Справа № 607/13689/22
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 607/13689/22 пров. № А/857/784/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідач Кушнерика М.П.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.

за участю секретаря судового засідання - Хомич О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року (суддя Подлісна І.М., м. Тернопіль, о 12 год. 45 хв., повний текст складено 12 грудня 2022 року) у справі № 607/13689/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2022 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просить визнати протиправними та скасувати пункти 5, 7, 8, 9, 10, 11 переліку об`єктів, які підлягають демонтажу згідно додатку до рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 934 від 07.09.2022 року «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування» та зобов`язати відповідача відновити шляхом будівництва та монтажу належні йому торгівельні павільйони під номерами 5, 7, 8, 9, 10, 11, які зазначені у додатку рішення № 934 від 07.09.2022 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 934 від 07.09.2022 року «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування» без жодного обґрунтування, відповідно до переліку об`єктів, які підлягають демонтажу згідно додатку до даного рішення, було зобов`язано постійно діючу робочу групу організувати та провести роботи з демонтажу тимчасових споруд, серед яких в пунктах 5, 7, 8, 9, 10, 11 значаться належні позивачу на праві співвласності з його сестрою ОСОБА_2 торгівельні об`єкти (павільйони) за помилково вказаною у цьому рішенні адресою: ОСОБА_3 замість фактичної їх адреси: АДРЕСА_1 . Крім того, вказані об`єкти торгівлі не є тимчасовими, як зазначено у рішенні виконавчого комітету, а споруджені відповідно до цільового призначення орендованої ними земельної ділянки згідно п. 2 і 16.1 договору оренди землі від 09.08.2016 року, і частина їх знаходиться на їх приватній земельній ділянці за вказаною у правовстановлюючих документах адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року, в задоволенні позову відмовлено.

Позивач подав апеляційну скаргу, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано на те, що відповідач жодним чином не довів правомірність свого рішення № 934 від 07.09.2022 щодо демонтажу належних йому торгівельних об`єктів не долучив відповідну геодезичну документацію, яка б доводила розташування будь-яких його об`єктів на АДРЕСА_2 .

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою позов задоволити повністю.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, позивача та його представника, які просить задоволити апеляційну скаргу, представника відповідача, яка просить залишити без змін рішення суду, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що під час обстеження території міста по проспекту Злуки, вулицях Чалдаєва, ОСОБА_4 , Тарнавського та Куліша, робочою групою, яка створена розпорядженням міського голови від 02.07.2021 р. № 127 виявлено тимчасові споруди, власники яких відмовились надавати дозвільні документи або були зачинені.

За результатами розгляду наданої інформації виконавчим комітетом Тернопільської міської ради прийнято рішення від 07.09.2022 року № 934 «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування», відповідно до пунктів 2 та 8 якого передбачено: постійно діючій робочій групі повідомити суб`єктів господарювання про можливість самостійного демонтажу тимчасових споруд в 10-ти денний термін з дня прийняття рішення. Управлінню цифрової трасформації та комунікацій зі ЗМІ міської ради оприлюднити дане рішення в засобах масової інформації.

В перелік об`єктів, які містяться в додатку до рішення та підлягають демонтажу, включено, серед іншого, тимчасові споруди за адресою ОСОБА_3 : тимчасова споруда « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ФОП ОСОБА_5 , тимчасова споруда з продажу фруктів ФОП ОСОБА_6 , тимчасова споруда продаж фруктів з навісом ОСОБА_7 , тимчасова споруда продаж фруктів з навісом ОСОБА_8 , тимчасова споруда « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП ОСОБА_9 , тимчасова споруда з продуктів з Європи ФОП ОСОБА_10 .

На виконання даного рішення, 12.09.2022 року було вручено власникам вказаних тимчасових споруд попередження з повідомленнями про прийняте рішення виконавчого комітету, інформацією про самовільне влаштування тимчасових споруд на землях комунальної власності та з проханням до 19.09.2022 року провести їх демонтаж власними силами.

