Справа № 320/530/23
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2023-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2023 року 320/530/23

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Колеснікової І.С., суддів: Головенка О.Д., Перепелиці А.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вікторія"

до Національного банку України

про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вікторія" із позовом до Національного банку України про визнання протиправним та скасування рішення про накладення штрафу від 28 жовтня 2022 року №21/1404-рк.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуване рішення прийнято з істотним порушенням встановленого порядку його прийняття та без врахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття. Позивач також вказує, що оскаржений захід впливу відповідачем застосований поза граничним терміном, встановленим законом. Крім того, зауважує, що позивач не є суб`єктом, регулювання діяльності якого здійснено через постанову Національного банку України від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.01.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.01.2023 ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі.

13.02.2023 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що останній заперечує проти позову та вважає його таким, що не підлягає задоволенню, оскільки оскаржуване рішення Національного банку України прийнято безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями на досягнення яких спрямоване це рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та нормами чинного законодавства, обґрунтовано з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення. Зауважує, що рішення прийнято колегіально Комітетом в межах повноважень, відповідно до доповідної записки Департаменту фінансового моніторингу від 27.10.2022 №В/25-0011/1495/ДСК, яка зокрема містить всі обставини вчиненого порушення, що мали значення для прийняття останнього.

Протокольною ухвалою суду від 15.02.2023 закрито підготовче провадження за згодою сторін.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.02.2023 закрито підготовче провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті колегією у складі трьох суддів: головуючий суддя Колеснікова І.С., судді: Головенко О.Д., Перепелиця А.М.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.03.2023 колегією суддів продовжено розгляд адміністративної справи № 320/530/23 у закритому судовому засіданні.

17.03.2023 представником позивача надано письмові пояснення, в яких зазначено, що Національним банком України прийнято оскаржуване рішення про накладення штрафу від 28.10.2022 №21/1404-рк з дотриманням процедури, визначеної чинним законодавством, у тому числі Положенням про Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг, затвердженого рішенням Правління Національного банку України від 29.07.2020 №498-рш.

У судовому засіданні 22.03.2023 на підставі статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України судом ухвалено продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

18 грудня 2007 року Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України прийнято рішення №8392 про реєстрацію фінансової установи, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вікторія» (), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 18 грудня 2007 року серії ФК №178.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вікторія» має діючу Генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій №77 від 20 червня 2011 року видану Національним банком України.

Відтак, позивач є небанківською фінансовою установою, наділеною правом на здійснення валютних операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, Департаментом фінансового моніторингу Національного банку України шляхом безвиїзного нагляду здійснено перевірку дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вікторія" вимог постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану».

За результатами перевірки складено акт про результати безвиїзного нагляду з питань валютного нагляду від 11.08.2022 В/25-0014/1117/ДСК, в якому встановлено порушення:

- пункту 12 Постанови №18 що полягає у здійсненні 24 лютого 2022 року, 25 лютого 2022 року, 26 лютого 2022 року, 28 лютого 2022 року, 01 березня 2022 року Установою операцій з продажу готівкової іноземної валюти клієнтам, проведення яких було заборонено;

- пункту 12 Постанови №18, що полягає у здійсненні Установою операцій з купівлі у клієнтів готівкової іноземної валюти в доларах США 25 лютого 2022 року, 26 лютого 2022 року, 28 лютого 2022 року не за офіційним курсом Національного банку України, який діяв вдень здійснення операцій;

- підпункту 1 пункту 12 Постанови №18, що полягає у здійсненні Установою операцій з купівлі у клієнтів готівкової іноземної валюти в доларах США 01 березня 2022 року, 02 березня 2022 року, 03 березня 2022 року, 04 березня 2022 року, 05 березня 2022 року, 06 березня 2022 року, 07 березня 2022 року, 08 березня 2022 року та 09 березня 2022 року не за офіційним курсом Національного банку України, який діяв в день здійснення операцій:

- підпункту 1 пункту 12 Постанови №18, що полягає у незарахуванні на власні рахунки Установи у банках купленої готівкової іноземної валюти 02 березня 2022 року, 03 березня 2022 року, 04 березня 2022 року, 05 березня 2022 року, 06 березня 2022 року, 07 березня 2022 року, 08 березня 2022 року та 09 березня 2022 року.

Департаментом фінансового моніторингу за результатами безвиїзного нагляду за дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вікторія" вимог постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» складено доповідну записку від 27.10.2022 №В/25-0011/1495/ДСК (далі-доповідна записка), в якій запропоновано Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг застосувати до Установи за порушення №1 та №2 захід впливу у вигляді накладення штрафу в сумі 426 580,00 грн.

За результатами розгляду вищеназваного акту та доповідної записки, Національним банком України прийнято рішення №21/1404-рк від 28.10.2022 про накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вікторія" у розмірі 426 580,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Національний банк України відповідно до статті 2 Закону України «Про Національний банк України» (далі - Закон) є центральним банком України. Особливим органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України. Цим Законом та іншими законами України.

Функції Національного банку України визначено статтею 7 Закону, відповідно до якої, зокрема, проводить грошове-кредитну політику, встановлює для банків правила проведення банківських операцій, здійснює банківське регулювання, здійснює відповідно до визначених спеціальним законом повноважень валютне регулювання, визначає порядок здійснення операцій в іноземній валюті, організовує і здійснює валютний контроль за банками та іншими фінансовими установами, які отримали ліцензію Національного банку України на здійснення валютних операцій.

Згідно зі статтею 44 Закону Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль.

До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належать:

1) видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій;

2) видача, переоформлення, зупинення, поновлення, відкликання (анулювання) ліцензій на здійснення валютних операцій, здійснення валютного нагляду відповідно до Закону України "Про валюту і валютні операції";

3) встановлення лімітів відкритої валютної позиції для банків та інших установ, що купують та продають іноземну валюту;

4) запровадження заходів захисту відповідно до Закону України "Про валюту і валютні операції";

5) застосовування за порушення вимог валютного законодавства заходів впливу до уповноважених установ.

Національний банк визначає структуру валютного ринку України та організовує торгівлю валютними цінностями на ньому відповідно до законодавства України про валютне регулювання (статті 45 Закону).

Відповідно до вимог статті 56 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк видає нормативно-правові акти та розпорядчі акти. Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Відтак, суб`єкти господарювання, в т.ч. відповідач, зобов`язані здійснювати свою діяльність в межах встановленого правового порядку, додержуючись вимог законодавства, в т.ч. своєчасно виконувати постанови Національного банку України щодо сплати штрафів за порушення валютного законодавства.

Порядок організації та особливості здійснення валютного нагляду Національним банком визначені Положенням про порядок організації та здійснення нагляду у сфері фінансового моніторингу, валютного нагляду, нагляду з питань реалізації і моніторингу ефективності персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), затвердженим постановою Правління Національного банку України від 30.06.2020 №90, постановою Правління Національного банку України від 17.12.2021 №145 «Про особливості здійснення виїзних перевірок у сфері фінансового моніторингу, валютного нагляду, нагляду з питань реалізації і моніторингу ефективності персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) під час карантину», постановою Правління Національного банку України від 23.03.2022 №60 «Про особливості виконання окремих вимог законодавства у сфері фінансового моніторингу, валютного нагляду, нагляду з питань реалізації і моніторингу ефективності персональних соціальних і економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) протягом дії воєнного стану», постановою Правління Національного банку від 29.07.2022 №165 «Про особливості регулювання та нагляду за здійсненням діяльності з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі в період дії воєнного стану та внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 06.03.2022 №39».

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про валюту і валютні операції» за порушення вимог валютного законодавства можуть бути застосовані до уповноважених установ такі заходи впливу, зокрема, як штрафні санкції.

Частиною 15 Закону передбачено, що порядок застосування заходів впливу, передбачених статтею 14 цього Закону, у тому числі розмір штрафних санкцій, встановлюється до уповноважених установ - Національним банком України.

Згідно пункту 29 Постанови №165 Національний банк за порушення установами валютного законодавства нормативно-правових актів Національного банку України, застосовує заходи впливу в порядку, визначеному Положенням про валютний нагляд, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 03.01.2019 №13.

Відповідно до пункту 6 розділу І Положення №13 Національний банк України у разі виявлення порушень валютного законодавства адекватно вчиненому порушенню застосовуються заходи впливу до установ - згідно із Законом у випадках, на підставах і в порядку, визначених цим Положенням та нормативно-правовим актом Національного банку з питань ліцензування валютних операцій.

Відповідно до вимог частини 2 статті 14 Закону України «Про валюту та валютні операції» Національний банк України має право застосувати до уповноважених установ (крім банків) заходи впливу у вигляді штрафних санкцій у розмірі не більш як 20 відсотків суми власного капіталу відповідної уповноваженої установи.

Підпунктом 2 пункту 42 розділу ІІ Положення №13 передбачено, що Національний банк має право застосовувати до установи такий захід впливу як накладення штрафу за порушення вимог нормативно-правового акта Національного банку з питань умов та порядку торгівлі іноземною валютою та банківськими металами на валютному ринку України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №964/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні з 24 лютого 2022 року запроваджений воєнний стан.

24 лютого 2022 року Національним банком України на виконання вимог встановлених статтею 7 Закону України «Про Національний банк України» ухвалено Постанову №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» (надалі за текстом - Постанова №18), якою було введено тимчасові обмеження/заборони при проведені деяких фінансових операцій.

24 лютого 2022 року ухвалено Постанову №21 «Про внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 24 лютого 2022 року №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану».

Так, підпунктом 1 пункту 12 Постанови 18 передбачено призупинення роботи валютного ринку України, крім операцій продажу іноземної валюти клієнтам.

Відповідно до підпункту 1 пункту 12 Постанови №18 (станом на момент виникнення спірних правовідносин) уповноваженим установам забороняється здійснювати торгівлю валютними цінностями (уключаючи операції за дорученням клієнтів), крім випадків: продажу клієнтами іноземної валюти в готівковій/безготівковій формі банкам, а також в готівковій формі небанківським фінансовим установам та оператору поштового зв`язку. Куплена готівкова валюта небанківськими фінансовими установами та оператором поштового зв`язку протягом операційного дня, включаючи залишки купленої іноземної валюти в касах таких установ на момент прийняття цієї постанови, має бути зарахована на їх власні рахунки в банках не пізніше наступного робочого дня.

