Справа № 200/5055/22
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2023-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2023 року Справа № 200/5055/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) в місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення; зобов`язання вчинити певні дії, -
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05.12.2022 р. справу №200/5055/22 передано на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.12.2022 р. у справі №200/5055/22 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, залишено без руху.
Надано строк для усунення недоліків позовної заяви до 11.01.2023 р. та повідомити суд засобами як електронного зв`язку, так і за допомогою телефонограми про наявність намірів щодо усунення зазначених в ухвалі суду недоліків.
Роз`яснено позивачу, що недоліки позовної заяви можуть бути усунені шляхом надання до суду: документа про сплату судового збору у розмірі 992,40 грн. за позовні вимоги немайнового характеру.
09.01.2022 р., через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду, представником позивача було подано документи на виконання вимог ухвали суду від 28.12.2022 р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.01.2023 р. відкрито провадження в адміністративній справі № 200/5055/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Призначено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
19.10.2022 р. ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу через веб-портал ПФУ з заявою про призначення пенсії з усіма необхідними документами так як набула право на призначення пенсії за віком у відповідності до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
При розгляді документів відповідач врахував до загального страхового стажу 41 рік 00 місяць 01 день. Однак в призначені пенсії було відмовлено через недосягнення віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».
Крім того, при розгляді документів відповідачем протиправно не враховано до загального страхового стажу період роботи позивачки з 06.08.1985 по 23.06.1988, згідно записів №№.4-6 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.01.1984, оскільки в графі 4 трудової книжки у підставі внесення запису про звільнення з роботи відсутня дата наказу.
Суд зазначає, що копія ухвали суду від 10.01.2023 р. у справі №200/5055/22 разом з позовною заявою та доданими до неї документами була надіслана відповідачу в його електронний кабінет, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
На підставі викладеного вище, суд зазначає, що останній вжив заходи, щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, у порядку визначеним КАС України.
Станом на дату винесення рішення, відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву.
На підставі частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відтак, оскільки відзив на позовну заяву до суду не надходив, останнє не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного вище, суд розглянув справу відповідно до ст. 262 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, враховуючи строк розгляду справи, передбачений ст.258 КАС України.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом, копія якого міститься в матеріалах справи.
19.10.2022 р. ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу через веб-портал ПФУ із заявою про призначення пенсії з усіма необхідними документами так як набула право на призначення пенсії за віком у відповідності до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Заява була розглянута відповідачем - Головним управління ПФУ в Рівненській області.
Рішенням від 25.10.2022 р. за № 66 відмовило у призначенні пенсії в зв?язку з недосягненням віку, визначеного ст.26 Закону України «Про загальнообов??язкове державне пенсійне страхування».

При розгляді документів відповідач врахував до загального страхового стажу 41 рік 00 місяць 01 день. Однак, в призначені пенсії було відмовлено через недосягнення віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, при розгляді документів відповідачем не враховано до загального страхового стажу період роботи позивача з 06.08.1985 р. по 23.06.1988 р., відповідно до записів №№.4-6 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 24.01.1984 р., оскільки в графі 4 трудової книжки у підставі внесення запису про звільнення з роботи відсутня дата наказу.

Відмова вмотивована тим, що заявниця не досягла пенсійного віку 60 років.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також Закон №1058-IV).

Частинами 1 та 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

У постанові від 18 лютого 2020 року у справі № 1840/3344/18 Верховний Суд зазначив, що «пенсія за віком» - це свого роду «державний депозит» (примусовий та індивідуальний) кожної особи, який залежить від праці такої особи, та підлягає безумовному поверненню з боку держави у встановленому розмірі протягом всього життя пенсіонера після досягнення певного віку.

Відповідно до вимог частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

В силу правового регулювання положень частини 1 і 2 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними відповідного віку.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років.

У відповідності до частини 1 статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

За змістом статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 (надалі по тексту також Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок ведення трудових книжок, за частину спірного періоду трудового стажу позивача, врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58 (надалі по тексту також Інструкція №58).

В силу правового регулювання пунктів 1.1, 2.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Заповнення трудової книжки, як врегульовано положеннями пункту 2.2 Інструкції №58, вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу. До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка (пункт 2.12. Інструкції №58).

Як визначено пунктом 5.1. Інструкції №58 особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень) (пункт 5.2.Інструкції №58).

З наведеного слідує, що Інструкцією №58 встановлено відповідний порядок оформлення трудової книжки та її дублікату, а також внесення до трудової книжки (дублікату) записів про роботу.

В той же час, порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (надалі по тексту також Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведеної норми вказаного Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, застосовуються, в тому числі, у разі відсутності в трудовій книжці необхідних відомостей про роботу.

Здійснивши системний аналіз зазначених вище норм чинного пенсійного законодавства, суд зазначає наступне.

Як уже відзначалось судом, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (пункт 1.1 Інструкції №58).

Пункт 5 Інструкції №59 визначає порядок отримання, заповнення і видачі дублікату трудової книжки. А саме, особа, у разі втрати трудової книжки (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи, а власник або уповноважений ним орган, в свою чергу, не пізніше 15 днів після заяви (а у разі ускладнення в інші строки) видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

У розглядуваному випадку, суд констатує наявність у ОСОБА_1 трудової книжки НОМЕР_3 , поданої до органу пенсійного забезпечення із заявою про призначення пенсії за віком.

У суду відсутні об`єктивні дані та докази на підтвердження того, що записи у трудовій книжці позивача є навмисно підробленими, внесеними шляхом підтирання, виправлення, повторного друкування чи іншим способом для спотворення дійсних даних чи відображення неправдивих відомостей з метою введення в оману як Управління так і суд.

Також відповідачами не надано доказів того, що позивач не працював або її спірні періоди роботи не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно періоду роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні, а тому суд вважає за можливе вважати їх як належною інформацією, яка утримує в собі доказову складову на підтвердження права позивача на пенсійне забезпечення.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій врегульовано «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України »Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування«», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

При цьому, суд звертає увагу на те, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку запису у трудовій книжці про спірні періоди роботи позивача не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Враховуючи, що записами у трудовій книжці підтверджено спірні періоди роботи позивача, суд прийшов до висновку про можливість включення цих періодів у трудовий стаж позивача, оскільки відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

При цьому, суд виходить з того, що лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, зважаючи на що, підлягають відхиленню посилання пенсійного органу на невідповідність, в інших документах, наданих позивачем для підтвердження свого страхового стажу, по-батькові паспортним даним, оскільки наявність у позивача трудового стажу підтверджується трудовою книжкою.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а.

Таким чином, записи у трудовій книжці позивача, за висновком суду, дозволяють встановити періоди трудового стажу позивача та зарахувати їх до страхового стажу для призначення пенсії.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зарахування до страхового стажу ??період роботи з 06.08.1985 р. 23.06.1988 р., згідно записів №№4-6 трудової книжки Серії НОМЕР_2 від 24.01.1984 р.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити позивачу ОСОБА_1 пенсію за віком у відповідності до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII з моменту первинного звернення за пенсією, тобто з 19.10.2022р. з виплатою заборгованості, яка утворилася за цей період та зарахувавши при цьому до загального страхового стажу період роботи з 06.08.1985 по 23.06.1988 на шахті «Южнодонбаська», суд зазначає, що останні задоволенню не підлягають, оскільки станом на час звернення ОСОБА_1 до відповідача із відповідною заявою щодо призначення їй пенсії, а саме 19.10.2022 року, вік позивача складав 57 роки (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що свідчить про недосягнення віку, з якого може бути призначено пенсію за віком, відповідно до норм ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Водночас, суд зазначає, що до позивача не застосовуються норми пенсійного законодавства щодо зменшенням пенсійного віку, відповідно до ст.12 ЗУ №1788-ХІІ відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивач не досягла встановленого віку, передбаченого нормами ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою визначено, що до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Здійснивши системний аналіз зазначених вище норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №66 від 25.10.2022 р. про відмову у призначенні пенсії, в частині щодо не зарахування до страхового стажу період роботи з 06.08.1985р. по 23.06.1988 р. згідно записів №№4-6 трудової книжки Серії НОМЕР_2 від 24.01.1984 р.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області від 25.10.201566 про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком та зобов?язання Головного управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити позивачу пенсію за віком у відповідності до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII з моменту первинного звернення за пенсією, тобто з 19.10.2022р. з виплатою заборгованості, яка утворилася за цей період, суд вважає за необхідне відмовити з підстав зазначених вище.

При цьому, суд зазначає, що у Висновку №11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:

«Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх.»

«Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують.»

Водночас, відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду від 16.12.2021 р. у справі №11-164сап21, в тексті якої зазначено, що не повинно викликати сумнівів чи заперечень відносно того, що всі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в наступній редакції:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №66 від 25.10.2022 р. в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 страхового стажу періодів роботи з 06.08.1985 р. по 23.06.1988 згідно записів №№4-6 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 24.01.1984;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 страховий стаж періодів роботи з 06.08.1985 р. по 23.06.1988 згідно записів №№4-6 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 24.01.1984;

- в іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції від 06.01.2023 р. за подання позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.),який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення; зобов`язання вчинити певні дії, суд приходить до висновку про наявність підстав для присудженні частини здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, а саме, судового збору у розмірі (992,40/2) 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість грн. 20 коп.).

Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення; зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №66 від 25.10.2022 р. в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 страхового стажу періодів роботи з 06.08.1985 р. по 23.06.1988 згідно записів №№4-6 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 24.01.1984.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 страховий стаж періодів роботи з 06.08.1985 р. по 23.06.1988 згідно записів №№4-6 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 24.01.1984.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання даної позовної заяви у розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість грн. 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова