Справа № 160/14702/22
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Управління обслуговування громадян відділу розгляду звернень про зобов`язання вчинити певні дії.
Позовна заява не відповідала вимогам, установленим статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), тому ухвалою суду від 28.09.2022 була залишена без руху, з наданням позивачу строку для усунення недоліків.
12.10.2022 до суду на виконання вимог ухвали суду від 28.09.2022 від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просить суд:
Ухвалою суду від 17.10.2022 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Копію ухвали від 17.10.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області отримало 26.10.2022, про що свідчить розписка наявна в матеріалах справи.
15.11.2022 до суду через систему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву.
Крім цього, ухвалою суду від 17.10.2022 витребувано у відповідача належним чином засвідчену копію пенсійної справи позивача. Витребувані судом документи надані до суду відповідачем 21.11.2022 через систему «Електронний суд».
Суд зазначає, що відзив підписаний ОСОБА_3 . Копія пенсійної справи позивача подана супровідним листом, який також підписаний ОСОБА_3 .
На підтвердження повноважень цієї особи надана довіреність, видана ОСОБА_4 , яка уповноважує ОСОБА_3 в порядку передоручення представляти інтереси Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
Доказів на підтвердження повноважень ОСОБА_4 уповноважувати інших посадових осіб на вчинення певний дій до матеріалів справи не надано.
Відповідно до ч.3. ст.55 КАС України, юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.
Частинами 1, 3 статті 43 КАС України встановлено, що здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.
Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).
Враховуючи відсутність належних документів на підтвердження повноважень особи, яка підписала відзив на позовну заяву, суд не має можливості перевірити факт наявності у такої особи повноважень щодо здійснення адміністративних прав і обов`язків від імені Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
З огляду на недотримання відповідачем вказаних вище вимог КАС України, суд дійшов висновку про неможливість прийняття зазначеного відзиву та копії пенсійної справи позивача до розгляду під час ухвалення рішення у справі.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.12.2021 у справі №160/18295/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання відмови протиправною задоволено; визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у праві ОСОБА_1 на пенсію в разі втрати годувальника, викладену у листі від 01.07.2021 року №20946-18778/О-01/8-0400/21; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.06.2021 року про переведення останньої на пенсію по втраті годувальника, з урахуванням висновків суду.

У цьому рішенні суд установив такі обставини.

ОСОБА_1 є членом сім`ї загиблого ветерана війни, а саме його дружиною, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 04.12.2015 та копією свідоцтва про шлюб від 08.09.1984 серії ІІІ НОМЕР_3 .

15.03.2015 ОСОБА_5 - чоловік позивача помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 18.03.2015 серії НОМЕР_4 .

Згідно із довідкою про причину смерті №374/лв, ОСОБА_2 помер внаслідок численних відкритих ран грудної клітини внаслідок військових дій від вибухів та осколків в зоні АТО.

Крім того, рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів від 07.05.2015 за №4/І/ІV/15, ОСОБА_2 надано статус учасника бойових дій.

Судом у справі №160/18295/21 також установлено, що з 07.02.2017 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України та отримує дострокову пенсію за віком, як дружина загиблого ветерана війни, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

29.06.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просила призначення їй пенсії по втраті годувальника (переведення з одного виду пенсії на інший).

Листом від 01.07.2021 року №20946-18778/О-01/8-0400/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило про відмову у призначенні пенсії в разі втрати годувальника, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки служба її чоловіка в добровольчих формуваннях не відноситься до видів військової служби та в період служби останнім не набутий статус військовослужбовця.

Отже, суд у справі №160/18295/21 дійшов висновку про те, що спір між сторонами виник з підстав відмови позивачу у переведенні на пенсію у разі втрати годувальника, оскільки чоловік позивача не відноситься до кола осіб, яким призначається пенсія за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З огляду на норми Конституції України та Законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про Збройні Сили України», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та встановлені обставини, суд у справі №160/18295/21 зазначив, що твердження відповідача стосовно відсутності у позивача права на отримання пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки ОСОБА_2 не був військовослужбовцем, а служив в добровільних формуваннях у зв`язку з чим не набув статус військовослужбовця, не відповідають нормам чинного законодавства України та є безпідставними.

Враховуючи викладене, суд у справі №160/18295/21 дійшов висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що викладена в листі від 01.07.2021, у праві позивача на пенсію по втраті годувальника на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

ОСОБА_1 (позивач) звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 21.07.2022, в якій просила, серед іншого, розглянути заяву та виконати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.12.2021 (Справа №160/18295/21) в повному обсязі; виплатити їй пенсію по втраті годувальника, починаючи з 29.06.2021 (з моменту її звернення).

У відповідь на це звернення Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області підготувало і направило позивачу лист від 31.08.2022 №26317-18146/О-01/8-0400/22, в якому зазначено таке.