В подальшому, проведено добровільний демонтаж тимчасових споруд ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_8 , ФОП ОСОБА_9 та ФОП ОСОБА_11

28.09.2022 року працівниками ТОВ «Техно-Буд-Центр» проведено демонтаж тимчасової споруди ОСОБА_7 . Одночасно проведено частковий (з технічних причин) демонтаж тимчасової споруди ФОП ОСОБА_5 .

Відтак, рішення виконавчого комітету міської ради № 934 від 07.09.2022 року є виконаним.

Позивач стверджує, що вищевказані тимчасові споруди належні йому на праві співвласності з сестрою ОСОБА_2 та знаходяться на земельній ділянці, яка йому належить, але в оспорюваному рішенні вони вказані за помилковою адресою: АДРЕСА_2 замість фактичної їх адреси АДРЕСА_1 .

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність рішення відповідача № 934 від 07.09.2022 року та відсутність порушено права позивача внаслідок прийняття даного рішення відповідача.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 підкреслив значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначав, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів, створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини, визначає Закон України «Про благоустрій населених пунктів» (далі - Закон № 2807-IV).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2807-IV благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності довкілля.

До повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів відповідно до Закону № 2807-IV належить, зокрема, затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб).

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо (пункт 2 частини другої статті 10 Закону № 2807-IV).

Відповідно до статті 38 Закону № 2807-IV, контроль у сфері благоустрою населених пунктів спрямований на забезпечення дотримання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та підпорядкування, а також громадянами, у тому числі іноземцями та особами без громадянства, вимог цього Закону, Правил благоустрою території населеного пункту та інших нормативно-правових актів.

У статті 13 Закону № 2807-IV міститься перелік об`єктів благоустрою населених пунктів, відповідно до пункту 1 частини першої якої до таких об`єктів, зокрема належать території загального користування, зокрема, парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші).

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 16 Закону № 2807-IV, на об`єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати об`єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.

Згідно з підпунктом 7 пункту "а" частини 1 статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Відповідно до частини 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21.05.1997 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

За змістом пунктів 38, 44 частини першої стаття 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР, до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність; надання відповідно до законодавства згоди на розміщення на території села, селища, міста нових об`єктів тощо.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільської міської ради від 24.07.2019 року № 7/36/12 затверджено Правила благоустрою Тернопільської міської територіальної громади.

За вимогами пункту 2 розділу III цих Правил ( в редакції рішення міської ради від 26.06.2020 року № 7/51/8) підприємства, установи, організації та інші юридичні особи, фізичні особи - підприємці на власних та закріплених територіях, а також громадяни, повинні здійснювати увесь комплекс робіт, спрямованих на забезпечення та постійне підтримання чистоти і порядку, збереження зелених насаджень, а саме: недопущення самовільного встановлення торговельних лотків, павільйонів, кіосків тощо, без відповідних погоджень.

Під час обстеження території міста по проспекту Злуки, вулицях Чалдаєва, Симоненка, Тарнавського та Куліша, робочою групою, яка створена розпорядженням міського голови від 02.07.2021 р. № 127 виявлено тимчасові споруди, власники яких відмовились надавати дозвільні документи або були зачинені.

Згідно із частинами 2 та 3 статті 28 Закону № 2807-IV, тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Частиною 4 ст. 28 Закону № 2807-IV встановлено, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури є Міністерство регіонального розвитку, будівництво та житлово-комунального господарства України відповідно до Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництво та житлово-комунального господарства України, затвердженого Указом Президента України від 31 травня 2011 року № 633/211.

На виконання повноважень, установлених законодавством, Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України наказом від 21 жовтня 2011 року № 244, затвердило Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (далі - Порядок № 244).

Отже, механізм розміщення тимчасових споруд (далі - ТС) для провадження підприємницької діяльності регулюється вказаним Порядком № 244.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 Порядку № 244, тимчасова споруда - це одноповерхова споруда, що встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. ТС можуть бути пересувними та стаціонарними. Паспорт прив`язки ТС - це комплект документів, у яких визначено місце встановлення ТС на топографо-геодезичній основі М 1:500, схему благоустрою прилеглої території.

Відповідно до пункту 2.30 Порядку № 244 у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки, самовільного встановлення ТС така ТС підлягає демонтажу.

Встановлення малої архітектурної форми - торгових рядів у вигляді тимчасових приміщень (споруд) для провадження підприємницької діяльності здійснюється лише за наявності і на підставі паспорта прив`язки, виданого конкретній особі (замовнику), який має намір встановити таку споруду із включенням до паспорту прив`язки його реквізитів (найменування, П. І. Б., адреса, контактна інформація).

Встановлення ж вищевказаних тимчасових споруд іншими особами, не вказаними у паспорті прив`язки, або без такого документа забороняється законом і вважається самовільним розміщенням цих споруд, порушує благоустрій населених пунктів, організація і контроль за станом якого здійснюється органами місцевого самоврядування згідно з наявними у них повноваженнями у цій сфері, зокрема, відповідними радами і їх виконавчими органами

Згідно з пунктами 2.4 та 2.5 Порядку № 244, відповідний орган з питань містобудування та архітектури, який утворено у складі виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації, протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви перевіряє відповідність намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам. У разі відсутності у складі відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради органу з питань містобудування та архітектури відповідність намірів щодо місця розташування ТС на території сільської, селищної, міської ради визначає орган з питань містобудування та архітектури відповідної районної державної адміністрації за територіальною належністю.

За нормами пунктів 2.3, 2.6 та 2.11 Порядку № 244, перелік документів для отримання паспорта прив`язки ТС є вичерпним.

Зазначеними пунктами не передбачено надання документів про відведення земельних ділянок під розміщення ТС.

Позивачем, як суду першої, так і апеляційної інстанції, не надано жодних документів, які б підтверджували отримання фізичними особами - підприємцями або позивачем паспортів прив`язки для розміщення тимчасових споруд за вказаними адресами та його право власності на дані споруди, або доказів того, що вони розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Як правильно встановив суд першої інстанції, підтверджено матеріалами справи та не спростовано доводами апеляційної скарги, тимчасові споруди, які зазначені в оспорюваному рішенні виконавчого комітету були розміщені на землях комунальної власності, а не на земельній ділянці позивача, як стверджує позивач і за відсутності у апелянта паспорту прив`язки ТС.

Аналогічні висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.05.2018 року, справа № 918/633/16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2018 року, справа № 905/1552/16, зокрема в частині, в якій Верховний Суд зазначив, що Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності лише визначає механізм розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності, реалізація якого передбачає наявність документів на землекористування, та не містить жодних положень щодо правових підстав набуття суб`єктами господарювання прав на земельні ділянки у зв`язку з розміщенням ТС. За відсутності рішення органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку комунальної форми власності, а тому розміщення відповідачем ТС за відсутності документів, які підтверджують право користування земельною ділянкою комунальної власності, право розпорядження якою належить до компетенції Ради, не можна визнати законним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що тимчасові споруди, які зазначені в оспорюваному рішенні виконавчого комітету були розміщені на землях комунальної власності, а не на орендованій земельній ділянці позивача і при виконання рішення відповідача про їх демонтаж, особи, які здійснювали у них торгівельну діяльність не заперечували проти рішення і ними проведено добровільний демонтаж тимчасових споруд, зокрема ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_8 , ФОП ОСОБА_9 , ФОП ОСОБА_10 ..

При цьому в додатку до рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради, а саме переліку об`єктів, які підлягають демонтажу не вказано ні прізвища позивача, ні адреси АДРЕСА_1 , отже позивачем не доведено, а судом не встановлено, що вказаним рішенням порушено будь-які права позивача.

Судом першої інстанції також вірно взято до уваги, що демонтовані споруди знаходились за адресою: АДРЕСА_2 , а не ділянці орендовній згідно договору оренди землі від 09.08.2016 року (вул. Симоненка, 2а в м.Тернополі).

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29)

Відтак, апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року у справі № 607/13689/22, - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне рішення складено та підписано 18 квітня 2023 року, у зв"язку з перебуванням головуючого судді Кушнерика М.П. в період з 03 квітня 2023 по 12 квітня 2023 року включно на лікарняному. Суддя Курилець А.Р. перебував у відпустці з 10 квітня по 16 квітня 2023 року, суддя Мікула О.І. перебувала у відпустці з 13 квітня по 17 квітня 2023 року.