Справа № 200/582/23
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2023-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2023 року Справа№200/582/23

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Троянова О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії № 00 від 18.11.2022 року; зобов`язання зарахувати до пільгового стажу роботи періоди роботи з 11.05.1992 рік по 18.06.2020 рік у Приватному акціонерному товаристві «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» та з 02.02.2021 року по 30.09.2022 рік у ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля»; зобов`язання повторно розглянути заяву від 11.11.2022 року про призначення пенсії з врахуванням пільгового стажу за списком 2 та Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком 2 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 11.11.2022 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області розрахунок стажу, копію заяви від 11.11.2022 року про призначення пенсії ОСОБА_1 , інформацію стосовно органу Пенсійного фонду, яким прийнято спірне рішення № 00 від 18.11.2022 року.

За правилами частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі-КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином за допомогою програмного забезпечення «Електронний суд».

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, проте рішенням від 18.11.2022 року 00 їй було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку на пільгових умовах по Списку 2, передбаченого пунктом 2 частиною 2 статті 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV. Зазначила, що відповідачем було вказано, що довідка про пільговий характер робіт від 21.01.2021 29 від ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська», з 11.05.1992 року по 18.06.2020 видана з порушенням вимог додатка 5 Порядку 637, а саме не містить підпису головного бухгалтера підприємства; довідка про пільговий характер робіт від 09.11.2022 № 423 видана ВП «Шахта Капітальна» ДП «Мирноградвугілля», з 02.02.2021 року по 30.09.2022 рік не підтверджена виписками по підприємству про проведення атестації від 18.03.2019 року № 01/648. Рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії № 00 від 18.11.2022 року вважає протиправним, просила задовольнити позов.

Відповідачем через канцелярію суду у встановлені судом строки, надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що 11.11.2022 року позивач звернулась до Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням від 18.11.2022 № 00 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Відповідно до наданих документів загальний страховий стаж позивача складає 32 роки 06 місяців 17 днів. Щодо зобов`язання зарахувати до пільгового стажу періоди роботи з 11.05.1992 рік по 18.06.2020 рік у Приватному акціонерному товаристві «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська», з 02.02.2021 року по 30.09.2022 рік у ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» зазначив, що записи у трудовій книжці позивача про його роботу у спірний період не підтверджують стаж роботи зі шкідливими і важкими умовами праці і подання уточнюючої довідки в такому випадку є обов`язковим. Після 21.08.1992 року необхідною умовою для зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи є проведення атестації робочих місць. У зв`язку з ненаданням ОСОБА_1 наказів про проведення атестації посади позивача, довідок про характер умов праці, та про зайнятість у шкідливих умовах праці повний робочий день у управління відсутні законі підстави для зарахування до пільгового стажу вищевказаних періодів роботи. Стосовно позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком 2 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зазначив, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідною умовою для призначення пенсії є досягнення 55 років, а станом на момент звернення позивача до управління із заявою про призначення пенсії їй виповнилося 50 років. Крім того, зазначив, що суд не може підміняти компетентний орган, не може перебирати на себе функції призначення пенсії та самостійно визначати чи достатньо наявного у позивача стажу для призначення відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки такі повноваження не входять до компетенції судів.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянин України (паспорт серії НОМЕР_2 ), є особою, що претендує на призначення пенсії відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () є суб`єктом владних повноважень - органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7, 8 пункту 4 Положення).

11 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення/перерахунок пенсії, відповідно до якої просила призначити їй пенсію за віком.

Судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_3 від 17.09.2021 року, що ОСОБА_1 працювала у ЦЗФ «Комсомольська» в/о Донецьквуглезбагачення у період з 11.05.1992 по 18.06.2020 року, а саме:

- на підставі наказу 136-к від 11.05.1992 року прийнято у основне виробництво машиністом конвеєру 2 розряду;

- на підставі наказу 13 від 22.01.1997 року згідно наказу МВП України 522 від 11.10.1996 року створено Державне ВАТ «ЦЗФ «Комсомольська»;

- на підставі наказу 183 від 28.08.1997 року згідно наказу МВП України 667 від 30.12.1996 року Державне ВАТ «ЦЗФ «Комсомольська» перетворене в Державне ВАТ «ЦЗФ «Комсомольська» ДП ДХК «Селидіввугілля»;

- на підставі наказу 174 від 30.06.2000 року переведено машиністом конвеєру 2 розряду;

- на підставі наказу 60-к від 08.02.2008 року переведена машиністом насосних установок 3 розряду;