Згідно підпункту 3 пункту 2 розділу І Положення про структуру валютного ринку України, умови та порядок торгівлі іноземною валютою та банківськими металами на валютному ринку України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №1, валютний ринок України - це сукупність відносин у сфері торгівлі валютними цінностями в Україні між суб`єктами валютного ринку України (далі - суб`єкти ринку), між суб`єктами ринку та їх клієнтами (уключаючи банки-нерезиденти), між суб`єктами ринку і Національним банком України (далі - Національний банк), а також між Національним банком і його клієнтами, у яких суб`єкти ринку або Національний банк є стороною договору з купівлі, продажу або обміну валютних цінностей.

Відповідно до пункту 13 розділу ІV Положення №1 до валютно-обмінних операцій належить, зокрема: купівля у фізичних осіб - резидентів і нерезидентів готівки іноземної валюти за готівкові кошти в гривні; продаж фізичним особам-резидентам і нерезидентам готівки іноземної валюти за готівкові кошти в гривні.

Відтак, пунктом 12 Постанови 18 уповноваженим установам повністю заборонялося здійснювати операції з продажу клієнтам іноземної валюти як у готівковій, так і безготівковій формі.

Судом встановлено, що Національним банком України прийнято рішення №21/1404-рк від 28.10.2022 про накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вікторія" у розмірі 426 580,00 грн. за порушення:

- пункту 12 Постанови №18 що полягає у здійсненні 24 лютого 2022 року, 25 лютого 2022 року, 26 лютого 2022 року, 28 лютого 2022 року, 01 березня 2022 року Установою операцій з продажу готівкової іноземної валюти клієнтам, проведення яких було заборонено;

- пункту 12 Постанови №18, що полягає у здійсненні Установою операцій з купівлі у клієнтів готівкової іноземної валюти в доларах США 25 лютого 2022 року, 26 лютого 2022 року, 28 лютого 2022 року не за офіційним курсом Національного банку України, який діяв вдень здійснення операцій;

- підпункту 1 пункту 12 Постанови №18, що полягає у здійсненні Установою операцій з купівлі у клієнтів готівкової іноземної валюти в доларах США 01 березня 2022 року, 02 березня 2022 року, 03 березня 2022 року, 04 березня 2022 року, 05 березня 2022 року, 06 березня 2022 року, 07 березня 2022 року, 08 березня 2022 року та 09 березня 2022 року не за офіційним курсом Національного банку України, який діяв в день здійснення операцій:

- підпункту 1 пункту 12 Постанови №18, що полягає у незарахуванні на власні рахунки Установи у банках купленої готівкової іноземної валюти 02 березня 2022 року, 03 березня 2022 року, 04 березня 2022 року, 05 березня 2022 року, 06 березня 2022 року, 07 березня 2022 року, 08 березня 2022 року та 09 березня 2022 року.

Як вбачається з акту про результати безвиїзного нагляду з питань валютного законодавства за результатами аналізу Показника А39001 та Показника А39002 наданого Установою на звітну дату 25.02.2022 Файла 39Х та інформації, отриманої від товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВІКТОРІЯ» на Запит 1, встановлені факти проведення 24.02.2022 (після 09.52) через каси структурних підрозділів товариства

- 188 операцій з продажу клієнтам доларів США (перша операція проведена о 9:54:04, остання о 21:05:46), на загальну суму 428 025,00 доларів США;

- 110 операцій з продажу клієнтам євро (перша операція проведена о 10:23:15, остання о 2 1:06:56), на загальну суму 345 670,00 євро;

- 75 операцій з продажу клієнтам російських рублів (перша операція проведена об 14:05:00, остання о 21:14:19), на загальну суму 42 556 200,00 російських рублів.

Детальна інформація про здійснені 24.02.2022 операції з продажу Установою іноземних валют клієнтам наведена у «Зведеному реєстрі купленої та/або проданої готівкової іноземної валюти за 24.02.2022-09.03.2022 року», наданому Установою з Листом 1.

Відтак, відповідач прийшов до висновку, що установою порушено вимоги пункту 12 Постанови № 18, що полягає у здійсненні установою операцій з продажу 24.02.2022 готівкової іноземної валюти клієнтам, проведення яких було заборонено.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 21 внесені зміни до Постанови № 18, інформацію про що було опубліковано на сторінці офіційного Інтернет-представництва Національного банку 24.02.2022 о 23:47.

Згідно підпункту 1 пункту 12 Постанови №18 (із змінами, внесеними Постановою № 21) уповноваженим установам забороняється здійснювати за дорученням клієнтів торгівлю валютними цінностями, крім випадків продажу клієнтами іноземної валюти в готівковій/безготівковій формі банкам, а також в готівковій формі небанківським фінансовим установам та оператору поштового зв`язку. Куплена готівкова валюта небанківськими фінансовими установами та оператором поштового зв`язку протягом операційного дня, включаючи залишки купленої іноземної валюти в касах таких установ на момент прийняття цієї постанови, має бути зарахована на їх власні рахунки в банках не пізніше наступного робочого дня.

Відповідно до пункту 12 Постанови №18 (із змінами, внесеними Постановою № 21) уповноважені установи здійснюють операції з купівлі (які дозволені підпунктами 1 та 3 пункту 12 цієї постанови) та продажу іноземної валюти за дорученням клієнтів: в доларах США - за офіційним курсом Національного банку України, який діє в день здійснення операції; в інших іноземних валютах - за курсом, який визначається на підставі офіційного курсу гривні до долара США, що діє в день здійснення операції, а також інформації про поточні курси іноземних валют до долара США (або долара США до іноземних валют) на міжнародних валютних ринках, які отримуються через торгівельно- інформаційні системи на момент здійснення операції.

