Справа № 300/1961/23
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
"18" квітня 2023 р. справа № 300/1961/23
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Чуприна О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання до вчинення дій щодо нарахування і виплату додаткової винагороди з 24.02.2022 по 20.01.2023, -
ОСОБА_1 (надалі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) 13.04.2023 звернувся в суд з адміністративним позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області (надалі по тексту також відповідач), яким просить:
- визнати протиправними бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (надалі по тексту також - Постанова №168), в розмірі 30 000,00 гривень щомісячно починаючи з 24.02.2022 по 18.07.2022 та додаткової винагороди в розмірі 10 000,00 гривень щомісячно починаючи з 19.07.2022 по 20.01.2023;
- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постанова №168, в розмірі 30 000,00 гривень щомісячно починаючи з 24.02.2022 по 18.07.2022 та додаткової винагороди в розмірі 10 000,00 гривень щомісячно починаючи з 19.07.2022 по 20.01.2023.
Пунктами 3, 5 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також - КАС України) встановлено, що суддя після одержання позовної заяви, серед іншого, з`ясовує:
- чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;
- чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Вивчення змісту адміністративного позову та долучених до нього документів свідчить, що позовна заява не відповідає вимогам встановленим статтями 160, 161, 172 КАС України з наступних підстав.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
В контексті перевірки питання дотримання позивачем вимог процесуального закону при зверненні до суду необхідно керуватися приписами частини 1 статті 122 КАС України, за змістом яких позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами.
Частиною 3 статті 122 КАС України визначено, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Щодо дотримання ОСОБА_1 строку на звернення до суду з цим позовом, про необхідність застосування у спірних правовідносинах положень Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 за №322-VIII (надалі по тексту також - КЗпП України), зокрема, частини 2 статті 233 КЗпП України, суд зазначає таке.
Так, механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони визначено відповідним Порядком, затвердженим наказом Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 за №384, розробленим на виконання статті 165 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 за №289 "Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони".
Відповідно до пунктів 4-7 Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України 26.08.2020 за №384 (надалі по тексту також - Порядок №384), грошове забезпечення включає: 1) щомісячні основні види грошового забезпечення; 2) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 3) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) надбавка за стаж служби.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: 1) підвищення посадового окладу; 2) надбавки; 3) доплати; 4) премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: 1) винагороди; 2) допомоги.
Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ Служби або територіального управління Служби про призначення на посаду співробітника в Службі, територіальному управлінні Служби та встановлення розмірів посадового окладу, надбавок, доплат (пункт 9 Порядку №384).
Виходячи із змісту пункту 7 Порядку №384 такий вид виплат як "винагороди" відноситься до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, тому "додаткову винагороду", передбачену Постановою №168, можна вважати такою, що входить до структури грошового забезпечення (заробітної плати) співробітників Служби судової охорони.
В контексті вказаного суддя звертає увагу, що відповідно до частин 1 та 2 статті 233 КЗпП України у редакції, яка діяла до 18.07.2022 (включно) передбачалося, що "працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.
У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком".
Однак пунктом 18 частини 1 розділу І Закону України ''Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин'' від 01.07.2022 за №2352-IX (надалі по тексту також - Закон №2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, назву та частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
"Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів
Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".
Таким чином, починаючи з 19.07.2022, у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.
При вирішенні питання дотримання строків звернення до суду слід враховувати правовий висновок викладений в рішенні Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 06.04.2023 у зразковій справі №260/3564/22 (адміністративне провадження №Пз/990/4/22), а саме: "Перевіряючи дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, Суд виходить з того, що спір щодо стягнення належного позивачу грошового забезпечення (належної працівникові заробітної плати) є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 за №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01.07.2022 за №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".
Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
При цьому, з огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 за №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.
Однак приписами частин третьої і п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Верховний Суд звертає увагу на те, що обов`язок держави створити умови та гарантувати можливості для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю є складовою її обов`язку щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав та свобод людини і громадянина (стаття 3, частини перша, друга, сьома статі 43 Конституції України).
Частиною першою статті 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
У Рішенні від 12 .04.2012 за №9-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (абзац п`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення).
Таким чином, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Наведене дає Суду підстави для висновку, що до 19 липня 2022 року строк звернення ОСОБА_1 з цим позовом до суду не був обмежений будь-яким строком, а у правовідносинах, що виникли після цієї дати, позивач не пропустив тримісячного строку, звернувшись до суду 22.09.2022".
Виходячи із судової практики Верховного Суду щодо спільного застосування норм КАС України і КЗпП України до правовідносин із оплати праці з огляду на положення частини другої статті 233 КЗпП України в редакції до змін, внесених Законом №2352-IX, які діяли до 18.07.2022 та передбачали вирішення судами спору про стягнення належної заробітної плати без обмеження будь-яким строком у правовідносинах із "порушення законодавства про оплату праці працівник", то суддя відзначає, що за спірний період з 24.02.2022 по 18.07.2022, тримісячний строк звернення до суду не застосовується.
