Справа № 160/112/23
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2023 року Справа № 160/112/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідач 2 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, відповідача 3 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
02.01.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідач 2 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, відповідача 3 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому позивач просить суд:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що їй відповідачем протиправно та з формальних підстав (титульна сторінка трудової книжки не завірена печаткою організації, дата народження заявниці зазначена не повністю (лише рік), для зарахування відповідних періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами, на яких працювала заявниця, на підставі первинних документів за час виконання роботи) не враховано її трудовий стаж, який становить 17 років 8 місяців 9 днів. Проте, робота позивача підтверджена трудовою книжкою. Також зауважила, що відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберіганні і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. Крім того, згідно з частиною 1 статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.01.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Також, зауважив, що у разі, якщо ім`я, по батькові та прізвище, дані про народження які зазначені в документі, що підтверджують трудовий стаж, не збігається з ім`ям, по батькові або прізвищем, даними особи за паспортом, факт належності цього документа може бути встановлено в цивільному судочинстві, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України.
Проте, ОСОБА_1 до Головного управління не надавала документи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 року в якості другого відповідача по справі №160/112/23 залучено Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
20.03.2023 року від відповідача 2 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо заявленого позову та зауважив, що до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулась ОСОБА_1 із заявою від 07.10.2022, щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України Київської області від 14.10.2022 №64 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з огляду на наступне: страховий стаж гр. становить 22 роки 5 місяців 10 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи: період роботи з 02.10.1980 по 16.10.1981 рік (1 рік 0 місяців 14 днів) на хлібокомбінаті № 2 м. Кривого Рогу; період роботи 02.02.1982 по 05.10.1982 рік (0 років 8 місяців 3 дня) у вагонному депо Мудрена ДП Придніпровська залізниця; період роботи з 21.04.1983 року по 05.03.1992 рік (8 років 11 місяців 14 днів) на ОРС Авдіївському КХЗ; період роботи з 09.04.1993 року по 31.03.2000 рік (6 років 11 місяців 9 днів) у відділенні охорони при Авдіївському РОВД; період роботи з 01.04.2000 року по 01.05.2000 рік (0 років 1 місяць 0 днів) у ОГСО при Київському РОДГУ УМВД України в Донецькій обл. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 , оскільки в трудовій книжці титульна сторінка не завірена печаткою організації, дата народження заявниці зазначено не повністю (лише рік). Для зарахування вказаних періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, видані підприємствами, на яких працювала заявниця, на підставі первинних документів за час виконання роботи. Оскільки інших документів на підтвердження наявного трудового стажу позивачем надано не було, тому відсутні підстави для зарахування вищезазначених періодів до загального страхового стажу та призначення пенсії.

Також відповідач зазначив, що призначення, перерахунок та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 року в якості третього відповідача по справі №160/112/23 залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.

14.04.2023 року від відповідача 3 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо заявленого позову та, зокрема, зауважив, що позивач до Головного управління не надала документи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Для зарахування спірних періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами, на яких працювала позивач, на підставі первинних документів за час виконання роботи чи звернутися до суду про встановлення факту належності правовстановлюючих документів.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи встановлено, що 07.10.2022 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України Київської області від 14.10.2022 №64 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з огляду на наступне: «Вік заявниці 60 років. Страховий стаж особи становить 22 роки 5 місяців 10 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 , оскільки в трудовій книжці титульна сторінка не завірена печаткою організації, дата народження заявниці зазначено не повністю (лише рік). Для зарахування вказаних періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами, на яких працювала заявниця, на підставі первинних документів за час виконання роботи. Підприємець. Дата, з якої матиме право на пенсійну виплату 02.10.2025 року».

Вважаючи вказане рішення суб`єкта владних повноважень протиправним та таким, що порушує її право на пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 8 вказаного Закону право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною 1 статті 24 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

При цьому, згідно з частиною 4 статті 24 цього Закону, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 26 Закону №1058-ІV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 62 Закону №1788-ХІІ).

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній.

У пунктах 1 та 2 Порядку зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок.

З аналізу наведених норм слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про роботу працівника у певний період, то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, на підставі яких можна дійти висновку, де і протягом якого періоду працював працівник. Ці документи можуть бути видані роботодавцем (його правонаступником), архівними установами, до яких передано документи з особового складу для зберігання. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.

Як вже встановлено судом, відповідачем 3 не зараховано до страхового стажу позивача періоди її роботи з 02.10.1980 по 16.10.1981 рік (1 рік 0 місяців 14 днів) на хлібокомбінаті № 2 м. Кривого Рогу; з 02.02.1982 по 05.10.1982 рік (0 років 8 місяців 3 дня) у вагонному депо Мудрена ДП Придніпровська залізниця; з 21.04.1983 року по 05.03.1992 рік (8 років 11 місяців 14 днів) на ОРС Авдіївському КХЗ; з 09.04.1993 року по 31.03.2000 рік (6 років 11 місяців 9 днів) у відділенні охорони при Авдіївському РОВД; з 01.04.2000 року по 01.05.2000 рік (0 років 1 місяць 0 днів) у ОГСО при Київському РОДГУ УМВД України в Донецькій обл., оскільки на титульній сторінці трудової книжки відсутня печатка та дата народження позивача зазначена не повністю (лише рік). Додатково - до відповідача позивач не надавала документів, що підтвердили б період її роботи.

Таким чином, підставою для незарахування зазначених періодів роботи до страхового стажу стали допущені помилки при заповненні трудової книжки позивача.

Судом встановлено, що в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 дата народження позивача зазначена не повністю, зазначено лише рік народження - 1962.

Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року №110, встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

В пункті 2.2 Інструкції №58 передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу; до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з п.2.11 Інструкції №58, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Одночасно, пунктами 2.12-2.13 Інструкції №58 передбачено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

З огляду на наведене, суд відхиляє як безпідставні доводи позивача про те, що вона не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки відповідно до пункту 2.12 Інструкції №58, вона своїм підписом завірила правильність внесених відомостей на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», певні юридичні факти можуть підтверджуватися рішенням суду.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що згідно з частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При цьому, частиною 2 статті 19 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини 2 статті 293 ЦПК України).

Згідно з п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Суд звертає увагу на те, що позивачем під час судового розгляду до суду не подано судового рішення про встановлення факту належності їй трудової книжки серії НОМЕР_2 .

З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку, що спірні періоди роботи правомірно не зараховано відповідачем 3 до загального трудового стажу позивача на підставі трудової книжки серії НОМЕР_2 у зв`язку з не зазначенням у трудовій книжці повної дати народження позивача.

На думку суду, як до компетенції адміністративного суду, так і органів Пенсійного фонду України не відноситься встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі й приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, особі, яка звернулась за призначенням пенсії.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 14.10.2022 №64 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком є правомірним та скасуванню не підлягає.

Враховуючи встановлені обставини справи в сукупності, а також правове регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що відповідачем 3 доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення, натомість позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено свої доводи проти наданих пенсійними органами доказів та доводів.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень ст.139 КАС України, за наслідками розгляду даної справи, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні адмініністративного позову ОСОБА_1 до відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідач 2 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, відповідача 3 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник