Справа № 320/9692/23
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

18 квітня 2023 року Київ № 320/9692/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Шевченко А.В., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася через електронний кабінет до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому позивачка просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перерахунку пенсії № 33 від 07.03.2023;

- винести рішення, яким зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України

в м. Києві зробити ОСОБА_1 перерахунок пенсії держслужбовця згідно статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» з 01.07.2021 згідно рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.04.2022 за довідками, виданими Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у м. Києві № 333, 334 від 24.06.2021;

- стягнути на користь позивачки з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві 200 000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Підставою звернення до суду із цим позовом позивачка вказує не виконання відповідачем рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2022 у справі № 640/19901/21, копію якого долучила до позовної заяви.

Із Єдиного державного реєстру судових рішень установлено, що відповідно до рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2022 у справі № 640/19901/21, позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ПФУ в Рівненській області про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 08.07.2021 № 131/03.15-24.

Зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію держслужбовця та зробити перерахунок пенсії згідно статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХII «Про державну службу» з 01.07.2021.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 454, 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 454, 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ПФУ в Рівненській області.

Позивачка, обґрунтовуючи підстави звернення до суду у позові зазначає, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2022 у справі № 640/19901/21 добровільно не виконується.

Із цих підстав позивачка зверталася до органів примусового виконання рішень.

Суд констатує, що предметом цього адміністративного позову є незгода позивачки з діями відповідача під час виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2022 у справі № 640/19901/21 у частині не здійснення перерахунку пенсії держслужбовця згідно статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» з 01.07.2021 згідно рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.04.2022 за довідками, виданими Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у м. Києві № 333, 334 від 24.06.2021

Тобто оскаржувані позивачкою дії, які полягають у не проведенні перерахунку пенсії згідно статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» з 01.07.2021 пов`язані з невиконанням судового рішення в адміністративній справі № 640/19901/21.

Відтак, спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2022 у справі № 640/19901/21.

Фактично при розгляді позову суд має дослідити і перевірити порядок виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2022 у справі № 640/19901/21.

При цьому, позивачка у своїй позовній заяві та в своїх позовних вимогах безпосередньо зазначає, що передумовою виникнення цього спору є невиконання та неналежне виконання відповідачем рішення суду.

Отже позовні вимоги ОСОБА_1 зводяться до оскарження дій відповідача щодо невиконання вказаного рішення суду.

Оцінюючі доводи позивачки, суд виходив із такого.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Таким чином виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.

У свою чергу, відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Суд звертає увагу, що зазначені норми процесуального закону мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивачки стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі № 816/2016/17.

Із аналізу предмета спору у цій справі суд доходить висновку, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2022 у справі № 640/19901/21.

Суд зауважує, що саме невиконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2022 у справі № 640/19901/21 покладено позивачкою в основу підстави цього позову, у зв`язку із чим такі твердження не можуть бути не взяті судом до уваги чи на власний розсуд розтлумачені як такі, що не пов`язані з виконанням цих судових рішень.

За вказаних обставин, суд зазначає, що позивачка у цій справі обрала спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дії відповідача, вчинені або не вчинені на виконання рішень суду. Проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судових рішень.

Відтак спір у справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судових рішень.

За вказаних обставин, якщо позивачка уважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вказаного судового рішення порушувалися її права, свободи чи інтереси, то вона повинна була звертатись до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

У зв`язку із цим, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.08.2019 у справі №522/10140/17.

Враховуючи наведене суд уважає, що у відкритті провадження слід відмовити на підставі пункту 2 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки позовна заява з додатками у паперовому вигляді до суду не подавалась, а сформована в системі «Електронний суд», суд обмежується лише процесуальним рішенням про відмову у відкритті провадження без повернення матеріалів позовної заяви.

Керуючись статтями 170, 240, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі № 320/9692/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачці, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позов.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Шевченко А.В.