Відповідно до пункту 122 Постанови №18 (із змінами, внесеними Постановою № ЗО10) уповноважені установи здійснюють купівлю у клієнтів готівкової іноземної валюти:

1) в доларах США - за офіційним курсом Національного банку України, який діє в день здійснення операції; 2) в інших іноземних валютах - за курсом, який визначається на підставі офіційного курсу гривні до долара США, що діє в день здійснення операції, а також інформації про поточні курси іноземних валют до долара США (або долара США до іноземних валют) на міжнародних валютних ринках, які отримуються через торговельно-інформаційні системи на момент встановлення готівкового курсу.

Згідно пункту 13 Постанови №18 (із змінами, внесеними Постановою № 21) передбачено зафіксувати офіційний курс гривні до іноземних валют, офіційний курс гривні до спеціальних прав запозичення, а також розрахункову ціну банківських металів на рівнях, на яких вони діяли 24 лютого 2022 року.

Припинити до окремого рішення розрахунок довідкового значення курсу гривні до долара США згідно з укладеними на валютному ринку України угодами станом на 12.00.

Згідно з Положенням про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та розрахунку довідкового значення курсу гривні до долара США й облікової ціни банківських металів", офіційний курс гривні до долара США встановлений 24.02.2022 на рівні 29,2549 гривень за 1 долар США та оприлюднено на сторінці офіційного Інтернет-представництва Національного банку.

З акту перевірки вбачається, що за результатами аналізу показника А39001 та Показника А39002 наданого установою на звітні дати 28.02.2022, 01.03.2022, 02.03.2022. 03.03.2022, 04.03.2022, 07.03.2022, 08.03.2022, 09.03.2022 та 10.03.2022 Файла 39Х та інформації, отриманої13 від ТОВ «ФК «ВІКТОРІЯ» на Запит 1, встановлені факти:

1) проведення 25.02.2022 через каси структурних підрозділів Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вікторія":

- 67 операцій з продажу клієнтам доларів США (перша операція проведена о 8:50:36, остання о 21:09:38), на загальну суму 100 062,00 долара США;

- 38 операцій з продажу клієнтам євро (перша операція проведена о 9:36:46, остання о 21:10:46), на загальну суму 166 815,00 євро;

- 288 операцій з купівлі у клієнтів доларів США за курсом, який відрізняється від зафіксованого відповідно до пункту 13 Постанови № 18 офіційного курсу Національного банку (перша операція проведена о 8:46:49, остання о 19:03:42; детальна інформація щодо операцій та відхилення курсів від зафіксованого офіційного курсу Національного банку наведена у Додатку 4 до цього акта), на загальну суму 100 062,00 доларів США;

2) проведення 26.02.2022 через каси структурних підрозділів Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вікторія":

- 20 операцій з продажу клієнтам доларів США (перша операція проведена о 10:55:57, остання о 16:13:54), на загальну суму 69 360,00 долара США;

- 24 операцій з продажу клієнтам євро (перша операція проведена о 10:48:00, остання о 16:15:13), на загальну суму 121 075,00 євро;

- 191 операції з купівлі у клієнтів доларів США за курсами, які відрізняються від зафіксованого відповідно до пункту 13 Постанови № 18 офіційного курсу Національного банку, (перша операція проведена о 9:45:36, остання о 16:01:16; детальна інформація щодо операцій та відхилення курсів від зафіксованого Національним банком наведена у Додатку 4 до цього акта перевірки) на загальну суму 69 360,00 доларів США;

3) проведення 28.02.2022 через каси структурних підрозділів Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вікторія":

- 26 операцій з продажу клієнтам доларів США (перша операція проведена о 11:47:02, остання о 18:48:38), на загальну суму 73 267,00 долара США;

- 16 операцій з продажу клієнтам євро (перша операція проведена о 12:07:18. остання о 18:49:48). на загальну суму 96 150,00 євро;

- 203 операції з купівлі у клієнтів доларів США за курсами, які відрізняються від зафіксованого відповідно до пункту 13 Постанови № 18 (перша операція проведена о 10:37:25, остання о 18:16:52; детальна інформація щодо операцій та відхилення курсів від зафіксованого офіційного курсу Національного банку наведена у Додатку 4 до цього акта перевірки) на загальну суму 73 267,00 доларів США;

4) проведення 01.03.2022 через каси структурних підрозділів Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вікторія":

- 36 операцій з продажу клієнтам доларів США (перша операція проведена о 10:11:42, остання о 19:10:33), на загальну суму 54 644,00 долара США;

- 41 операції з продажу клієнтам євро (перша операція проведена о 13:04:29, остання о 19:11:53), на загальну суму 217 650,00 євро;

- 149 операцій з купівлі у клієнтів доларів США за курсом, який відрізняється від зафіксованого відповідно до пункту 13 Постанови № 18 офіційного курсу Національного банку (перша операція проведена о 8:36:42, остання о 18:48:48; детальна інформація щодо операцій та відхилення курсів від зафіксованого офіційного курсу Національного банку наведена у Додатку 4 до цього акта) на загальну суму 54 644,00 доларів США;

5) проведення 02.03.2022 через каси структурних підрозділів Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вікторія":