- на підставі рішення 16/2017 від 07 листопада 2017 року змінено найменування Товариства з Публічного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Комсомольська» на Приватне акціонерне товариство «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська»;

- на підставі наказу 374/к від 01.12.2018 року переведена машиністом насосних установок 4 розряду;

- на підставі наказу 143/к від 18.06.2020 року звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Крім того, судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_3 від 17.09.2021 року, що ОСОБА_1 працює у ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» у період з 06.07.2020 року, а саме:

- на підставі наказу 02/735-к від 03.07.2020 року навчання в учбовому центрі;

- на підставі наказу 44-к від 08.07.2020 року прийнято учнем гірничої поверхні з відкатки вантажу;

- на підставі наказу 111-к від 10.08.2020 року переведено гірничою поверхні з відкатки вантажу 2 розряду.

Крім того, в матеріалах справи міститься довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 29 від 31.01.2021 року, яка видана Приватним акціонерним товариством «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» за підписом т.в.о. Генерального директора та в.о. інженера з кадрів, відповідно до якої ОСОБА_1 працювала повний робочий день на підприємстві та виконувала роботи по збагаченню вугілля у період з 11.05.1992 по 30.11.2018 року за посадою, передбаченою Списком 2 (розділ ІІ підрозділ а), підстава Постанова Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10); та у період з 01.12.2018 по 18.06.2020 року за посадою, передбаченою Списком 2 (розділ ІІ підрозділ а), підстава Постанова Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року № 461); за період з 11.05.1992 по 18.06.2020 року 28 років 01 місяць 07 днів.

Відповідно до довідки, яка видана Приватним акціонерним товариством «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» 31.01.2021 року на ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» відсутні такі посади як головний бухгалтер та інженер відділу кадрів.

Крім того, в матеріалах справи міститься довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 823 від 09.11.2022 року, яка видана Відокремленим підрозділом «Шахта «Капітальна» Державного підприємства «Мирноградвугілля», відповідно до якої ОСОБА_1 працювала повний робочий день на підприємстві та виконувала гірниче виробництво у період з 11.08.2020 року по теперішній час за посадою, передбаченою Списком 2 (розділ 1 підрозділ 1), підстава Постанова Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року 461).

18 листопада 2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення № 00, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішення обґрунтоване тим, що відповідно до частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам зайнятим повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу роботи не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених посадах. Вік заявниці на дату звернення становить 50 років 00 місяців. Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж на дату звернення становить 32 роки 06 місяців 17 днів. До страхового стажу роботи не зараховано період роботи згідно записів трудової книжки від 17.09.1991 серії НОМЕР_3 в колгоспі ім.Фрунзе з 31.08.1991 по 29.03.1992, оскільки відсутні відомості про встановлений та фактично відпрацьований мінімум трудової участі у громадському господарстві. Пільговий стаж роботи за Списком 2 зараховано згідно відомостей реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до пункту 20 Постанови 637, оскільки Мирноградська міська територіальна громада Покровського району Донецької області відноситься до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) відповідно до наказу «Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10 листопада 2022 року» від 25.04.2022 75, та складає на дату звернення 19 років 08 місяців 04 дні. Додатковий коментар: 1) довідка про пільговий характер робіт від 21.01.2021 29, від ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська», з 11.05.1992 по 18.06.2020 видана з порушенням вимог додатка 5 Порядку 637, а саме: не містить підпису головного бухгалтера підприємства; 2) довідка про пільговий характер робіт від 09.11.2022 423, видана ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля», з 02.02.2021 по 30.09.2022 не підтверджена виписками із наказів по підприємству про проведення атестації від 18.03.2019 01/648 та переліками робочих місць, виробництв, професій та посад, на яких проведена атестація за умовами праці, для підтвердження прав працівників на пільгове пенсійне забезпечення, надання пільг та компенсацій за умовами праці. Рекомендовано переоформити довідки пільгового характеру робіт згідно діючого законодавства. Враховуючи вищезазначене, вирішено відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за роботу за Списком 2 у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, передбаченого пунктом 2 частиною 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-IV від 09.07.2003.