В той же час, щодо періоду з 19.07.2022 по 20.01.2023, то позовні вимоги за цей період, обмежені тримісячним строком звернення до суду, а у спірному випадку за кожний місяць невиплаченої, як вважає позивач, винагороди окремо.
Так, предметом спору у цій справі є зобов`язання відповідача вчинити дії/прийняти рішення щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, в розмірі 30 000,00 гривень щомісячно за період з 24.02.2022 по 18.07.2022 та з 19.07.2022 по 20.01.2023 в розмірі 10 000,00 гривень, а також стягнення такої винагороди.
Тобто підставою звернення до суду з цим позовом стала невиплата ОСОБА_1 додаткової винагороди, яка, за аргументами останнього, підлягала виплаті щомісячно, починаючи з 24 лютого 2022 року.
Так, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 за №289 "Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони" установлено, що порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується Державною судовою адміністрацією.
Відповідно до пункту 17 Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України №384 від 26.08.2020, виплата грошового забезпечення співробітникам за поточний місяць здійснюється щомісяця не пізніше останнього робочого дня місяця.
Таким чином, грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони є щомісячним періодичним платежем. Отже, дата отримання та її розмір відомі або мають бути відомі особі, яка її отримує. Тобто, з дня отримання грошового забезпечення, особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.
Винятком з цього правила є випадки, коли така особа не отримувала щомісячного грошового забезпечення своєчасно за відповідний місяць служби - "не пізніше останнього робочого дня місяця", чи була з об`єктивних причин позбавлена можливості отримувати таке грошове забезпечення за спірний період.
З огляду на те, що виплата грошового забезпечення співробітникам за поточний місяць здійснюється щомісяця не пізніше останнього робочого дня місяця згідно з пунктом 17 Порядку №384, позивач повинен був дізнатися про невиплату йому у відповідному місяці додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, за умови відсутності затримки такої виплати. Таким чином перебіг строку звернення до суду починається по кожній такій щомісячній виплаті грошової винагороди з наступного дня за днем її виплати.
Разом з цим, позивач доводить до відома суду про ймовірне порушення його права на належний розмір пенсії з лютого 2022 року, втім з рапортом про виплату такої винагороди ОСОБА_1 звернувся до відповідача тільки 16.03.2023.
ОСОБА_1 до позовної заяви не долучено доказів затримки виплати позивачу грошового забезпечення за вказані періоди, зокрема, й за січень 2023 року.
Тобто, позивачем пропущено строк звернення до суду щодо виплати додаткової винагороди за липень 2022 року (період з 19.07.2022 по 31.07.2022), серпень 2022 року, вересень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року, грудень 2022 року.
Отже, ОСОБА_1 не розкрив перед судом зміст власних обґрунтувань і пояснення щодо причин пропуску ним строків звернення до суду:
- більше трьох місяців після завершення строку на виплату грошового забезпечення за грудень 2022 року;
- більше чотирьох місяців після завершення строку на виплату грошового забезпечення за листопад 2022 року;
- більше п`ятьох місяців після завершення строку на виплату грошового забезпечення за жовтень 2022 року;
- більше шістьох місяців після завершення строку на виплату грошового забезпечення за вересень 2022 року;
- більше семи місяців після завершення строку на виплату грошового забезпечення за серпень 2022 року;
- більше восьми місяців після завершення строку на виплату грошового забезпечення за липень 2022 року.
Будь-які докази про поважність причин пропуску відповідного строку з 19.07.2022 по день звернення до суду (13.04.2023), позивач не подав, а адміністративний позов не містить відповідних пояснень чи мотивів.
Відтак позивач звернувся до суду з позовними вимогами про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання виплатити спірну додаткову винагороду з порушенням визначеного статтею 233 КЗпП України (в редакції, яка діє з 19.07.2022) тримісячного строку на звернення до суду.
Відповідно до приписів частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
При цьому, всупереч вимогам частини 6 статті 161 КАС України, позивачем не додано до позову обґрунтованої заяви про поновлення строку на звернення до суду та докази поважності причин його пропуску в частині позовних вимог про зобов`язання нарахувати і виплатити винагороду за період з 19.07.2022 по 20.01.2023.
За наявності вказаного недоліку позовна заява не відповідає вимогам частини 6 статті 161 КАС України.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
На підставі наведеного, керуючись статями 49, 122, 160, 161, 169, 171 та 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя
П О С Т А Н О В И В:
1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання до вчинення дій щодо нарахування і виплату додаткової винагороди з 24.02.2022 по 20.01.2023, - залишити без руху.
2. Встановити позивачу з дня вручення цієї ухвали десятиденний строк для усунення вказаних в описовій частині ухвали недоліків шляхом приведення у відповідність адміністративного позову до вимог, встановлених частиною 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України:
2.1. Необхідно надати (долучити) до позовної заяви:
- заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 31.12.2022 та докази поважності причин його пропуску.
У разі неможливості долучення певних доказів, повідомити про причини неможливості подання таких доказів.
Роз`яснити, що в разі бездіяльності щодо усунення недоліків у вище зазначений строк, позовна заява буде повернена позивачу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню.

Суддя Чуприна О.В.