, з огляду на це зазначає, що відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у власності ОСОБА_1 перебуває комплекс нежитлових будівель та споруд №2 загальною площею 541,30 кв.м., розташований за адресою; Житомирська обл., Ружинський район, Топорівська сільська рада, який складається із будівлі складу продуктів, площею 63,9 кв.м.; будинку механізаторів, площею 119,9 кв.м.; будівлі складу на запчастини, площею 104,6 кв.м.; будівлі кузні тракторного парку, площею 252,9 кв.м. На підставі вищезазначених даних проводиться розрахунок податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. Отже контролюючим органом правомірно винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Зазначає, що у разі виявлення розбіжностей щодо об`єктів оподаткування, платник податків мав право звернутись з письмовою заявою до контролюючого органу для проведення звірки даних, однак таким правом позивач не скористалась. Просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідь на відзив надійшла до суду 21.02.2023. У відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідач ігнорує не лише її аргументи, які вона приводила при неодноразових зверненнях до органів ДПС, але й зміст технічного паспорту на комплекс нежитлових будівель та споруд №2 і документів, що підтверджують моє право власності, які я також надавала контролюючому органу. Додаток 1 до рішення від 27.06.2019 №23 взагалі не передбачає ставок податку для класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» а в примітці до даного підпункту зазначено «Рішення про встановлення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2019 рік за кодом 1271 (Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» не прийнято (за результатами голосування). Аналогічне положення міститься і в Додатку 1 до рішення від 30.06.2020 без номера. Просить позов задовольнити.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, з`ясувавши обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що на праві приватної власності ОСОБА_1 належить комплекс будівель та споруд №2 за адресою: Топорівська сільська рада, Ружинський район, Житомирська область. До складу комплексу будівель входять: будівля складу продуктів (площа 63,9 кв.м), будівля механізатора (площа 119,9 кв.м), будівля складу на запчастини (площа 104,6 кв.м), будівля кузні тракторного парку (площа 252,9кв.м), асфальтована площадка, огорожа.

Головним управлінням ДПС у Житомирській області 12.09.2022 винесено податкове повідомлення - рішення №0-0620, яким ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2021 рік в розмірі 19496,80 грн (а.с. 12).

Згідно розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік, загальна площа об`єкта - 541,30 кв.м, ставка податку - 0,6%, 36 грн, сума податку - 1623,90 грн на місяць (а.с. 72).

Окрім того, відповідачем 12.09.2022 винесено податкове повідомлення - рішення №0-0620, яким ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2020 рік в розмірі 15340,44 грн (а.с. 13).

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що позивач оскаржила податкові повідомлення - рішення від 12.09.2022 в адміністративному порядку.

За результатом розгляду скарги, ДПС України частково скасувала податкове повідомлення - рішення від 12.09.2022 №0-0620 в сумі 1278,37 грн, а в іншій частині зазначене ППР та ППР від №0-0620 залишене без змін. Скасовуючи ППР 12.09.2022 №0-0620 в частині, ДПС України посилалось на п. 52-5 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України (Об`єкти нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до статті 266 цього Кодексу в період з 1 березня по 31 березня 2020 року), (а.с. 19-22).

Податковим повідомленням - рішенням №0-0620/20 від 26.11.2022 ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2020 рік в розмірі 14062,07 грн.

Згідно розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік, загальна площа об`єкта - 541,30 кв.м, ставка податку - 0,6%, 28,34 грн, сума податку - по 1278,37 грн на місяць (за виключенням березня 2020 року, де сума податку становить 0,00 грн), (а.с. 73).

Звертаючись до суду з позовом, позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними, оскільки нерухоме майно, яке належить їй на праві власності, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, так як відноситься до будівель та споруд ДКО 18:2000, код ДКБС 1271,9. Просить позов задовольнити.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Законом України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», що набрав чинності 01.01.2015, статтю 266 Податкового кодексу України щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, викладено в новій редакції.

За змістом підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 12.1.2 пункту 12.1. статті 12 Податкового кодексу України визначено, що Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Як передбачено пунктом 12.3. статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 12.3.1. пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України).

Відповідно до положень підпункту 12.3.3. пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

Згідно з підпунктом 12.3.4. пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до підпункту 12.4.3 пункту 12.4 статті 12 Податкового кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Пункт 12.5. статті 12 Податкового кодексу України встановлює, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

У відповідності до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).

Пунктом 72 Закону №909-VІІІ змінено правове регулювання у статті 266 Податкового кодексу України, зокрема зміни стосувались об`єктів, які не підлягають оподаткуванню цим податком (підпункт 266.2.2), порядку встановлення пільг (підпункт 266.4.2), ставки податку (підпункт 266.5.1), обчислення суми податку (266.7.2), порядку сплати податку (підпункт 266.5.9).

