Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2023-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
провадження №ЗД/380/13/23
У Х В А Л А
з питань забезпечення позову

17 квітня 2023 року

м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого - судді Карп`як О.О., розглянувши в письмовому провадженні заяву представника позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову до подання позовної заяви, -

в с т а н о в и в:
14.04.2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військово медичного клінічного центру Західного регіону (вул. Личаківська, 26, м. Львів, 79010; ) про вжиття заходів до забезпечення адміністративного позову, подана до пред`явлення позовної заяви. Представник заявника просить суд забезпечити позов шляхом:

зупинення дії Довідки військово-лікарської комісії складеної стосовно ОСОБА_1 , Військово-медичним клінічним центром Західного регіону 14.02.2022 за № 1187.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає зокрема наступне:

" ОСОБА_1 , 15.04.2022 року в період з 10 год 00 хв до 18 год. 00 хв., отримав поранення поблизу населеного пункту Попасна Луганської області під час відбиття наступу противника та артилерійських обстрілів з боку противника із застосуванням артилерійського калібру 152 мм, 122 мм, мінометного вогню калібру 120 мм, стрілецької зброї та реактивної системи залпового вогню БМ-21 Град по позиціях 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 5465 від 16.08.2022 виданої Військовою частиною НОМЕР_2 . Згідно інформації з виписного епікризу стаціонарного хворого № 5366 виданого відповідачем, ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні з 07.05.2022 по 19.05.2022 з діагнозом мінно-вибухова травма (15.04.2022). Вогнепальне кульове наскрізне проникаюче поранення малого тазу з пошкодженням прямої кишки, сечового міхура, простати, уретри. Вогнепальний уламковий перелом правої донної кістки. Гранулюючі вогнепальні рани лонно-пахвинної ділянки зліва, анальної та куприкової ділянки. Посттравматичний лівобічний епідідіміт, фунікуліт. Організована гематома лівого сім`яного канатика. Стан після операції (16.04.2022): лапаротомія, зашивання рани сечового міхура, сигмостомія, ПХО ран анальної ділянки та куприкової ділянок. Функціонуюча підвісна сигмостомія. Згідно інформації з виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 14134 виданого Відповідачем, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 17.10.2022 по 26.10.2022 з діагнозом МВТ (15.04.2022), вогнепальне кульове наскрізне проникаюче поранення малого тазу з пошкодженням прямої кишки, сечового міхура, простати, уретри. Направленням на МСЕК № 24 від 09.01.2023 підтверджується, що ОСОБА_1 зокрема було отримано мінно-вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, акубаротравму, вогнепальне кульове нарскрізне поранення донної ділянки малого тазу з пошкодженням сечового міхура, простати, уретри, заочеревинного простору, прямої кишки, багатоуламковим переломом правої сідничної кістки. Лікування ОСОБА_1 проходив на етапах медичної евакуації. 15.04.2022 операція - лапаротомія, зашивання сечового міхура, двоствольна сигвостомія, дренування черевної порожнини та параректального простору. 19.04.2022 ревізія ран, некректомія. 19.10.2022 операція - закриття підвісної сигмостоми, накладання апаратного сигмо-сигмоанастомозу. Військово-лікарською комісією клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги Військово-медичним клінічним центром Західного регіону 14.02.2023 було проведено медичний огляд ОСОБА_1 Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва). Зміцнілі рубці передньої черевної стінки, куприкової та перианальної ділянок після лапаротомії (16.04.2022), зашивання рани сечового міхура, підвісної симостомїї, ПХО ран анальної ділянки та куприкової ділянок, закриття підвісної сигмостомії, (19.10.2022) з приводу МВТ (15.04.2022), вогнепального кульового наскрізного проникаючого поранення малого тазу з пошкодженням прясої кишки, сечового міхура, простати, уретри. Поранення, так, пов`язане із захистом Батьківщини. Військово-лікарська комісія встановила, що згідно класифікації тяжкості отриманих травм, дана травма відноситься до тяжких (наказ МОЗ України № 370 від 04.07.2007). І одночасно Військово-лікарська комісія робить висновок, що ОСОБА_1 придатний до військової служби. Даний висновок зафіксовано в довідці військово-лікарської комісії від 14.02.2023 № 1187, складеної посадовими особами Військово-медичного клінічного центру Західного регіону. "

