Справа № 343/683/23
Суддя: Монташевич С. М.
Дата ухвалення: 2023-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 343/683/23
Провадження №: 2-а/0343/30/23
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2023 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

суддi - Монташевич С. М.,

з участю: секретаря судового засідання - Шикор Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області адміністративну справу № 343/683/23 за позовом ОСОБА_1 до Управління з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), серії КА № 0141 від 13 січня 2023 року,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій сторін:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати поважними причини пропуску на оскарження постанови № 0141 від 13.01.2023 та поновити строк звернення до суду, визнати протиправною та скасувати постанову № 0141 від 13.01.2023, винесену посадовою особою - головним спеціалістом-інспектором з паркування відділу муніципальної інспекції управління з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради, щодо нього про накладення адміністративного стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Свої вимоги мотивує тим, що він був власником автомобіля "Opel Askona", 1986 року випуску, колір - чорний, № кузова НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 .

03 листопада 2020 року він уклав договір комісії № 010354 із ТОВ «РУДЖЕРО» та доручив комітенту продати його автомобіль. Того ж дня автомобіль було продано громадянину ОСОБА_2 , який діяв на підставі документа 002703787 від 14.12.2018, виданого 2617.

Покупець був зобов`язаний зняти автомобіль з реєстрації та зареєструвати його на себе, однак цього не зробив.

Від знайомих осіб йому стало відомо, що транспортний засіб було перепродано один чи кілька разів і хто в даний час керує ним йому не відомо.

Незважаючи на це, нещодавно поштою він отримав постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) серії КА № 0141 від 13.01.2023, якою на нього накладено адміністративне стягнення за порушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 680 грн через порушення п. 15.9 ПДР. Зі змісту постанови випливає, що порушення ПДР зафіксоване 13.01.2023 о 10:22 по вул. Дзвонарська, 5-А в м. Калуш.

В порушення ст. 277-2 КУпАП, жодних повідомлень про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо нього він не отримував. Посадова особа, яка приймала рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, позбавила його права на захист, не дала можливості надати пояснення, що він не керував транспортним засобом і такий йому не належить. Винуватцем є ОСОБА_2 , який не перереєстрував автомобіль на себе. Самостійно зняти транспортний засіб з реєстрації він не міг, оскільки документи та ключі від нього комітет передав покупцю.

При винесенні постанови допущено порушення норм процесуального права, тому постанова підлягає скасуванню, а справа відносно нього - закриттю.

Від відповідача поступив відзив на позов, в якому він просить у задоволенні позову відмовити. Свою позицію мотивує тим, що в позовінй заяві ОСОБА_1 вказує, що він був власником автомобіля "Оpel Ascona", н.з. НОМЕР_4 . Однак, згідно з даними територіального сервісного центру 2642 РСЦ ГСЦ МВС в Івано-Франківській області, власником транспортного засобу "Opel Askona", 1986 року випуску, колір чорний, № кузова НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію ІВС НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_3 , є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель с. Гошів Калуського району.

Те, що покупець ОСОБА_2 , який придбав у позивача автомобіль, не зареєстрував його на себе жодним чином не звільняє власника транспортного засобу від обов`язку сплатити штраф.

Договір комісії був укладений ще 03.11.2020 і до цього часу позивач не вживав жодних заходів щодо зобов`язання покупця закінчити процедуру реєстрації автомобіля, не звертався в сервісний центр щодо можливих шляхів вирішення ситуації.

Що стосується вчинення самого порушення ПДР, то, згідно з ч. 3 ст. 219 КУпАП, від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати

справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою і третьою статті 122, частинами першою і другою статті 152-1 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з

паркування.

Згідно зі ст. 279-1 КУпАП, якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування і транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену в ч. 1 ст. 14-2 цього Кодексу.

За запитом посадових осіб відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішнії справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, 13.01.2023 головним спеціалістом - інспектором з паркування відділу муніципальної інспекції Управління з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради Науменком С.С. було виявлено автомобіль марки "Орel Аscona", н. з. НОМЕР_6 , та винесено постанову серії КА № 0141 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн.

Цивільно-правові відносини позивача та ОСОБА_2 не можуть братись до уваги інспектором з паркування, оскільки це виходить за межі його посадових обов`язків.

Таким чином, постанова про накладення адміністративного стягнення за порушення праил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) серії КА № 0141 від 13.01.2023 складена правомірно та у встановленому законом порядку. Доказами того, що подія мала місце є фотофіксація, ОСОБА_1 на даний час є власником транспортного засобу, тому підстав для скасування постанови та закриття провадження у справі відсутні.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково вказав, що він переніс дві операції, після чого йому довелось продати свій транспортний засіб марки "Opel Ascona". Комісіонер у МРЕО у присутності покупця оглянув автомобіль, після чого він, позивач, підписав усі необхідні документи та з цього часу більше не бачив транспортний засіб. При передачі технічного паспорта на траспортний засіб він вимагав, щоб автомобіль був знятий з обліку та перереєстрований на нового власника, а його було запевнено що це буде зроблено, коли підійде відповідна черга (протягом 2-3 днів). Він неодноразово звертався до ОСОБА_2 , у поліцію, щоб вирішити питання зі зняттям з обліку автомобіля з його імені, однак, це бажаного результату не дало, постанови і далі продовжують виноситися на його ім`я, а без документів та самого транспортного засобу він не може зняти його з обліку. Просив постанову скасувати, а провадження закрити, оскільки він не є власником автомобіля і не він повинен сплачувати штраф.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

позовна заява ОСОБА_1 поступила до суду 22.03.2023, яку ухвалою суду від 23.03.2023 залишено без руху.

31 березня 2023 року від позивача поступила заява про поновлення строку на звернення до суду з підтверджуючими документами.

Ухвалою суду від 05.04.2023 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду.

10 квітня 2023 року на електронну адресу суду, а 14 квітня 2023 року на поштову адресу від Укравління з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради поступив відзив на позов.

Ухвалою суду від 14.04.2023 замінено неналежного відповідача - Калуську міську раду в особі відділу муніципальної інспекції в складі Управління з питань надзвичайних ситуацій на належного - Управління з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), серії КА № 0141 від 13.01.2023, Науменко С.С., головний спеціаліст - інспектор з паркування відділу муніципальної інспекції управління з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, встановив, що "13 січня 2023 року о 10:22 год у м. Калуш по вул. Дзвонарська, 5-А особа, щодо якої розглядається справа, ОСОБА_1 , допустив порушення п. 15.9 и) ПДР - зупинку транспортного засобу (Opel Astra, н.з. НОМЕР_3 ) на відстані ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, в результаті чого скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з чим постановлено притягнути його до адміністративної відповідальності за вказане порушення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. У постанові серед іншого вказано адресу вебсайту в мережі Інтернет, на якому можна ознайомитись із фотозображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення з ідентифікатором доступу до зазначеної інфрмації, технічний засіб, на який здійснено фотозйомку або відеозапис правопорушення (а.с. 8).

Позивач заперечує проти правомірності винесення даної постанови у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, оскільки йому на даний час не належить транспортний засіб марки "Opel Astra", н.з. НОМЕР_3 , на підтвердження чого надає: договір комісії № 010354 від 03.11.2020, згідно з яким ТОВ "РУДЖЕРО" зобов`язався за комісійну плату здійснити продаж вищевказаного транспотного засобу ОСОБА_1 (а.с. 9, 45); договір купівлі-продажу транспортного засобу від 03.11.2020, згідно з яким ТОВ "РУДЖЕРО" продав, а ОСОБА_2 купив транспортний засіб "Opel Askona", 1986 року випуску, колір чорний, № кузова НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію ІВС НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_3 (а.с. 10, 46), оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні.

Натомість на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови відповідач надав: запити про надання інформації у ТСЦ та супровідні листи Територіального центру МВС з відповідями (а.с. 37-42), з яких вбачається, що власником транспортного засобу марки "Opel Askona", 1986 року випуску, колір чорний, № кузова НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію ІВС НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_3 , є ОСОБА_1 ; а також три фотосвітлини з фіксацією вказаного транспортного засобу під час вчинення адміністративного правопорушення (а.с. 43-44).

Таким чином між сторонами виник спір відносно правомірності винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача та наявності/відсутності підстав для її скасування.

Оцінка суду:

взявши до уваги пояснення позивача, письмові заяви по суті, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з такого.

Як передбачено ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Згідно зі ст. 9, 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ч. 1 ст. 287 КУпАП України, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

За ч. 1 ст. 122 КУпАП настає адміністративна відповідальність у випадку перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Частиною 3 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Отже, відповідальність за порушення правил зупинки передбачена як ч. 1, так і ч. 3 ст. 122 КУпАП, при цьому об`єктивна сторона цих правопорушень різниться в залежності від їх наслідків.

Як встановлено вище, позивачу у провину поставлено вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме, що він, як особа щодо якої розглядається справа, 13 січня 2023 року о 10:22 год у м. Калуш по вул. Дзвонарська, 5-А допустив порушення п. 15.9 и) ПДР - зупинку транспортного засобу (Opel Astra, н.з. НОМЕР_3 ) на відстані ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території.

Даючи оцінку суті правопорушення, яке поставлено в провину позивачу, та кваліфікації його дій, суд звертає увагу на те, що суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актівх, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Однак, при складанні відносно ОСОБА_1 оскаржуваної постанови не було дотримано даних вимог закону. Зокрема, обов`язковою умовою настання відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 122 КУпАП, є порушення правил зупинки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. Проте інспектором з паркування не зазначено у постанові про створення таких перешкод чи загрози, як і не наведено доказів з даного приводу.

Суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17.

Як вказав позивач, при винесенні вказаної постанови були допущені й інші порушення, а саме: ним не було отримано жодних повідомлень про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, посадова особа, яка приймала рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, позбавила його права на захист, не дала можливості надати пояснення, що він не керував транспортним засобом і такий йому не належить, даючи оцінку чому, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 249 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-4 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 279-1 КУпАП, у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

У матеріалах справи наявні відповіді з ТСЦ МВС № 2642 та долучені до них результати аналітичного пошуку, в яких вбачається, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки "Opel Askona", 1986 року випуску, колір - чорний, № кузова НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 .

Натомість ОСОБА_1 вказує, що на даний час він не є власником вказаного транспортного засобу, оскільки такий продав.

Відповідно до ст. 33, 280 КУпАП,посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинна з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Основним законом України є Конституція, що закріплено в її преамбулі.

Згідно із положеннями ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Таким чином, Конституція України як правовий акт з найвищою юридичною силою, закріплюючи принцип верховенства права, послідовно проводить принцип верховенства закону у системі нормативно-правових актів.

Визначення терміну "верховенства права" викладено в абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004: "Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України".

Як вбачається із доповіді Венеціанської комісії "Про верховенство права" складовими верховенства права є обов`язковість зрозумілості, ясності та передбачуваності положень закону та обов`язковість реалізації владних повноважень відповідно до закону, справедливо та розумно.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (пункт 4.1. рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2004 від 02.11.2004.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість.

Конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: права і свободи людини і громадянина, закріплені в Конституції України, не є вичерпними; конституційні права і свободи не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (стаття 22); громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (частина перша статті 24); юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

Адміністративна відповідальність є одним з видів юридичної відповідальності. Під час притягнення особи до будь-якого виду юридичної відповідальності держава має забезпечити дотримання конституційних прав особи і гарантій їх ефективної, а не декларативної реалізації.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з приписами ч. 1-4 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України. Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями, та відповідальність за них (п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України).

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005). Принцип правової визначеності означає, що "обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки" (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року N 17-рп/2010).

Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Притягнення до адміністративної відповідальності як різновиду юридичної відповідальності пов`язується з наявністю в діях конкретної особи відповідного складу адміністративного правопорушення.

Невід`ємним елементом складу адміністративного правопорушення є, зокрема, суб`єкт адміністративного правопорушення.

Зі змісту ст. 9 КУпАП (яка має характер основоположної, бо визначає власне саме поняття адміністративного правопорушення) випливає, що адміністративна відповідальність настає за винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності.

Натомість, виходячи з положень ч. 1 ст. 14-2 КУпАП, єдиною підставою притягнення до адміністративної відповідальності є сам факт реєстрації транспортного засобу за певною особою. При цьому, законом не вимагається доведення такого обов`язкового елементу юридичної конструкції складу адміністративного правопорушення, як суб`єкт, тобто особа, яка вчинила відповідне правопорушення.

Таким чином, у даній справі реалізація положень ч. 1 ст. 14-2 КУпАП вступає в правову колізію з іншими положеннями закону про відповідальність за адміністративні правопорушення, зокрема, зі ст. 9 КУпАП.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах від 06.03.2018 року у справі № 234/8701/17 та від 22.11.2018 року у справі № 265/3453/17 зазначив, що при вирішенні колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

У даному випадку змінюються підходи щодо розуміння підстави адміністративної відповідальності, а також щодо юридичної конструкції складу адміністративного правопорушення.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зі змісту ст. 62 Конституції України випливає, що на особу не може бути покладено обов`язок виправдовуватися і доводити свою невинуватість, оскільки це суперечить конституційним правам та конвенційним зобов`язанням України.

Відповідно до п. 5 Рішення Конституційного Суду України № 1-рп/19 від 26.02.2019 року, презумпція невинуватості є важливою гарантією дотримання прав особи та обов`язковою складовою справедливого судового розгляду. Конституційний Суд України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Згідно з п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Відповідно до практики ЄСПЛ принцип презумпції невинуватості вимагає, зокрема, щоб при виконанні своїх обов`язків судді не починали розгляду справи з упередженням щодо вчинення підсудним правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується; тягар доведення лежить на стороні обвинувачення, і будь-який сумнів тлумачиться на користь обвинуваченого; сторона обвинувачення має повідомити підсудного про висунуте проти нього обвинувачення (для того, щоб він міг підготувати і представити свій захист відповідно) та надати суду докази, достатні для його засудження (пункт 77 рішення у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1988 р., пункт 97 рішення у справі «Яношевич проти Швеції» від 23.07.2002 р.).

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справи "Надточій проти України" від 15.05.2008 р., «Шмауцер проти Австрії» від 23.10.1995 року, «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 р.). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (пункти 17, 21 у рішенні "Надточій проти України").

З огляду на зазначене, а також приписи частини першої статті 19, частин першої, другої статті 62 та частини першої статті 63 Конституції України, суб`єктом, який зобов`язаний збирати докази своєї невинуватості, не може бути особа, яка притягається до будь-якої відповідальності. Особа може надавати такі докази лише за власним бажанням або не надавати їх взагалі.

Разом з цим, відповідно до частини п`ятої статті 279-1 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Звідси випливає, що для накладення адміністративного стягнення за такі правопорушення достатньо фіксації останнього, а вина особи, на яку накладається адміністративне стягнення, не встановлюється.

У даній справі відповідачем на підтвердження виконання вимог примітки до ст. 14-2 КУпАП надані відповідні фотознімки, на яких зображений автомобіль марки «Opel Astra», р.н. НОМЕР_3 , яким 13.01.2023 о 10:2022 здійснено зупинку у м. Калуш по вул. Дзвонарська, 5-А, та інформацію, надану ТСЦ МВС, згідно з якою вищевказаний автомобіль зареєстровано за позивачем, внаслідок чого на останнього і було накладено адміністративне стягнення.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, позивач 03.11.2020 на підставі договору комісії № 010354 від 03.11.2020 та договору купівлі-продажу транспотного засобу 0100354 від 03.11.2020, при посередництві комісіонера ТОВ "РУДЖЕО" продав автомобіль марки "Opel Askona", 1986 року випуску, колір - чорний, № кузова НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію ІВС НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_3 .

Зі змісту згаданого договору купівлі-продажу вбачається, що покупець набуває право власності та транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного договору купівлі-продажу (п. 2.2 договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

В силу приписів ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частина 1 ст. 334 ЦК України визначає, що право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із вимогами п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. № 1371), власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають вимогам, установленим МВС, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Проте, станом на момент вчинення правопорушення 13.01.2023 року транспортний засіб марки "Opel Askona", номерний знак НОМЕР_3 , не був перереєстрований власником згідно з п. 7 Порядку, і значиться зареєстрованим за позивачем.

Отже, в даній справі ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, лише за сам факт реєстрації за ним транспортного засобу, без доведення такого обов`язкового елементу юридичної конструкції складу адміністративного правопорушення, як суб`єкт, тобто особи, яка вчинила відповідне правопорушення, що призвело до порушення передбачених ст. 61, 62 Конституції України, принципів індивідуалізації юридичної відповідальності та презумпції невинуватості.

Оскільки позивач продав свій автомобіль 03.11.2020, а відповідно транспортний засіб з цього моменту вибув з його фактичного володіння, користування та розпорядження, то він не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, вчиненого 13.01.2023.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, як встановлено вище, будь-яких доказів, що мали місце подія та склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме порушення правил зупинки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, відповідачем не надано, як і не поставлено настання вказаних наслідків в провину особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, хоча і кваліфіковано дії саме за вказаною нормою, а також не доведено вчинення саме позивачем вказаного адміністративного правопорушення.

Згідно з приписами ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є в справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови з огляду на ненадання доказів, які б у достатній мірі і беззаперечно свідчили про наявність події та складу адміністративного правопорушення, є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 3. ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, враховуючи положення ст. 61, 62 Конституції України, які є нормами прямої дії, та керуючись ст. 2, 6, 7, 242 КАС України, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Питання поновлення строку на звернення до суду з даним позовом було вирішено в ухвалі від 05.04.2023, якою визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом та поновлено строк звернення до суду. Під час розгляду справи не спростовано твердження позивача про отримання ним копії оскаржуваної постанови тільки 10.03.2023, тому поважність причин пропуску звернення до суду з даним позовом знайшло своє підтвердження під час розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247, 254, 293, 294 КУпАП, ст. 241, 243, 246, 250-251, 255, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до Управління з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), серії КА № 0141 від 13 січня 2023 року задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), серії КА № 0141 від 13 січня 2023 року, винесену головним спеціалістом -інспектором з паркування відділу муніципальної інспекції управління з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Відповідач: Управління з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради, місцезнаходження: м. Калуш, вул. Степана Бандери, 28 Івано-Франківської області, .

Суддя Долинського районного суду С. М. Монташевич