Виходячи із системного тлумачення норм Податкового кодексу України необхідно вказати, що законодавець у кожному буквеному пункті (від "а" до "л") передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом "ж" 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначає, що будівлі, які належать їй на праві власності відносяться до Будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

На підтвердження зазначеної обставини, позивачем до суду наданий експертний висновок від 05.12.2022 АС4 № 2226003 у якому вказано, що будівля складу продуктів 63,9 кв.м, будинок механізатора, 119,9 кв.м, будівля складу запчастин 104.6 кв.м., будівлі кузні тракторного парку 252,9 кв.м має код за державним класифікатором будівель та споруд 1271.9 (а.с. 29).

Суд зауважує, що приписами п.п.266.7.3. ст.266 ПК України визначено, що платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

В ході розгляду справи суду не надано доказів, що позивач на виконання пп. 266.7.3 п. 266.7 ст. 267 ПК України зверталась до Головного управління ДПС у Житомирській області із заявою для проведення звірки в письмовій формі щодо врахування експертного висновку від 05.12.2022 АС4 № 2226003.

Разом з тим, позивач не враховує, що згідно з підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Суд зауважує, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відсутня інформація, що об`єкти нерухомого майна, що належать позивачу на праві власності та які були об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відносяться до будівель сільськогосподарського призначення.

В матеріалах адміністративної справи містяться копії Рішень Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2020 рік та на 2021 рік. (а.с. 35-40, 65-71).

У Додатку 1 до вказаних рішень зазначено, що для будівель та споруд, що відносяться до коду 1271.9 "будівлі сільськогосподарського призначення інші" не встановлено ставки податку. Разом з тим, у примітках до даного рядка зазначено: "об`єкти нерухомості, що класифікуються за цим підкласом, звільняються/можуть звільнятися повністю або частково від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до норм пп. 266.2.2 п. 266.2 та п. 266.4 ст. 266 ПК України".

Отже, умовою для не встановлення ставки податку для будівель сільськогосподарського призначення за кодом 1271.9 є дотримання вимог норм пп. 266.2.2 п. 266.2 та п. 266.4 ст. 266 ПК України.

Як зазначалось вище, підпунктом "ж" 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2023 року у справі №1440/2056/18 зробив висновок щодо застосування підпункту "ж" 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України та зазначив, що підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є одночасна сукупність наступних умов: 1) використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; 2) особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.

Подібна правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 817/1605/17

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що є сільськогосподарським товаровиробником, оскільки впродовж тривалого часу займається веденням сільського господарства та має для цього необхідні ресурси, зокрема, земельні ділянки.

Суд, при перевірці обґрунтованості вказаного твердження позивача, зазначає, що за визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції». Так, відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Отже, сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власно-виробленої продукції рослинництва і тваринництва. Це визначення пов`язується лише з виробництвом і переробкою сільськогосподарської продукції незалежно від її подальшої долі (використання у власному господарстві або реалізації). Таким чином, наведене визначення "сільськогосподарський товаровиробник" є результатом поєднання процесів виробництва і реалізації сільськогосподарської продукції.

Позивачем, на підтвердження своєї позиції, що вона є сільськогосподарським товаровиробником, надано до суду докази наявності на праві приватної власності земельних ділянок площею 2,2606 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.42), площею 0,4629 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби (а.с. 43) та земельної ділянки площею 0,3500 га (а.с. 44), а також докази наявності у позивача на праві оренди земельної ділянки площею 10,3833 га.

Разом з тим, будь-яких доказів того, що позивач використовує вказані земельні ділянки безпосередньо при здійсненні сільськогосподарської діяльності (договорів, обладнання, наявності на зберіганні кормів, гербіцидів тощо) до суду не надано.

Окрім того, позивачем не надано будь-яких доказів того, що вказані вище будівлі та приміщення, використовувались нею (прямо чи опосередковано) у виробництві сільськогосподарської продукції, як про це стверджує позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги. Не надано позивачем і жодних доказів використання спірних будівель для здійснення сільськогосподарської діяльності.

Лише сам по собі факт наявності у власності позивача будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача як сільськогосподарського товаровиробника.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2023 року у справі №380/18104/21 дійшов висновку, що фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Тобто, значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме - чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників).

Таким чином, у цій справі не встановлено підстав для застосування підпункту «ж» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, оскільки відсутні умови, які передбачають можливість такого застосування у разі якщо будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Статтею 36 Податкового кодексу України встановлено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Аналіз викладеного у цій справі дає підстави для висновку про відсутності мотивів для скасування податкового повідомлення-рішення і задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відтак, суд повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7,Житомир,10003. РНОКПП/) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук