Справа № 160/1040/23
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2023-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2023 року Справа № 160/1040/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сидоренко Д.В.
Обставини справи: 19.01.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у зарахування до загального страхового стажу, що дає право на призначення пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) при призначенні пенсії періодів роботи з 21.07.1978 по 23.02.1988 на трикотажній фабриці "Ригас Адитайс" Латвійська Республіка, з 30.11.1992 по 28.08.1998 в Центральному міському парку культури та відпочинку ім.Т.Г. Шевченка в місті Дніпрі;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до загального страхового стажу, що дає право на призначення пенсії періоди роботи з 21.07.1978 по 23.02.1988 на трикотажній фабриці "Ригас Адитайс" Латвійська Республіка, з 30.11.1992 по 28.08.1998 в Центральному міському парку культури та відпочинку ім.Т.Г. Шевченка в місті Дніпрі;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 14.09.2022 року про призначення пенсії та прийняти рішення у встановленому порядку, з урахуванням наданої судом правової оцінки.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач досягши 60 років отримала право на призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з чим 14.09.2022 року звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком. Проте рішенням ГУ ПФУ в Черкаській області від 22.09.2022 року було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю страхового стажу, оскільки не зараховано періоди роботи з 30.11.1992 року по 28.08.1998 рік, період навчання, а також страховий стаж згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу, оскільки ім`я заявниці не відповідає паспортним даним. В жовтні 2022 року позивач надала диплом про навчань, довідку з ДПІ про облік як суб`єкта підприємницької діяльності, довідку про зміну назви організації, документи про підтвердження стажу роботи та інші документи. Рішенням від 28.10.2022 року ГУ ПФУ у Львівській області було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з недостатністю трудового (страхового) стажу. Позивач вважає рішення від 28.10.2022 року протиправним та таким, що порушує її право на пенсійне забезпечення.
Ухвалою суду від 23.01.2023 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.
17.02.2023 року від Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області надійшов відзив на позов, в якому вказано, що відповідач з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Рішення ГУ ПФУ в Черкаській області від 22.09.2022 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 28.10.2022 року позивачу повторно відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Загальний стаж позивача 19 років 2 місяці 2 дні, з необхідних 29 років. До страхового стажу не зараховано період 30.11.1992 по 28.08.1998 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки в записі №10 відсутній номер наказу про звільнення з роботи.
Станом на 17 квітня 2023 року відповідь на відзив від позивача на адресу суду не надходила.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 28.10.2022 року №38, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії. В рішенні від 28.10.2022 року №38 зазначено зокрема наступне.

Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років.

Вік заявника 60 років 02 місяців 07 днів.

Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 29 років.

Страховий стаж особи становить 19 років 02 місяців 02 днів.

За доданими документами не зараховано період роботи з 30.11.1992 по 28.08.1998 згідно трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки в записі №10 відсутній номер наказу про звільнення з роботи. Для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку про період роботи видані на підставі первинних документів.

Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату 19.08.2027.

02.12.2022 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою з питання пенсійного забезпечення.

Листом від 22.12.2022 року №38454-30469/Н-01/8-0400/22 Відділом методології та організації роботи із застосування пенсійного законодавства надання житлових субсидій та пільг Управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області розглянуто заяву ОСОБА_1 від 02.12.2022 року та повідомлено зокрема наступне.

14.09.2022, 25.10.2022 заявником були подані заяви про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України №1058.

Рішеннями від 22.09.2022 №38 та від 28.10.2022 року №38 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, встановленого чинним законодавством не менше 29 років.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 21.07.1978 до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 21.07.1978 по 23.02.1988 на трикотажній фабриці "Ригас Адитайс", оскільки в записі №1 у наказі про прийняття на роботу міститься виправлення, не завірене належним чином та в записі №2 відсутні назва та номер документа, на підставі якого внесено запис; з 30.11.1992 по 28.08.1998 в Центральному міському парку культури і відпочинку ім. Т.Г. Шевченка, оскільки в записі №10 відсутні назва та номер документа, на підставі якого внесено запис. Для зарахування до страхового стажу зазначених періодів необхідно надати уточнюючі довідки з підприємств.

Страховий стаж складає 19 років 2 місяці 2 дні.

Не погоджуючись із рішенням про відмову в призначенні пенсії та не зарахування періодів роботи, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Зазначене у вказаній статті право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

Згідно до ст. 8 Закону №1058 передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно статті 26 Закону №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років.

Згідно матеріалів справи, на час звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії за віком (25.10.2022року), вона досягла 60 років 02 місяців 07 днів, відтак відповідно до ст.26 Закону України №1058, необхідний страховий стаж має складати 29 років.

Згідно оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії, страховий стаж ОСОБА_1 становить 19 років 02 місяців 02 дні.

Згідно оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 28.10.2022 року №38, ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 30.11.1992 по 28.08.1998 згідно трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки в записі №10 відсутній номер наказу про звільнення з роботи.

З приводу цього суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно копії трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 21.07.1978 року: Центральний міський парк культури та відпочинку ім.Т.Г.Шевченко

- запис 9 - 30.11.1992 прийнято на посаду інкасатора (наказ №65/к від 30.11.1992)

- запис 10 - 28.08.1998 звільнено за власним бажанням ст.38 КЗпП УРСР (18.08.98).

Згідно Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58 (далі - Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до пункту 1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Отже, з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року по справі № 654/890/17 (провадження № К/9901/22832/18).

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області протиправно не було зараховано до трудового стажу позивача спірний період роботи з 30.11.1992 по 28.08.1998, що на переконання суду, є безумовною підставою для його зарахування відповідачем.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 28.10.2022 року №38, яким не зараховано до стажу позивача спірний період роботи з 30.11.1992 по 28.08.1998, що стало підставою для відмови в призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню, а позовна вимога задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В позовній заяві позивач просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у зарахування до загального страхового стажу, що дає право на призначення пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) при призначенні пенсії періодів роботи з 21.07.1978 по 23.02.1988 на трикотажній фабриці "Ригас Адитайс" Латвійська Республіка, з 30.11.1992 по 28.08.1998 в Центральному міському парку культури та відпочинку ім.Т.Г. Шевченка в місті Дніпрі.

За загальним правилом, діями суб`єкта владних повноважень є сукупність вчинків здійснених у межах наданих чинним законодавством повноважень. Отже, під протиправними діями суб`єкта владних повноважень слід розуміти активну форму поведінки, пов`язану з виконанням дій, які такий суб`єкт не мав права вчинювати відповідно до його повноважень, за відсутності обставин, з якими пов`язана необхідність вчинення певної дії або з порушенням процедури.

До адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу саме позивача. При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов`язку.

В даному випадку, права позивача порушуються не діями Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у зарахуванні до загального страхового стажу періодів роботи позивача, а фактично рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 28.10.2022 року №38, яким не зараховано до стажу позивача спірний період роботи з 30.11.1992 по 28.08.1998 та відповідно відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з чим суд вважає необхідним залишити вимоги про визнання протиправними дій без задоволення.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до загального страхового стажу, що дає право на призначення пенсії періоди роботи з 21.07.1978 по 23.02.1988 на трикотажній фабриці "Ригас Адитайс" Латвійська Республіка, з 30.11.1992 по 28.08.1998 в Центральному міському парку культури та відпочинку ім.Т.Г. Шевченка в місті Дніпрі, суд зазначає, що дана вимога підлягає частковому задоволенню, оскільки ГУ ПФУ у Львівській області згідно рішення від 28.10.2022 року №38 не зараховано лише період роботи з 30.11.1992 по 28.08.1998. Зі змісту оскаржуваного рішення ГУ ПФУ у Львівській області період роботи з 21.07.1978 по 23.02.1988 зараховано позивачу, протилежного в ньому не зазначено.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.4 та п.10 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що позовні вимоги щодо зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком є належним способом захисту прав позивача, а відтак відповідна позовна вимога підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат. У відповідності до статті 139 КАС України, враховуючи часткове задоволення позову, судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору у розмірі 536,80 грн. підлягають стягненню з ГУ ПФУ у Львівській області.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, 79016, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ МИТРОПОЛИТА АНДРЕЯ, будинок 10) №38 від 28.10.2022 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, 79016, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ МИТРОПОЛИТА АНДРЕЯ, будинок 10) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) період роботи з 30.11.1992 року по 28.08.1998 рік.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, 79016, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ МИТРОПОЛИТА АНДРЕЯ, будинок 10) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії за віком від 25.10.2022 року та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду, викладених у даній справі.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, 79016, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ МИТРОПОЛИТА АНДРЕЯ, будинок 10) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко