Справа № 440/4591/22
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 р. Справа № 440/4591/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.07.2022, головуючий суддя І інстанції: О.В. Гіглава, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 15.07.22 по справі № 440/4591/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, у якій просить: визнати протиправними дії ГУПФУ в Луганській області та ГУПФУ в Полтавській області, що виявилися у не виплаті пенсії ОСОБА_1 за період з 01.07.2015 по 01.08.2021; зобов`язати ГУПФУ в Полтавській області нарахувати та виплати позивачеві пенсію за період з 01.07.2015 по 01.08.2021 в сумі грошових коштів 144568,15 /сто сорок чотири тисячі п`ятсот шістдесят вісім/ гривень; зобов`язати ГУПФУ в Полтавській області нарахувати виплатити пенсійні кошти в загальній сумі 39380 /тридцять дев`ять тисяч триста вісімдесят/ гривень 00 коп, за період 01.06.2016 по 28.06.2018; зобов`язати ГУПФУ в Полтавській області нарахувати та виплати позивачеві втрачені доходи та інфляції неотриманої пенсії за період з 01.07.2015 до 31.03.2021 у сумі 106314,28 /сто шість тисяч триста чотирнадцять/ гривень; визнати протиправними та дискримінаційними дії по припиненню виплати пенсії автоматизованим способом ГУПФУ в Луганській області позивачу та порушенні конституційних прав права на рівність всіх перед законом право на пенсію, скасування дії про припинення виплати пенсії автоматизованим способом у виплаті пенсії з 01.06.2016 по 01.08.2021; стягнути з ГУПФУ в Полтавській області на користь позивача моральну шкоду, завдану внаслідок прямої дискримінації, невиконання зобов`язання та порушенням прав протягом тривалого часу, в розмірі 100000,00 /сто тисяч/ грн; стягнути з ГУПФУ в Полтавській області на користь позивача не лише недоотриману суму пенсії за період з 01.07.2015 по 31.07.2021 без обмеження будь яким строком, а і зі всієї суми заборгованості встановлений індекс інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми з 01.04.2022 до прийняття рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є пенсіонером за віком та змушена з 2014 року внаслідок бойових дій у Луганській області неодноразово змінювати своє місце проживання. Внаслідок цього в порушення статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідачі, як пенсійні органи, протиправно не нараховували та не виплачували їй пенсію за віком у період з 01.07.2015 по 01.08.2021. Наразі, позивач перебуває на обліку в ГУПФУ в Полтавській області як внутрішньо переміщена особа. Позивач напротязі 8 місяців листується із Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо виплати належних їй сум пенсії за період з 01.07.2015 по 01.08.2021, проте відповіді пенсійного органу не містять інформації про строки проведення виплат. При цьому, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ігнорує в своїх відповідях вимоги позивача про виплату втраченої вигоди 3% річних через встановлений індекс інфляції за період з 20.04.2016 до 31.12.2021. Внаслідок невиконання зобов`язань та допущення протягом тривалого часу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прав позивача, на її переконання, призвело до завдання останній моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, як правонаступника Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанськ Луганської області, щодо невиплати у період з 01 липня 2015 року по 31 травня 2016 року пенсії за віком ОСОБА_1 в сумі 14938,48 грн.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, як правонаступника Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанськ Луганської області, щодо не нарахування та невиплати у період з 01 червня 2016 року по 27 червня 2018 року включно пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити за період з 01 червня 2016 року по 27 червня 2018 року включно пенсію за віком ОСОБА_1 .

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиплати у період з 28 червня 2018 року по 31 липня 2021 року пенсії за віком ОСОБА_1 в сумі 90242,67 грн.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 пенсію за віком за періоди з 01.07.2015 по 31.05.2016 в сумі 14938,48 грн та з 28.06.2018 по 31.07.2021 в сумі 90242,67 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відмовлено у задоволенні клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що пенсійне забезпечення осіб, які перебували на обліку в органах Пенсійного фонду України на тимчасово неконтрольованій території Донецької та Луганської областей, здійснюється відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам". Виплата пенсії таким пенсіонерам проводиться по спрощеному порядку за матеріалами електронної пенсійної справи. Саме такий порядок застосовано і при виплаті пенсії ОСОБА_1 . Згідно інформації органів Пенсійного фонду України за попереднім місцем проживання (м. Лисичанськ, Луганська область) виплата пенсії їй припинена з 01.06.2016 у зв`язку із скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи органами соціального захисту населення. Припинення виплати здійснено автоматизованим способом. Заборгованість в сумі 14938,48 грн., яка нарахована за період з 01.07.2015 по 31.05.2016, не виплачена, оскільки за поновленням виплати пенсії пенсіонер не зверталась. Нарахування пенсії органами Пенсійного фонду України в Полтавській області поновлено з 28.06.2018 з урахуванням вимог частини 1 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За період з 28.06.2018 по 31.07.2021 нараховано борг в сумі 90242,67 грн. Виплата щомісячного розміру пенсії розпочата з серпня 2021 року в розмірі 25 відсотків, оскільки позивач зарахована з 23.07.2021 на повне державне утримання до Ліщинівського будинку інтернату. Порядком виплати пенсій (щомісячного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1165, визначаємо механізм виплати пенсій та передбачено, що пенсійні виплати за минулий період проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік. Враховуючи зазначене, пенсійні кошти в загальній сумі 105181,05 грн., в тому числі: 14938,48 грн. - за період з 01.07.2015 по 31.05.2016, які нараховані за попереднім місцем проживання, та 90242,67 грн. - за період з 28.06.2018 по 31.07.2021, нараховані органами Пенсійного фонду України в Полтавській області, обліковані та будуть виплачуватись після надходження коштів на зазначені цілі.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, що підтверджується матеріалами її пенсійної справи.

23 вересня 2014 року позивач звернулася до УПФУ в Рівненському районі із заявою, в якій просила запросити з УПФУ в Артемівському районі м. Луганська її пенсійну справу.

25 вересня 2014 року згідно з розпорядженням УПФУ в Рівненському районі ОСОБА_1 призначено та розпочато виплату пенсії за віком з 01.08.2014 в УПФУ в Рівненському районі.

19 листопада 2014 року на ім`я позивача видано довідку № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

У подальшому, згідно з довідкою від 19.04.2016 №924021244 ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_1 .

У зв`язку з цим, 19.04.2016 ОСОБА_1 звернулась із заявою до УПФУ в м. Лисичанську Луганської області, в якій просила запросити її пенсійну справу з УПФУ в Здібненському районі Рівненської області.

На виконання вказаної заяви матеріали пенсійної справи позивача передані з УПФУ в Здібненському районі Рівненської області до УПФУ в м. Лисичанськ Луганської області, а також повідомлено про те, що пенсія за віком ОСОБА_1 виплачувалася УПФУ в Здібненському районі Рівненської області до 30.06.2015 включно.

Згідно з розпорядженням УПФУ в м. Лисичанську Луганської області від 20.05.2016 пенсію за віком вказаним пенсійним органом позивачу призначено з 01.07.2015.

За інформацією УПФУ в м. Лисичанську Луганської області сума доплати пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2015 по 31.05.2016 нарахована на відомість червня 2016 року і склала 14938,48 грн, але за результатами звірки з УПСЗН автоматичним способом проставлена "93" особливість (невиплачено).

При цьому, за доводами Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, виплата пенсії ОСОБА_1 призупинена управлінням Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області автоматичним способом на підставі статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" з 01.06.2016 в зв`язку із скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи органами соціального захисту населення.