- 291 операції з купівлі у клієнтів доларів США за курсом, який відрізняється від зафіксованого відповідно до пункту 13 Постанови № 18 офіційного курсу Національного банку (перша операція проведена о 9:04:21, остання о 17:57:49; детальна інформація щодо операцій та відхилення курсів від зафіксованого Національним банком наведена у Додатку 4 до цього акту перевірки) на загальну суму 95 816,00 доларів США;

6) проведення 03.03.2022 через каси структурних підрозділів Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вікторія":

- 287 операції з купівлі у клієнтів доларів США за курсом, який відрізняється від зафіксованого відповідно до пункту 13 Постанови № 18 офіційного курсу Національного банку (перша операція проведена о 8:33:42, остання о 18:21:23; детальна інформація щодо операцій та відхилення курсів від зафіксованого Національним банком наведена у Додатку 4 до цього акту перевірки) на загальну суму 84 874,00 доларів США;

7) проведення 04.03.2022 через каси структурних підрозділів Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вікторія":

- 387 операції з купівлі у клієнтів доларів США за курсом, який відрізняється від зафіксованого відповідно до пункту 13 Постанови № 18 офіційного курсу Національного банку (перша операція проведена о 8:45:42, остання о 18:05:31; детальна інформація щодо операцій та відхилення курсів від зафіксованого Національним банком наведена у Додатку 4 до цього акту перевірки) на загальну суму 110 131,00 доларів США;

8) проведення 05.03.2022 через каси структурних підрозділів Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вікторія":

- 229 операції з купівлі у клієнтів доларів США за курсом, який відрізняється від зафіксованого відповідно до пункту 13 Постанови № 18 офіційного курсу Національного банку (перша операція проведена о 8:48:36, остання о 17:48:54; детальна інформація щодо операцій та відхилення курсів від зафіксованого Національним банком наведена у Додатку 4 до цього акту перевірки) на загальну суму 75 850,00 доларів США;

9) проведення 06.03.2022 через каси структурних підрозділів Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вікторія":

- 192 операції з купівлі у клієнтів доларів США за курсом, який відрізняється від зафіксованого відповідно до пункту 13 Постанови № 18 офіційного курсу Національного банку (перша операція проведена о 9:17:14, остання о 18:02:49; детальна інформація щодо операцій та відхилення курсів від зафіксованого Національним банком наведена у Додатку 4 до цього акту перевірки) на загальну суму 30 680,00 доларів США;

10) проведення 07.03.2022 через каси структурних підрозділів Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вікторія":

- 260 операції з купівлі у клієнтів доларів США за курсом, який відрізняється від зафіксованого відповідно до пункту 13 Постанови № 18 офіційного курсу Національного банку (перша операція проведена о 7:59:55, остання о 17:29:19; детальна інформація щодо операцій та відхилення курсів від зафіксованого Національним банком наведена у Додатку 4 до цього акту перевірки) на загальну суму 65 230,00 доларів США;

11) проведення 08.03.2022 через каси структурних підрозділів Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вікторія":

- 142 операції з купівлі у клієнтів доларів США за курсом, який відрізняється від зафіксованого відповідно до пункту 13 Постанови № 18 офіційного курсу Національного банку (перша операція проведена о 8:14:52, остання о 17:37:21; детальна інформація щодо операцій та відхилення курсів від зафіксованого Національним банком наведена у Додатку 4 до цього акту перевірки), на загальну суму 35 847,00 доларів США;

12) проведення 09.03.2022 через каси структурних підрозділів Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вікторія":

- 137 операції з купівлі у клієнтів доларів США за курсом, який відрізняється від зафіксованого відповідно до пункту 13 Постанови № 18 офіційного курсу Національного банку (перша операція проведена о 8:22:15, остання о 18:10:10; детальна інформація щодо операцій та відхилення курсів від зафіксованого Національним банком наведена у Додатку 4 до цього акту перевірки) на загальну суму 32 070,00 доларів США.

Як вбачається з матеріалів справи, Національним банком України надіслано позивачу запит №25-0014/29819 про надання пояснень, в порядку безвиїзного нагляду, щодо здійснених Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вікторія» в період з 24 лютого 2022 року до 09 березня 2022 року операцій з купівлі - продажу іноземної валюти та купівлі - продажу російських рублів.

У відповідь на вищезазначений запит 28.04.2022 позивачем надано пояснення №2, а саме роз`яснено, що протягом усього періоду діяльності товариства, більше 11 років, жодний з нормативних актів відповідача не було порушено, що підтверджується великою кількістю актів виїзних перевірок НБУ без встановлених порушень та зауважень.

Окрім того, позивачем викладено обставини щодо подій з 24.02.2022, які призвели до несвоєчасного ознайомлення та виконання Постанови Національного банку України №1 , а відтак прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, зокрема зазначено: фізичну неможливістю отримання до них доступу через перебої енергопостачання, телефонного зв`язку, інтернету та постійних повітряних тривог.

Також, позивачем надано запитувані відповідачем документи, а саме зведений реєстр купленої та/або проданої готівкової іноземної валюти через каси товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вікторія» за період з 24.02.2022 до 09.03.2022.

