Справа № 200/9977/18-а
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2023 року Справа№200/9977/18-а

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Буряк І.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження у письмовому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольського міжрайонного відділу управління поліції охорони в Донецькій області про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі 22 103,07 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 48 154,24 грн., -

УСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Маріупольського міжрайонного відділу управління поліції охорони в Донецькій області (далі - відповідач) про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі 22 103,07 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 48 154,24 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18 червня 2018 року звернувся до Маріупольського міжрайонного відділу управління поліції охорони в Донецькій області із заявою про нарахування і виплату йому одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на підставі пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей». Однак, листом від 03 липня 2018 року №780/48/01-2018 йому відмовлено в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні з тих підстав, що на день звільнення зі служби за власним бажанням він не набув права на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Вважає, що право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, зокрема, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби пов`язане з наявністю 10 річної вислуги та звільненням з передбачених підстав, зважаючи на що, не набуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної допомоги за умови наявності 10 і більше років вислуги. Одноразова грошова допомога підлягає виплаті за 11 повних відпрацьованих календарних років складає 22 103,07 грн.

Оскільки позивача звільнено з 16 травня 2018 року, то середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню з 17 травня 2018 року. При цьому, кількість днів затримки розрахунку за період з 17 травня 2018 року по 28 вересня 2018 року (дата позову) становить 134 дні. Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить: 48154,24 грн. (134 х 359,36 грн.) та підлягає до стягнення з відповідача.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 23.12.2022 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до Донецького окружного адміністративного суду.

За змістом вказаної постанови суд касаційної інстанції дійшов таких висновків.

Положення пункту 10 Порядку № 393 не пов`язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям особою права на пенсію.

Системний аналіз наведених положень Закону № 2262-ХІІ дає підстави для висновку, що частина друга статті 9 цього Закону встановлює дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним у ній особам, зокрема, це особи, які мають право на пенсію та звільнені зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини за наявності вислуги років 10 років і більше.

Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, зокрема, особами, які перебували на службі в Національній поліції, у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби пов`язане з наявністю 10 річної вислуги та звільненням з передбачених підстав, зважаючи на що ненабуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної допомоги за умови наявності 10 і більше років вислуги.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, де викладено прохання у позові відмовити, з огляду на те, що право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, передбачене ст. 9 Закону № 2262-ХІІ, належить особі, якій призначена пенсія за цим законом. Таким чином, позивач не набув права на пенсійне забезпечення за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, тому він не набув і права на виплату, передбачену ст. 9 вказаного закону.

Крім того, відповідачем подано заяву про застосування позовної давності, де вказано, що ОСОБА_1 із відповідним позовом до суду звернувся 05.10.2018, водночас про порушене право (невиплату одноразової грошової допомоги) дізнався 22.05.2018, а причини невиплати йому роз`яснено 22.07.2018. Таким чином, вважає відповідач до спірних правовідносин має бути застосовано ч. 5 ст. 122 КАС України, оскільки спірні правовідносини є правовідносинами у сфері звільнення з публічної служби. Наслідком застосування ч. 5 ст. 122 КАС України (як строку позовної давності) відповідач вважає відмову у задоволенні позову.

На виконання вимог ухвали суду від 23.03.2023 відповідачем надано докази та пояснення у справі, де зокрема, зазначено таке.

ОСОБА_1 при звільненні зі служби за власним бажанням (15.05.2018) не набув право на виплату, передбачену ч. 2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Тому відповідач вважає, що наявний спір не є спором про примусове стягнення нарахованих і вчасно не виплачених при звільненні сум, а спором про право позивача отримувати виплату, що належить особам, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Щодо розміру одноразової грошової допомоги, яка б мала сплачуватись позивачу, то розмір такої склав би 19 923,75 грн. (7 245,00 * 25 % * 11)

Крім того, відповідачем повідомлено, що остаточний розрахунок при звільненні з позивачем проведено 22.05.2018, так позивачу перераховано 10 342,89 грн. Ця сума включала в себе грошове забезпечення ОСОБА_1 за 16 календарних днів травня 2018 року, премію за квітень 2018 року у розмірі 112 %, премію за травень 2018 року у розмірі 107 % та компенсації за 12 днів невикористаної щорічної відпустки.

Ухвалою суду від 18.04.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Маріупольського міжрайонного відділу управління поліції охорони в Донецькій області в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 48 154,24грн. залишено без розгляду.

У підготовче засідання від 05.04.2023 позивач не з`явився, належним чином повідомлений, про причини не явки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Ураховуючи викладене, суд підготовче провадження у справі здійснив за відсутності позивача.

У підготовчому засіданні від 05.04.2023 представники відповідача надали пояснення у справі та просили у задоволенні позову відмовити. Також зазначили, що проти подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження не заперечують.

Ухвалою суду від 05.04.2023 підготовче провадження у справі закрито. Розгляд справи по суті вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.

При новому розгляді справи судом встановлено такі фактичні обставини у справі.

ОСОБА_1 проходив службу у Збройних силах України в період з 28 квітня 2006 року по 24 квітня 2007 року.

Відповідно до наказу РВПУ ДДСО при МВСУ № 137 від 04 жовтня 2007 року прийнятий на службу в ОВС України.

Згідно з наказом УДСО при ГУМВС в Донецькій області №161 о/с від 05 листопада 2015 року звільнений з ОВС за пунктом 63 «к» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на службу в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (центральні органи, установи, організації) пункту 9 розділу XI ЗУ «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС з 06 листопада 2015 року.

Відповідно до наказу Маріупольського МВ УПО в Донецькій області №01 о/с від 07 листопада 2015 року прийнятий на службу до Національної поліції України.

Наказом Маріупольського міжрайонного відділу управління поліції охорони в Донецькій області № 13 о/с від 15 травня 2018 року старший сержант поліції ОСОБА_1 , молодший інспектор взводу реагування Маріупольського міжрайонного відділу управління поліції охорони в Донецькій області був звільнений зі служби в поліції за власним бажанням за пунктом 7 частини першої статті 77 розділу VII Закону України «Про Національну поліцію» з 16 травня 2018 року. Вислуга на день звільнення у календарному обчисленні складає: 11 років 07 місяців 07 днів.

22 травня 2018 року позивачу виплачено грошове забезпечення у розмірі 10 432,89 грн., яке складалось з грошового забезпечення за 16 календарних днів травня 2018 року, премії за квітень 2018 року у розмірі 112%, премії за травень 107% та компенсації за 12 днів невикористаної щорічної відпустки, про що вказано у довідці щодо проведення остаточного розрахунку від 30.03.2023 № 996/43/48/01-2023.

18 червня 2018 року позивач звернувся до Маріупольського міжрайонного відділу управління поліції охорони в Донецькій області із заявою про нарахування і виплату йому одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на підставі пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».

Листом Маріупольського міжрайонного відділу управління поліції охорони в Донецькій області від 03 липня 2018 року №780/48/01-2018 йому було відмовлено в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні з тих підстав, що на день звільнення зі служби за власним бажанням він не набув права на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» .

Відповідно грошового атестату № 26/Дн грошове забезпечення ОСОБА_1 складалося з: посадовий оклад 1 800,00 грн.; оклад за спеціальним званням 1 000,00 грн.; надбавка за стаж служби у розмірі 25 % 700,00 грн.

Стаж служби станом на 16.05.2018 за наказом від 15.05.2018 № 13о/с визначено 11 років 07 місяців 07 днів.

Правова позиція суду обґрунтована таким.

Щодо строку звернення до суду із позовними вимогами про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні

Відповідач кваліфікує правовідносини щодо стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні як правовідносини що пов`язані зі звільненням з публічної служби), отже має бути застосовано строк, передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Суд вважає такі доводи помилковими, з огляду на таке.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Разом з тим, частиною другою статті 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (у редакції, чинній станом на момент звернення до суду).

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9- рп/2013.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, дійшов висновку, що вказані поняття є рівнозначними. (зокрема постанова від 28.07.2022 справа № 300/6805/21)

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

До «усіх виплат» (заробітна плата, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати) також належить і виплата вихідної допомоги (що є предметом позовних вимог незважаючи на те, що відповідно до спеціального законодавства має назву одноразова грошова допомога при звільненні).

Ураховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні станом на час звернення ОСОБА_1 до суду строком звернення не обмежувались.

Відтак клопотання про застосування процесуальних строків звернення до суду (не позовної давності, як матеріальної норми права, на яку посилається відповідач,) задоволенню щодо даної частини позовних вимог не підлягає.

Щодо права позивача на нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні.

Згідно зі статтею 102 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII; в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини другої статті 9 Закону №2262-XII особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону №2262-XII виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їхнє утримання.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 Закону №2262-XII поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Абзацом четвертим пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року № 393 (далі - Порядок № 393) визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1)посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Висновки суду у цій частині.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №821/3762/15-а, від 30 вересня 2020 року у справі № 821/952/17, від 26 листопада 2020 року у справі № 520/1365/2020, від 23 грудня 2022 року у справі № 200/9977/18-а наведено такі правові висновки щодо правозастосування у спірних правовідносин: «Положення пункту 10 Порядку № 393 не пов`язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям особою права на пенсію. … Системний аналіз наведених положень Закону № 2262-ХІІ дає підстави для висновку, що частина друга статті 9 цього Закону встановлює дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним у ній особам, зокрема, це особи, які мають право на пенсію та звільнені зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини за наявності вислуги років 10 років і більше.

Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, зокрема, особами, які перебували на службі в Національній поліції, у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби пов`язане з наявністю 10 річної вислуги та звільненням з передбачених підстав, зважаючи на що ненабуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної допомоги за умови наявності 10 і більше років вислуги.».

Фактичні обставини даної справи (наказ Маріупольського міжрайонного відділу управління поліції охорони в Донецькій області № 13 о/с від 15 травня 2018 року) свідчить, що на момент звільнення позивача його вислуга на день звільнення у календарному обчисленні складає: 11 років 07 місяців 07 днів. У якості підстави звільнення вказано пунктом 7 частини першої статті 77 розділу VII Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби відповідно ч. 2 ст. 9 Закону № 2262-ХІІ.