Листом від 01.12.2021 №1600-0403-8/81954 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на підставі заяви ОСОБА_1 від 29.06.2021 про переведення пенсійних виплат за новим місцем проживання до Полтавської області, пенсійна справа останньої прийнята на облік в ГУПФУ в Полтавській області. Нарахування пенсії поновлено 28.06.2018 з урахуванням вимог частини 1 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до довідки Ліщинівського психоневрологічного будинку - інтернату від 23.07.2021 ОСОБА_1 , 1937 року народження, з 23.07.2021 зарахована в списки мешканців до Ліщинівського психоневрологічного будинку - інтернату, як новоприбула згідно путівки Департаменту соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації за №158 від 19.07.2021 (наказ №204 від 23.07.2021).

05 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком.

З листа Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 30.12.2021 №16640-15989/Б-02/8-1600/21 встановлено, що у зв`язку із зарахуванням позивача з 23.07.2021 на повне державне утримання до Ліщинівського будинку інтернату, ОСОБА_1 05.08.2021 подано документи про зміну місця проживання. Нарахування та виплата щомісячного розміру пенсії розпочата з серпня 2021 року в розмірі 25 відсотків відповідно до вимог статті 48 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Згідно інформації органів Пенсійного фонду України за попереднім місцем проживання (м. Лисичанськ, Луганська область) пенсія за період з 01.07.2015 по 31.05.2016 нарахована до виплати в червні 2016 року в сумі 14938,48 грн. Виплата зазначеної суми не проведена, оскільки органами соціального захисту населення 24.05.2016 надано списки про відсутність за місцем реєстрації ОСОБА_1 , тому нарахування припинено з 01.06.2016. За поновленням виплати пенсії пенсіонерка не зверталась. Пенсійні кошти в загальній сумі 105181,15 грн, тому числі: 14938,48 грн за період з 01.07.2015 по 31.05.2016 та 90242,67 грн за період з 28.06.2018 по 31.07.2021 обліковані в органі Пенсійного фонду України та будуть виплачені відповідно до Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1165.

Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернулася до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, як правонаступника Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанськ Луганської області, щодо невиплати у період з 01 липня 2015 року по 31 травня 2016 року в сумі 14938,48 грн; ненарахування у період з 01 червня 2016 року по 27 червня 2018 року включно пенсії за віком ОСОБА_1 ; визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиплати у період з 28 червня 2018 року по 31 липня 2021 року пенсії за віком ОСОБА_1 в сумі 90242,67 грн; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити за період з 01 червня 2016 року по 27 червня 2018 року включно пенсію за віком ОСОБА_1 та стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 пенсіюї за віком за періоди з 01.07.2015 по 31.05.2016 в сумі 14938,48 грн та з 28.06.2018 по 31.07.2021 в сумі 90242,67 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною першою статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 49 вказаного Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

З аналізу положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", припинення виплати пенсії можливо лише за умови прийняття пенсійним органом чи судом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 цього Закону.

Проте матеріали справи не містять рішення пенсійного органу про припинення виплати пенсії позивачу.

Колегією суддів встановлено, що відповідачі фактично визнають ту обставину, що пенсійні кошти за спірний період нараховані та обліковані в органі Пенсійного фонду, як заборгованість по виплаті пенсії, однак наполягає на тому, що виплату таких коштів буде здійснено після надходження коштів на зазначені цілі.

Разом з тим, пенсійний орган зазначає, що порядок виплати пенсій, не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1165.

У силу абзацу 2 пункту 1 названого Порядку, пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

За пунктом 2 Порядку, облік сум пенсійних виплат за минулий період ведеться територіальними органами Пенсійного фонду України, в яких особи перебувають на обліку як одержувачі пенсій, в базах даних одержувачів пенсій (електронних пенсійних справах) на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України про відновлення виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), а також про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб або осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України і не були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи на контрольованій Україною території (за наявності нарахованих сум, що підлягають виплаті за період до місяця відновлення виплати пенсій або до місяця смерті особи) (далі - рішення), та у cформованому на їх підставі переліку отримувачів виплат за минулий період (далі - перелік отримувачів).

Пунктом 4 згаданого Порядку передбачено, що пенсійні виплати за минулий період згідно з цим Порядком проводяться щомісяця отримувачам, яких включено до переліку станом на 1 січня відповідного року. На забезпечення пенсійних виплат за минулий період щомісяця спрямовується частина бюджетних призначень, передбачених абзацом другим пункту 1 цього Порядку, відповідно до бюджетного розпису.

Розмір пенсійної виплати за минулий період отримувачам, зазначеним в абзаці 1 цього пункту, визначається в сумі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період, але не може бути більшим від належної до виплати отримувачу суми, що обліковується в переліку отримувачів.

У разі недостатності бюджетних призначень для забезпечення пенсійної виплати за минулий період у розмірі, передбаченому абзацом 2 цього пункту, виплата проводиться в сумі, що визначається пропорційно виділеним на пенсійні виплати за минулий період бюджетним призначенням, але не більшій належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.

За результатами виконання бюджету Пенсійного фонду України за дев`ять місяців відповідного року зазначений в абзаці другому цього пункту розмір пенсійної виплати за минулий період може бути збільшений пропорційно залишку бюджетних призначень, але не може перевищувати належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.

За пунктом 6 порядку, виплачені згідно з цим Порядком суми пенсійних виплат за минулий період обліковуються в порядку, визначеному законодавством.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів виконання його умов відповідачем, а саме обліку сум пенсійних виплат за минулий період, формування переліку отримувачів виплат за минулий період та включення позивача до переліку осіб, яким буде проведена виплата згідно з Порядком № 1165.

Також, колегія суддів зазначає, що Порядок № 1165 визначає додаткові умови виплати внутрішньо переміщеним особам пенсій за минулий період, що не передбачені Конституцією України та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому, положення Порядку № 1165 жодним чином не перешкоджають стягненню заборгованості з пенсій на користь відповідних отримувачів, зокрема в судовому порядку.

Колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України у Рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

У преамбулі до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Таким чином, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Верховною Радою України не приймались зміни до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами та які відмовились від довідки про взяття на облік, як внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення її конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Вказана позиція суду узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові в зразковій справі № 805/402/18-а, а також, висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 14.03.2018 у справі № 243/6815/17, від 06.03.2018 у справі № 243/6753/17, від 26.06.2018 у справі № 185/5578/17, від 04.07.2018 у справі № 185/9746/16-а.

Тобто, правових підстав для невиплати заборгованості по пенсійним виплатам судом не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що відповідачами протиправно без прийняття відповідних рішень припинено виплату ОСОБА_1 пенсії за віком у період з 01.07.2015 по 01.08.2021.

У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява №38722/02) Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Враховуючи, що пенсійними органами виплату ОСОБА_1 пенсії за віком у період з 01.07.2015 по 01.08.2021 припинено без прийняття будь-яких рішень, а також зважаючи на те, що пенсія має виплачуватися виключно в грошовій формі за місцем фактичного проживання пенсіонера, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, як правонаступника Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанськ Луганської області, щодо невиплати у період з 01 липня 2015 року по 31 травня 2016 року пенсії за віком ОСОБА_1 в сумі 14938,48 грн; визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, як правонаступника Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанськ Луганської області, щодо не нарахування та невиплати у період з 01 червня 2016 року по 27 червня 2018 року включно пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити за період з 01 червня 2016 року по 27 червня 2018 року включно пенсію за віком ОСОБА_1 ; визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиплати у період з 28 червня 2018 року по 31 липня 2021 року пенсії за віком ОСОБА_1 в сумі 90242,67 грн; стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 пенсії за віком за періоди з 01.07.2015 по 31.05.2016 в сумі 14938,48 грн та з 28.06.2018 по 31.07.2021 в сумі 90242,67 грн.

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 по справі № 440/4591/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Л.В. Мельнікова С.С. Рєзнікова