Справа № 380/16907/21
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/16907/21 пров. № А/857/3267/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

з участю секретаря судового засідання Кардаш В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року, постановлену суддею Гуликом А.Г. у м. Львові о 15 год. 59 хв. у справі № 380/16907/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Львівської обласної прокуратури про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора № 124к від 06.09.2019 року про звільнення з посади прокурора Львівської області та органів прокуратури;

- поновити на посаді керівника Львівської обласної прокуратури;

- стягнути з Львівської обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу до моменту фактичного поновлення на роботі.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року, адміністративний позов залишено без розгляду, з мотивів пропуску місячного строку на звернення до суду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.04.2022 року вказану ухвалу залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20.10.2022 року скасовано вказані вище судові рішення, а справу направлено для продовження розгляду. У вказаній постанові зазначено про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права щодо порядку залишення позовної заяви без розгляду на підставі статті 123 КАС України.

Ухвалою від 16.01.2023 року суддя залишив позовну заяву без руху та надав позивачу можливість повторно подати до суду обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду.

На виконання цієї ухвали суду позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду у якій зазначив, що ознайомився з наказом про звільнення в день його прийняття, тобто 06.09.2019 року, однак на момент прийняття наказу не міг знати, що роботодавець порушив порядок його прийняття. Про порушення порядку звільнення з органів прокуратури позивач дізнався з листа слідчого Державного бюро розслідувань від 10.09.2021 року № 10-5-02-01-21797.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року адміністративний позов залишено без розгляду через відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду.

Не погодившись із цією ухвалою, її оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати цю ухвалу

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач зазначає те, що суд першої інстанції, при прийнятті рішення, порушив норми процесуального права та неповно з`ясував обставин справи, а саме не надав оцінку тій обставині, що про порушення порядку прийняття оскарженого наказу про звільнення позивач дізнався з листа слідчого Державного бюро розслідувань від 10.09.2021 року № 10-5-02-01-21797.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що, на підставі наказу Генерального прокурора № 124к від 06.09.2019 року, позивач звільнений з посади прокурора Львівської області та органів прокуратури у зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням на підставі пункту 7 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Із змістом вказаного наказу позивач ознайомився 09.09.2019 року, що підтверджується підписом позивача на його примірнику.

Листом від 30.12.2020 року № 05/1/3-18 вих-20 Радою прокурорів України на запит слідчого у кримінальному провадженні № 0000653 повідомлено про те, що Генеральний прокурор Рябошапка Р.Г. не вносив до Ради прокурорів України звернень щодо внесення рекомендацій про звільнення позивача з адміністративної посади.

Про вказані обставини позивач дізнався з листа слідчого Державного бюро розслідувань від 10.09.2021 року № 10-5-02-01-21797.

04.10.2021 року позивач звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 та 5 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Аналіз наведених норм вказує на те, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду, необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом місяця від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Поряд з цим, слід наголосити на тому, що законом передбачено встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами, з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Апеляційний суд встановив те, що позивач звільнений з роботи 07.09.2019 року, на підставі наказу Генерального прокурора № 124к від 06.09.2019 року. Із цим наказом позивач ознайомився 09.09.2019 року. Цю обставину сторони не заперечують.

Таким чином, з того моменту коли позивач дізнався про наказ про звільнення він мав можливість з`ясувати обставини його прийняття, в тому числі і порядок його прийняття та оскаржити його до суду.

Безпідставним є посилання позивача на лист слідчого Державного бюро розслідувань від 10.09.2021 року № 10-5-02-01-21797, у якому йдеться про те, що Генеральний прокурор не вносив до Ради прокурорів України звернень щодо внесення рекомендацій про звільнення позивача з адміністративної посади, оскільки ці обставини позивач міг з`ясувати самостійно, знаючи про своє звільнення.

Апеляційний суд вважає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить, виключно, від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача чи інших державних органів.

Однак позивач, протягом року, не вчиняв жодних дій для того щоб дізнатись пов`язану зі звільненням інформацію, а саме: про причини та обставини його звільнення.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Враховуючи тривалість пропуску строку звернення до суду (1 рік), відсутність поважних причин пропуску строку, поновлення пропущеного строку у цьому правовому спорі не буде виправданим та буде порушувати принцип правової визначеності.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 16 березня 2023 року у подібній справі № 600/6782/21.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду в справі № 380/16907/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 14.04.2023 року