Щодо питання включення до складу одноразової грошової допомоги при звільненні індексації.

Матеріали справи свідчать, що позивач просить стягнути одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби у розмірі 22 103,07 грн.

Натомість відповідач зазначає, що розмір такої мав би складати 19 923,75 грн.

У підготовчому засіданні від 05.04.2023 представник відповідача пояснив суду, що різниця у сумі одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби полягає у не врахуванні Маріупольським міжрайонним відділом Управління поліції охорони в Донецькій області до складу такої виплати індексації грошового забезпечення, оскільки остання не є складовою грошового забезпечення поліцейського.

Суд із такою позицією відповідача не погоджується, виходячи з такого.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 23 розділу І Порядку № 260 встановлено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регульовано Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно статті 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Верховним судом у постанові від 06 грудня 2021 року у справі №761/44131/16-а зазначено, що незважаючи на наявність спеціального законодавства, зокрема Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та відповідних підзаконних нормативних актів, якими врегульовуються відносини щодо обчислення (призначення, перерахунку) пенсій військовослужбовцям та законодавства, зокрема, яким імперативно визначаються види (складові) грошового забезпечення військовослужбовців, натомість які не врегульовують питання віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, при вирішенні цього питання слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення.

Субсидіарне застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави суду для висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг.

Правова позиція стосовно систематичного та постійного характеру виплати індексації наведена у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №638/9697/17, від 30 грудня 2020 року у справі №359/8843/16-а, 26 січня 2022 року справа № 520/8887/2020.

Таким чином, індексація має спеціальний статус виплати у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною грошового забезпечення.

Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення позивача для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.

Разом з тим, що стосується визначеного позивачем розміру одноразової грошової допомоги та застосування такого способу захисту, як стягнення, суд зазначає таке.

Наявні у справі письмові докази свідчать, що до складу грошового забезпечення позивача за березень та квітень 2018 року включено індексацію грошового забезпечення позивача у розмірі 197,66 грн. Однак при звільненні у травні 2018 року позивачу індексацію грошового забезпечення не нараховано. (про вказане свідчать розрахункові листи за відповідні місяці, наявні у матеріалах справи). Отже, спір про розмір індексації грошового забезпечення, яка мала б враховуватись при нарахуванні одноразової грошової допомоги при звільненні виходить за межі предмету доказування та є передчасним. Оскільки предметом спору є саме право позивача на отримання відповідної допомоги, виходячи з отримуваного ним грошового забезпечення, до якого за висновком суду належить й індексація.

Верховним Судом у постанові від 01 грудня 2020 року у справі №465/273/16-а викладено ряд правових висновків, які суд вважає застосовними до обставин цієї справи у частині обрання способу захисту, а саме: «… Суд звертає увагу, що критерієм розмежування способів захисту «зобов`язання нарахувати та виплатити» і «стягнення коштів» є предмет спору.

Якщо спір виник щодо неправомірної, на думку позивача, відмови у призначенні пенсії, допомоги чи іншої виплати або неправильного визначення її розміру, належним способом захисту є зобов`язання вчинити дії - нарахувати і виплатити відповідну пенсію чи допомогу. При цьому немає підстав стягувати відповідну суму, оскільки рішенням відповідного органу її ще не призначено.

Якщо пенсію чи допомогу призначено, конкретний обсяг заборгованості державного органу-боржника перед позивачем встановлений і не є предметом спору (визнається сторонами), а заборгованість виникла внаслідок протиправної бездіяльності боржника, наприклад, затримки виплати вже нарахованих коштів, або якщо сума заборгованості встановлена рішенням суду, що набрало законної сили, а суб`єкт владних повноважень не здійснює виплати, належним способом захисту порушених прав є стягнення коштів у встановленому розмірі на користь позивача».

Фактичні обставини даної справи та наведена вище правова позиція суду касаційної інстанції дають підстави для висновку, що належним способом захисту у спірних правовідносинах із урахуванням (ч. 2 ст. 9 КАС України) є зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції відповідно ч. 2 ст. 9 Закону № 2262 з урахуванням індексації грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2022 року у справі №360/469/22 та від 25 січня 2023 року у справі №360/7420/21.

Щодо судового збору.

Частиною 6 ст. 139 КАС України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки дану справу за наслідками касаційного розгляду Верховним Судом повернуто на новий розгляд, то розподіл витрат здійснюється судом, що ухвалює рішення у справі.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже за розгляд у суді позовних вимог про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби судовий збір не сплачується.

Таким чином, помилково сплачений позивачем судовий збір за розгляд позовних вимог про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби підлягає поверненню позивачу за його заявою.

Керуючись статями 9, 19, 72-79, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Маріупольського міжрайонного відділу управління поліції охорони в Донецькій області (адреса: вул. Італійська,84, м. Маріуполь, 87515) про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі 22 103,07грн - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Маріупольського міжрайонного відділу управління поліції охорони в Донецькій області щодо ненарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно частини 2 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ з урахуванням індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати Маріупольський міжрайонний відділ управління поліції охорони в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно частини 2 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ з урахуванням індексації грошового забезпечення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі 18.04.2023.

Суддя І.В. Буряк