29 квітня 2022 року позивачем отримано від відповідача запит №25-0014/31107 про надання пояснень, в порядку безвиїзного нагляду, щодо фактів можливого не дотримання ТОВ «Фінансова компанія «Вікторія» вимог підпункту 1 пункту 12 Постанови №18 у частині не зарахування на власні рахунки в банку купленої у період з 24 лютого 2022 року по 31 березня 2022 року (включно) готівкової валюти, включаючи залишки купленої іноземної валюти на момент прийняття Постанови №18 та невідповідність даних щодо обсягів купівлі та продажу готівкової іноземної валюти за період жовтень 2021 року - січень 2022 року (включно), наданих Позивачем у файлах 39Х (щоденна звітність) та 73Х (щомісячна звітність) згідно з Правилами організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України затвердженими постановою Правління НБУ від 13 листопада 2018 року №120 та Правилами організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України в умовах особливого періоду, затвердженими постановою Правління НБУ від 18 грудня 2018 року №140 .

06.05.2022 позивачем надано пояснення №4 на вищезазначений запит, а також надані документи на підтвердження позиції ТОВ «Фінансова компанія «Вікторія».

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01.03.2022 товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вікторія» звернулося до Акціонерного товариства «Міжнародний інвестиційний банк», в якому відкриті поточні рахунки позивача, з листом №8, в якому просило надати можливість виконати вимоги підпункту 1 пункту 12 Постанови №18.

Листом від 01.03.2022 №398-1 акціонерне товариство «Міжнародний інвестиційний банк» повідомило позивача, що виконати вимоги підпункту 1 пункту 12 Постанови №18 неможливо у зв`язку з тим, що каси банку у місті Києві зачинені та не працюють.

Відтак, суд зауважує про неможливість виконати вимоги підпункту 1 пункту 12 Постанови №18.

Також, суд погоджується з твердженнями позивача в частині тверджень виникнення невідповідності обсягів купівлі та продажу готівкової іноземної валюти в результаті існуючого порядку подачі інформації за формою 39Х.

Так, встановлений для небанківських фінансових установ порядок подачі даної форми передбачає формування даних за вихідні (святкові, неробочі) дні єдиним файлом, який подається на день наступний за вихідними днями. Якщо 01 число місяця або 31 число місяця припадає на вихідні (святкові, неробочі) дні це безумовно приведе до невідповідності звітів по формі 73Х та формі 39Х за аналогічний період, оскільки частина даних попереднього місяця буде зарахована у наступний та навпаки.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано інформацію про здійснення операцій з купівлі-продажу іноземної валюти через каси у період з 01 жовтня 2021 року до 31 січня 2022 року за формами 73Х та 39Х.

Дані форм 73Х, 39Х та реєстру здійснення операцій з купівлі - продажу іноземної валюти через каси позивача у період з 01 жовтня 2021 року до 31 січня 2022 року повністю співпадають з даними форми 73Х, які наведено у додатку до запиту НБУ від 29 квітня 2022 року, що не заперечувалось відповідачем.

30.05.2022 позивачем отримано від відповідача запит №25-0014/37347, в порядку безвиїзного нагляду, про надання документів, а саме зведені по ТОВ «ФК Вікторія» звітні довідки про касові обороти за день і залишки цінностей (за формою, що наведена у додатку до цього запиту, за операційні дні 23 лютого 2022 року, 24 лютого 2022 року, 25 лютого 2022 року, 28 лютого 2022 року, 01 березня 2022 року, 02 березня 2022 року, 03 березня 2022 року, 04 березня 2022 року, 07 березня 2022 року, 08 березня 2022 року, 09 березня 2022 та 10 березня 2022 року (по кожній даті окремим файлом).

01 червня 2022 року позивачем надано пояснення №4 на вищезазначений запит, а саме в повному обсязі надані запитувані відповідачем документи (зведені звітні довідки).

Пунктом 20 частини 1 статті 7 Закону України «Про Національний банк України» у редакції чинній до 15 березня 2022 року передбачено, що Національний банк України» визначає особливості функціонування банківської системи України в разі введення воєнного стану чи особливого періоду, здійснює мобілізаційну підготовку системи Національного банку.

Колегія суддів звертає увагу, що лише 15.03.2022 вищезазначений пункт 20 частини 1 статті 7 Закону України «Про Національний банк України» був розширений та доповнений повноваженнями для Національного банку України наступного змісту (дата набрання чинності 17 березня 2022 року): визначає особливості функціонування банківської системи України, діяльності небанківських фінансових установ та інших осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, регулювання та нагляд за діяльністю яких здійснює Національний банк, здійснення нагляду, в тому числі валютного, за такими особами у разі введення воєнного стану чи особливого періоду, здійснює мобілізаційну підготовку системи Національного банку.

Крім того, колегія суддів зауважує, що в оскаржуваному рішенні відсутні посилання про порушення установою обмежень у сфері здійснення валютних операцій, встановлених вищезазначеними нормами Закону України «Про валюту і валютні цінності».

При цьому, колегія суддів наголошує, що вимоги постанови №18 були виконані позивачем в повному обсязі ще в першій декаді березня 2022 року, тобто до 10.03.2022, що не заперечується і відповідачем.

Від так, суд приходить до висновку, що лише після 17.03.2023 до позивача Національним банком України можна було застосувати санкції за встановлені правопорушення зазначені в акті.

Колегія суддів наголошує та звертає увагу відповідача, що військова агресія Російської Федерації Проти України, що стала підставою введення воєнного стану з 24 лютого 2022 року, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності.