Відповідно до розрахунку стажу позивача, наданого відповідачем, до пільгового стажу позивача за Списком 2 зараховано періоди роботи з 01.09.2000 по 07.12.2000 року, з 01.01.2001 по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 по 15.03.2012 року, з 16.03.2012 по 31.10.2019 року, з 06.07.2020 по 10.08.2020 року, з 11.08.2020 по 09.09.2020 року, з 11.09.2020 по 30.12.2020 року, з 01.01.2021 по 01.02.2021 року. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 11.05.1992 по 01.07.2000 року, з 02.07.2000 по 31.08.2000 року, з 08.12.2000 по 31.12.2000 року, з 02.02.2021 по 30.09.2022 року. До страхового та пільгового стажу позивача не зараховано період роботи з 01.11.2019 року по 18.06.2020 року. Зазначено, що страховий стаж позивача становить 32 роки 06 місяців 17 днів, пільговий стаж роботи позивача за Списком 2 становить 19 років 08 місяців 04 дні.

Отже, предметом спору у даній справі є наявність правових підстав для відмови у призначенні пенсії через недосягнення пенсійного віку та незарахування періодів роботи до страхового та пільгового стажу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-1V.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі- Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 року Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено розділом XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».

Відповідно до частини першої статті 114 цього Закону (в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 року) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту другого частини другої статті 114 цього Закону на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До цих змін порядок призначення пенсій на пільгових умовах визначався ст. 13 Закону України № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення». У рішенні від 23.01.2020 року Конституційний Суд України дійшов висновку щодо неконституційності підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах та визнав неконституційною, зокрема, статтю 13 Закону України « пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (пункт 1 Рішення 1-р/2020), п. б. якої передбачав набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінками за списком 2 з 55 років. В пункті 3 резолютивної частини цього рішення зазначено, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII підлягають застосуванню в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, наявна колізія між нормами Закону 1788-ХІІ з урахуванням Рішення 1-р/2020 з одного боку, та Законом 1058-ІV з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах: перший із цих законів визначає такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Велика палата Верховного суду зазначила в рішенні від 21 квітня 2021 року у зразковій справі №360/3611/20, що суперечність положень Законів України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV в частині врегулювання питань призначення пенсій на пільгових умовах, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»).

Велика палата Верховного суду в межах зразкової справи № 360/3611/20 дійшла висновку про те, що в даному випадку підлягають застосуванню саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, положення яких є найбільш сприятливим ля особи, а не Закону 1058-ІV. Під час ухвалення рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи (частина 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 3 ст. 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Отже, наведене свідчить про безпідставність та необґрунтованість посилань відповідача на недосягнення позивачем віку призначення пенсії через недосягнення нею 55 років.

Стосовно не зарахування до страхового та пільгового стажу позивача за Списком 2 періодів роботи у Приватному акціонерному товаристві «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» у ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля», суд зазначає наступне.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 (далі- Порядок №383) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

Так, пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року №637, передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, відповідно до вказаних приписів законодавства, обов`язок щодо підтвердження трудового стажу на підставі відповідних довідок, покладається на особу, яка звертається із заявою про призначення пенсії, у разу відсутності у неї (особи) трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків 1 або 2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком 1 або 2.

Відсутність підтвердження цих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу та призначення пенсії на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 грудня 2015 року у справі № 686/19687/14а.

Більше того, суд наголошує, що з вищевикладеного вбачається, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладеною в постанові від 07.03.2018р. у справі № 233/2084/17 провадження К/9901/2399/17.

Суд важає за необхідне зазначити, що записи в трудовій книжці позивача виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця, тобто здійснені відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 року №58.

Суд звертає увагу на те, що записи трудової книжки позивача щодо спірних періодів його роботи містять повну інформацію про роботу на пільгових умовах, також містять повні відомості про характер виконуваних позивачем робіт, оскільки зазначеними записами чітко визначено, що у спірні періоди позивач виконував роботу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, занятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Суд зазначає, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року Справа № 275/615/17 (К/9901/768/17).

Суд зазначає, що єдиною підставою для неврахування довідки про пільговий характер робіт від 21.01.2021 № 29, яка видана ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» про період роботи з 11.05.1992 по 18.06.2020, стало те, що зазначена довідка видана з порушенням вимог додатка 5 Порядку № 637, а саме: не містить підпису головного бухгалтера підприємства.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідачем не враховано при прийнятті оскаржуваного рішення, що згідно довідки, виданої Приватним акціонерним товариством «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» 31.01.2021 року на ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» відсутні такі посади як головний бухгалтер та інженер відділу кадрів.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до зазначеної довідки позивач не брала участь у страйках, учбових відпустках, та не використовувала відпустки без збереження заробітної плати.

Водночас, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 01.11.2019 по 18.06.2020 року, та взагалі не надано оцінки зазначеному періоду роботи позивача.

Крім того, суд зазначає, що єдиною підставою для неврахування довідки про пільговий характер робіт від 09.11.2022 року № 423, виданої ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» про період роботи з 02.02.2021 по 30.09.2022 року, стало те, що остання не підтверджена виписками із наказів по підприємству про проведення атестації від 18.03.2019 року № 01/648 та переліками робочих місць, виробництв, професій та посад, на яких проведена атестація за умовами праці, для підтвердження прав працівників на пільгове пенсійне забезпечення, надання пільг та компенсацій за умовами праці.

Водночас, судом встановлено вище, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу, відповідно до вимог чинного законодавства.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 виклав висновок, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутністю трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Суд зауважує, що відповідач користуючись наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різними способами та засобами для дотримання своїх зобов`язань, взагалі не врахував ступінь втрати однієї сторони, в даному випадку позивача, його конституційного права на пенсійне забезпечення.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії від №00 від 18.11.2022 року та зобов`язання відповідача зарахувати до страхового та пільгового стажу позивача період роботи з 01.11.2019 по 18.06.2020 року, та до пільгового стажу періоди роботи з 11.05.1992 по 01.07.2000 року, з 02.07.2000 по 31.08.2000 року, з 08.12.2000 по 31.12.2000 року, з 02.02.2021 по 30.09.2022 року.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідачем зараховано до пільгового стажу за Списком 2 періоди роботи з 01.09.2000 по 07.12.2000 року, з 01.01.2001 по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 по 15.03.2012 року, з 16.03.2012 по 31.10.2019 року, з 06.07.2020 по 10.08.2020 року, з 11.08.2020 по 09.09.2020 року, з 11.09.2020 по 30.12.2020 року, з 01.01.2021 по 01.02.2021 року.

Отже, у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити пенсію відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020, суд зазначає наступне.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Європейський суд з прав людини Рішенням у справі «Круслена» від 24 квітня 1990 року зазначив, що «закон, який надає дискреційне право, має визначати межі здійснення такого права, хоча докладні правила та умови мають міститися в нормах субстантивного права. Проте надання законом виконавчій владі, чи судді нічим не обмеженого дискреційного права, суперечило б принципові верховенства права. Отже, закон має досить чітко визначати межі будь-яких таких повноважень, наданих компетентним органам, а також спосіб їх застосування, щоб забезпечувати належний захист особистості від свавільного втручання».

Відповідно до п. 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5, визначено наступне поняття дискреційних повноважень. Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта

Так, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може і ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавча встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу і верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

При таких обставинах по цій справі суд не може перебирати повноваження Пенсійного фонду саме щодо призначення позивачу пенсії.

Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти (вчинити) певні дії, і це прямо вбачається з пункту 4 частини 1 статті 5 та пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

З практики Європейського суду з прав людини слідує таке: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Враховуючи той факт, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача, буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 11.11.2022 року, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За наслідками судового розгляду суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 00 від 18.11.2022 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.11.2022 року про призначення пенсії з урахуванням висновків суду, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.11.2019 по 18.06.2020 року, та до пільгового стажу за Списком 2 періоди роботи з 11.05.1992 по 01.07.2000 року, з 02.07.2000 по 31.08.2000 року, з 08.12.2000 по 31.12.2000 року, з 01.11.2019 по 18.06.2020 року, з 02.02.2021 по 30.09.2022 року.

Суд, звертає увагу відповідача, що відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 8 статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до квитанції № від 11.02.2023 року позивачем сплачено судовий збір за подання даного позову у розмірі 1073,60 грн.

Суд звертає увагу на те, що у зв`язку з початком функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), а саме: «Електронний кабінет», «Електронний суд» та підсистеми відеоконференцзв`язку, статтю 4 Закону України «Про судовий збір» доповнено частиною третьою, згідно з якою при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки у цій справі позивач позовну заяву подав в електронній формі через підсистему «Електронний суд», розмір судового збору становить 858,88 грн. (1 073,60 грн. * 0,8).

Таким чином, судовий збір у розмірі 858,88 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 00 від 18.11.2022 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 11.11.2022 року про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.11.2019 по 18.06.2020 року, та до пільгового стажу за Списком 2 періоди роботи з 11.05.1992 по 01.07.2000 року, з 02.07.2000 по 31.08.2000 року, з 08.12.2000 по 31.12.2000 року, 01.11.2019 по 18.06.2020 року, з 02.02.2021 по 30.09.2022 року, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення прийнято, складено та підписано в повному обсязі в нарадчій кімнаті 14 квітня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Перший апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Суддя О.В. Троянова