Представника позивача зазначає, що дії посадових осіб відповідача призвели до того, що ОСОБА_1 , незважаючи на тяжкі травми, на даний час знову здійснює захист Батьківщини на фронті на території Донецької області, пересилюючи постійні болі та муки, та не може повноцінно виконувати свої обов`язки, а неможливість їх виконання на полі бою не лише повторно ставить під загрозу життя ОСОБА_1 , але і його товаришів по службі.

Відповідно до частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи подані заявником матеріали, суддя вважає за можливе розглянути відповідну заяву без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суддя виходив з такого.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені вказаною статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Зазначені підстави є оціночними, а тому містять небезпеку застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку суб`єкта владних повноважень, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивачів (заявників).

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

У зв`язку з цим необхідно, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співмірним з позовними вимогами та чи відповідає він меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Відповідно до статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 статті 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Системний аналіз вимог наведених норм дозволяє стверджувати, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Заявник обов`язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у спірному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

Частинами 1 і 3 статті 152 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається у письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

З аналізу наведеної норми вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, у тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Таким чином, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема у тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Як вбачається зі змісту заяви, позивач просить суд зупинити дію Довідки військово-лікарської комісії складеної стосовно ОСОБА_1 , Військово-медичним клінічним центром Західного регіону 14.02.2022 за № 1187.

У абзаці другому пункту 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" вказано, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що правомірність та оцінка оскаржуваних посадових дій Військово медичного клінічного центру Західного регіону при винесенні довідки військово лікарської комісії, підлягає з`ясуванню під час розгляду справи по суті про її оскарження та буде надана судом за результатами розгляду справи.

Стосовно покликань представника заявника, щодо протиправних дій посадових осіб відповідача, які призвели до того, що позивач на даний час знову здійснює захист Батьківщини на фронті суд зазначає наступне.

У довідці ВЛК Військово-медичного клінічного центру Західного регіону Міністерства оборони України від 14.02.2023 № 1187 надається оцінка стану здоров`я позивача.
При цьому, питання направлення позивача для виконання військового обов`язку до зони бойових дій вказаним рішенням не вирішувалось.

Поряд з цим, задоволення вимог цієї заяви, на думку суду, призведе до фактичного вирішення справи по суті позовних вимог, що є неприпустимим.

Тобто на такому етапі суддя позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності оскарженого рішення. Суддя зазначає, що суб`єктивне переконання заявника не може свідчити про явну протиправність оскарженого рішення. Окрім цього, суддя наголошує на тому, що вжиття заходів забезпечення позову не може імпліцитно підміняти результати судового розгляду справи по суті.

Інакше трактування змісту інституту забезпечення позову фактично призведе до вирішення адміністративного спору по суті, що є неприпустимим з огляду на стадійність судового процесу.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі 826/9263/17, яка відповідно до частини 5 статті 242 КАС України підлягає обов`язковому врахуванню, наведені підстави щодо наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям згаданої статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №800/521/17 зазначила, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

На момент розгляду заяви позивача у суду відсутні правові підстави для встановлення очевидних ознак протиправності рішення відповідача.

Покликання представника заявника у заяві про забезпечення позову на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 02.09.2022 року у справі № 600/3008/22- а, судом не беруться до уваги, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Інших доводів на підтвердження доцільності застосування заходів забезпечення позову позивачем не наведено.

З огляду на викладене, суддя вважає, що відсутні передбачені частиною 2 статті 150 КАС України, обставини для вжиття заходів забезпечення позову, а тому немає підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 152, 154, підп. 15.5 п. 15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову, - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідно до ст. ст. 293-297 КАС України, з урахуванням п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя Карп`як Оксана Орестівна