Відтак, колегія суддів зауважує, що вказані відповідачем правопорушення вчинялись позивачем через об`єктивну неможливість виконання вимог через надзвичайні та невідворотні обставини, що склалися в господарській діяльності, адже як зазначалося вище вимоги позивачем були виконані, що не заперечувалось також відповідачем.

Щодо твердження позивача про протиправність визначення підстави накладення штрафу та, як наслідок, суми визначеного штрафу, суд зазначає таке.

Пунктом 2 частини 1 статті 14 Закону України «Про валюту і валютні операції» передбачено, що за порушення вимог валютного законодавства можуть бути застосовані до уповноважених установ (крім банків) - такі заходи впливу як: письмове застереження; обмеження, зупинення чи припинення здійснення окремих видів валютних операцій; штрафні санкції; зупинення або відкликання (анулювання) ліцензії на здійснення валютних операцій. Відповідно до частини 2 цієї ж статті застосування заходу впливу повинно бути адекватно вчиненому порушенню.

Згідно пункту 12 Положення про валютний нагляд, затвердженого постановою правління НБУ від 03.01.2019 №13, вибір адекватних заходів впливу має здійснюватися з урахуванням характеру та кількості виявлених порушень а також причин, які зумовили виникнення виявлених порушень.

Пунктами 43 та 52 розділу ІІ Положення №13 передбачено, що Національний банк за допущення порушень, визначених підпунктами 1-5, 8, 9, 10 пункту 42 розділу ІІ цього Положення, має право застосувати до установи штраф у розмірі до 5 відсотків від розміру власного капіталу установи за кожен вид порушення. Національний банк із метою визначення розмірів штрафу, передбачених у пунктах 43, 45-48 розділу II цього Положення, використовує розмір власного капіталу установи станом на останню звітну дату, що передує даті складання документа, зазначеного в пункті 3 розділу I цього Положення.

Національний банк використовує розмір власного капіталу установи станом на кінець року, що передує даті застосування заходу впливу, якщо в Національного банку немає інформації про розмір власного капіталу установи станом на останню звітну дату, що передує даті складання документа, зазначеного в пункті 3 розділу I цього Положення, з метою визначення розмірів штрафу, передбачених у пунктах 43, 45-48 розділу II цього Положення.

Відповідачем зазначено, що відповідно до отриманої від Департамент нагляду за ринком небанківських фінансових послуг інформації власний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вікторія» за ІІ квартал 2022 року становив 21 329 000,00 грн, а тому застосування до установи заходу впливу у вигляді накладенні штрафу у розмірі 2% від розміру власного капіталу Установи не буде мати суттєвого впливу на фінансовий стан установи.

Зауважив, що при прийнятті рішення Національний банк врахував як ті обставини, на обов`язковість яких прямо вказує закон, так і інші, що мають значення у конкретній ситуації, зокрема, керуючись вимогами законодавства України, враховуючи матеріали перевірки, пояснення установи наданні під час перевірки та іншу інформацію, отриману в установленому законом порядку.

Проте, колегія суддів критично ставиться до вищезазначених тверджень відповідача, та вважає, що штраф був застосований останнім без врахування оцінки характеру, причин та періоду, які зумовили виявлені обставини.

Також, суд зауважує, що відповідачем не враховано при обранні заходів впливу факт, що протягом періоду діяльності на валютному ринку товариства,а саме більше 11 років, жодний з нормативних актів відповідача не було порушено, що підтверджується великою кількістю актів виїзних перевірок Національного банку України, без встановлених порушень та зауважень.

При цьому, в рамках питання наданого чинним законодавством Національному банку України права на застосування заходів впливу, окремо виділяє таке.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що загалом, «необхідність» будь-якого обмеження здійснення свободи вираження поглядів має бути обґрунтована з усією переконливістю. Звичайно, насамперед національна влада має оцінити, чи існує «нагальна суспільна необхідність», що виправдовує таке обмеження, і тут вона користується певною свободою розсуду. Так само слід приділити велику увагу цьому інтересові, якщо йдеться про визначення, відповідно до пункту 2 статті 10, відповідності обмеження законно поставленій меті (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Ґудвін проти Сполученого Королівства» (Goodwin c. Royaume-Uni) від 27 березня 1996 року, Збірник1996-ІІ, с. 500-501, п. 40, а також «Ворм проти Австрії» (Worm c. Autriche) від 29 серпня 1997 року, Збірник, 1997-V, с. 1551, п. 47) (рішення у справі «Фрессоз та Руар проти Франції» (Fressoz and Roire v. France) від 21 січня 1999 року, заява № 29183/95, п. 45 (ііі).

Відтак при прийнятті суб`єктом владних повноважень рішення необхідним є дотримання одного з основних і універсальних принципів права - принципу пропорційності, який спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються, а також дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення.

Приймаючи рішення про застосування заходів впливу, відповідач мав не тільки виявляти обставини/дії/фінансові операції, які мають/можуть мати ознаки порушень вимог чинного законодавства в сфері валютного нагляду, а й переконатись, що такі обставини та дії чітко вказують на порушення вимог чинного законодавства у сфері валютного нагляду, та реально загрожують валютному ринку, відтак колегія суддів вважає, що спірне рішення призвело до неспівмірного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення, та прийнято не у відповідності до приписів пунктів 3, 8 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, як наслідок, підлягає скасуванню, як невмотивоване.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що в межах даної адміністративної справи не досліджується правомірність постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 N 18 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» на протиправності якої наполягає позивач, так як не є предметом розгляду даної справи.

Також, суд відхиляє твердження позивача щодо порушення термінів застосування оскарженого заходу впливу, оскільки оскаржуване рішення прийнято за результатами розгляду доповідної записки від 27.10.2022 №В/25-0011/1495/ДСК.

Щодо твердження позивача про порушення порядку прийняття оскаржуваного рішення Національного банку України, то колегією суддів не встановлено процесуальних порушень прийняття оскаржуваного рішення.

Судом встановлено, що оскаржуване рішення було прийнято на черговому засіданні Комітету 28.10.2022 простою більшістю присутніх, оформлено протоколом Комітету від 02.11.2022 №21/340-пк та підписане Головою Комітету.

У відповідності до частин 1, 2, 4 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

За переконанням суду, відповідач не довів правомірності вчиненої дії, та вчинив її необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); непропорційно, зокрема з без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. Натомість, позивачем підтверджено викладені у позові обставини належними та достатніми доказами.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Відтак, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, проаналізувавши всі обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 6398,70 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 19.12.2022 №1469.

Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 6398,70 грн., підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Національного банку України.

Частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положенням частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з пункту 1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

З наведеної норми вбачається, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Отже, розподілу підлягає навіть кредиторська заборгованість позивача зі сплати витрат на професійну правничу допомогу, надання якої підтверджується відповідними доказами.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 85211544) та постанові від 20.12.2019 у справі №903/125/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86504028).

Відповідно до положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведених положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний з позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 у справі №810/4749/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 76397938).

При цьому, з імперативних положень частини шостої статті 134 КАС України вбачається, що зменшити розмір витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність суд може виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про це. Отже, за відсутності такого клопотання суд не може надавати оцінку співмірності витрат на правничу допомогу за власною ініціативою, а лише перевіряє, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії", заява №34884/97, п.30).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Водночас, надання такої оцінки можливо, виходячи з аналізу частини шостої статті 134 КАС України, виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.12.2019 у справі №520/1849/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86504176).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012 №5076-VI (далі Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частина 1 статті 1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частина 1 статті 1 Закону №5076).

Статтею 19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

21.11. 2022 року між Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ ІГЛЗ» та ТОВ «Фінансова компанія «Вікторія» укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги №21/11/22_LE.

Відповідно до пункту 2.1. вартість правничої (правової) допомоги, що надається відповідно до пункту 1.1. Розділу 1 цього Договору, становить 40 000,00 (сорок тисяч) грн, без ПДВ.

На підтвердження виконання договору позивачем надано платіжне доручення №62611574 від 28 листопада 2022 року, що підтверджує оплату наданої правової допомоги

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

При цьому, досліджуючи порядок обчислення гонорару, суд зазначає, що за змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).

Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Отже, неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

- фіксованого розміру,

- погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Відтак, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Саме такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 107706741), в якій також зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду зауважила, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Суд зазначає, що при зменшенні витрат на правову допомогу суд враховує: чи є достатньої складною дана справа; яка кількість епізодів правовідносин підлягала дослідженню та правовому аналізу; чи значний обсяг законодавства регулює правовідносини, що склалися; чи наявна та чи є усталеною практика розгляду судами подібних спорів; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20 .

Колегія суддів зауважує, що дана справа не є достатньо складною в порівняні з розміром гонорару, визначеного у договорі (40000 грн.). Обсяг нормативного регулювання спірних правовідносин не є значним та зводиться до аналізу та застосування Постанови №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану».

З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, приймаючи до уваги що, на переконання суду, не потребувало значних зусиль для формування правової позиції, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат товариства на професійну правничу допомогу та про необхідність покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених товариством, в розмірі 15 000 грн.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додатковій постанові від 16.03.2023 у справі №927/153/22 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 109620077), в якій суд касаційної інстанції так само дійшов висновку про достатність компенсації витрат на професійну правничу допомогу на рівні 15000 грн.

За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Національного банку України, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн., а загальний розмір судових витрат, які має компенсувати відповідач, складає 21 398,70 грн.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" від 22.12.2005 №3262-IV (зі змінами): рішення суду проголошується прилюдно, крім випадків, коли розгляд справи проводився у закритому судовому засіданні. Кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом (частина перша); якщо судовий розгляд відбувався у закритому судовому засіданні, судове рішення оприлюднюється з виключенням інформації, яка за рішенням суду щодо розгляду справи у закритому судовому засіданні підлягає захисту від розголошення. (абзац другий частини другої).

Судом уже вказувалось, що судовий розгляд справи здійснювався в закритому судому засіданні. Однак, за висновком суду, текст рішення не містить інформації, яка становить банківську таємницю, тому рішення суду має бути оприлюднене відповідно до Закону України "Про доступ до судових рішень".

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вікторія" задовольнити повністю

Визнати протиправним та скасування рішення Національного банку України про накладення штрафу від 28 жовтня 2022 року №21/1404-рк.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вікторія" судові витрати у сумі 21 398,70 грн. (двадцять одна тисяча триста дев`яносто вісім гривень 70 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Національного банку України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий - суддя Колеснікова І.С.

Судді: Головенко О.Д.

Перепелиця А.М.