Відповідно до ст.115 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058) право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, дружини, якщо вони не взяли повторний шлюб, військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (виконання службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини, якщо вони не взяли повторний шлюб, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, після досягнення жінками 50 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років.

За даними листа від 13.01.2016 за №25/40, який надано полком патрульної служби поліції особливого призначення «Дніпро-1» Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, чоловік позивача ОСОБА_2 на час загибелі обіймав посаду фахівця групи матеріального забезпечення батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Дніпро-1» ГУМВС України в Дніпропетровській області, яка не відноситься до категорії посад начальницького чи рядового складу органів внутрішніх справ або посад військовослужбовців.

Відповідно до довідки від 01.12.2015 за №102/П, яка надана полком ПСПОП «Дніпро-1» Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 з 03.12.2014 по 23.12.2014, з 15.01.2015 по 15.03.2015 безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції у м. Маріуполь Донецької області.

Відповідно до постанови ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області» ОСОБА_2 помер від поранення, яке пов`язане з безпосередньою участю в антитерористичній операції у період її проведення.

З урахуванням зазначеного, позивач має право на дострокову пенсію, як дружина загиблого ветерана війни, відповідно до статті 115 Закону №1058.

Також повідомлено, що відповідно до статті 36 Закону №1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера незалежно від тривалості страхового стажу.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, дружина, якщо вона є особою з інвалідністю або досягла віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до статті 26 Закону №1058 вік виходу на пенсію залежить від тривалості страхового стажу.

Відповідно до статті 26 Закону №1058 право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення ними віку 60 років та за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року не менше 32 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи, зокрема, за наявності починаючи з 1 січня 2028 року від 25 до 35 років.

Отже, за наявності у позивача 27 років страхового стажу право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону №1058 позивач набуде після досягнення 63 років.

З питання призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262), ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомило наступне.

Відповідно до статті 1-2 Закону №2262 право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби, зокрема, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України.

Оскільки чоловік позивача ОСОБА_2 на час загибелі не обіймав посаду, яка відноситься до категорії посад начальницького чи рядового складу органів внутрішніх справ або посад військовослужбовців, тому право на призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262 у позивача відсутнє.

Одночасно повідомлено, що відповідно до пункту 1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846, заява про поновлення пенсії (додаток 1 Порядку) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.

З урахуванням зазначеного, на підставі заяви від 05.07.2022 було припинено виплату позивачу пенсії за віком відповідно до Закону №1058 з 01.08.2022. Для поновлення виплати пенсії за віком позивачу необхідно звернутися до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян для подання відповідної заяви, маючи при собі паспорт та документом, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків.

Не погоджуючись з такою відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

При цьому, у цій справі спірною є відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, викладена у листі від 31.08.2022 №26317-18146/О-01/8-0400/22. Як підстави відмови відповідач зазначив, що чоловік позивача ОСОБА_2 на час загибелі обіймав посаду фахівця групи матеріального забезпечення батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Дніпро-1» ГУМВС України в Дніпропетровській області, яка не відноситься до категорії посад начальницького чи рядового складу органів внутрішніх справ або посад військовослужбовців, тому право на призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262 у позивача відсутнє. Крім цього, відповідач повідомив, що відповідно до статті 26 Закону №1058 вік виходу на пенсію, залежить від тривалості страхового стажу, а право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону №1058 позивач набуде за наявності 27 років страхового стажу та після досягнення 63 років.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ.

Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

За правилами частини першої статті 16 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 №1934-XII, держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (підпункт 3 пункту 1 статті 3 цього Закону).

Частиною 1 ст. 49 Конституції України передбачено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За положеннями ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Батьки військовослужбовців, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років, за наявності страхового стажу не менше 25 років - для чоловіків і не менше 20 років - для жінок.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються:

а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю;

в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або якщо вони є особами з інвалідністю.

Відповідне зниження пенсійного віку жінкам, установлене абзацом першим цього пункту, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року;

г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати;

д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Дружина (чоловік) годувальника, померлого внаслідок причин, зазначених у пункті «а» статті 20 цього Закону, має право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до пункту «д» частини четвертої цієї статті незалежно від того, працює (проходить військову службу) вона (він) чи ні.

Для батьків і дружин (чоловіків) окремих категорій загиблих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом Кабінет Міністрів України може встановлювати інші умови призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Як зазначено вище, судом у справі №160/18295/21 установлено, що ОСОБА_2 - чоловік позивача помер, внаслідок численних відкритих ран грудної клітини внаслідок військових дій від вибухів та осколків в зоні АТО.

Рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів від 07.05.2015 за №4/І/ІV/15, ОСОБА_2 надано статус учасника бойових дій.

Також суд зазначив, що твердження відповідача стосовно відсутності у позивача права на отримання пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки ОСОБА_2 не був військовослужбовцем, а служив в добровільних формуваннях у зв`язку з чим не набув статус військовослужбовця, не відповідають нормам чинного законодавства України та є безпідставними.

Суд у справі №160/18295/21 дійшов висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що викладена в листі від 01.07.2021, у праві позивача на пенсію по втраті годувальника на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Згідно з даними КП «ДСС», рішення від 10.12.2021 у справі №160/18295/21 не оскаржувалось в апеляційному та касаційному порядках і набрало законної сили відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, суд у справі №160/18295/21 рішенням від 10.12.2021, яке набрало законної сили, встановив, що чоловік позивача ОСОБА_2 має статус військовослужбовця.

Тому суд відхиляє твердження відповідача, викладені у листі від 31.08.2022 №26317-18146/О-01/8-0400/22, про відсутність у позивача права на призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262 з тих підстав, що чоловік позивача на час загибелі не обіймав посаду, яка відноситься до категорії посад начальницького чи рядового складу органів внутрішніх справ або посад військовослужбовців.

До того ж, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно зі ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, відповідач повинен був урахувати висновки, викладені у рішенні суду від 10.12.2021 у справі №160/18295/21, зокрема, у його мотивувальній та резолютивній частинах.

У листі від 31.08.2022 №26317-18146/О-01/8-0400/22, відповідач також зазначив, що відповідно до статті 26 Закону №1058 вік виходу на пенсію, залежить від тривалості страхового стажу, а право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону №1058 позивач набуде за наявності 27 років страхового стажу та після досягнення 63 років.

Щодо цих доводів відповідача, суд зазначає, що у випадку позивача ОСОБА_1 спір стосується її права на пенсію в разі годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Як наведено вище, згідно зі ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Непрацездатними членами сім`ї вважаються:

а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю;

в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

Суд установив, що ОСОБА_1 є дружиною померлого військовослужбовця ОСОБА_2

Отже, ОСОБА_1 має право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»: у разі досягнення віку 60 років, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або у разі, якщо позивач є особою з інвалідністю; у випадку, встановленому пунктом «в» ч.4 ст.30 зазначеного вище Закону, позивач має право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку 60 років, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо позивач має право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо позивач є особою з інвалідністю.

Водночас, суд наголошує, що норма пункту «в» ч.4 ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» наведена судом у редакції, яка діяла станом на час звернення позивача за призначенням пенсії в разі втрати годувальника у спірних правовідносинах у цій справі (21.07.2022).

Станом на час первісного звернення (21.06.2021) ОСОБА_1 до органів пенсійного фонду з питання призначення пенсії в разі втрати годувальника, про яке йде мова у рішенні суду від 10.12.2021 у справі №160/18295/21, пункт «в» ч.4 ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» мав таку редакцію: непрацездатними членами сім`ї вважаються: батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або якщо вони є особами з інвалідністю.

Як видно з паспорта ОСОБА_1 , Серія НОМЕР_5 , копія якого додана до матеріалів справи, позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином, станом на час звернення за призначенням пенсії в разі втрати годувальника у спірних правовідносинах у цій справі (21.07.2022) вона досягла віку 57 років.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 з 07.02.2017 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України та отримує дострокову пенсію за віком, як дружина загиблого ветерана війни, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач у цій справі має право на призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» як дружина військовослужбовця, яка має право на дострокову пенсію за віком.

З огляду на викладі обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника, викладена у листі від 31.08.2022 №26317-18146/О-01/8-0400/22, є протиправною.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію в разі втрати годувальника, її чоловіка ОСОБА_2 , загиблого 15.03.2015.

Суд зазначає, що такий спосіб захисту прав позивача буде свідчити про те, що спір між сторонами, буде остаточно вирішений. При цьому, суд також ураховує, що ОСОБА_1 вже двічі зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за призначенням пенсії в разі втрати годувальника, і в обох випадках позивачу було відмовлено, але з різних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.48 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України. Документи про призначення пенсії розглядає орган Пенсійного фонду України і не пізніше ніж у 10-денний строк з дня їх надходження приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії. Документом, який підтверджує призначення пенсії, є пенсійне посвідчення, що видається органом Пенсійного фонду України (частини 1-3 ст.49 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).

За правилами ст.50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», членам сімей осіб з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та пенсіонерів з їх числа, які набули право на пенсію після смерті годувальника, пенсії відповідно до цього Закону призначаються з дня виникнення права на пенсію, а батькам або дружині (чоловікові), які набули право на пенсію у разі втрати годувальника, - з дня звернення за пенсією.

Як зазначено вище, спірним у цій справі є питання призначення позивачу пенсії в разі втрати годувальника за її заявою від 21.07.2022, тому суд, ураховуючи наведені норми чинного законодавства, зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зобов`язане призначити ОСОБА_1 та виплатити пенсію в разі втрати годувальника, її чоловіка ОСОБА_2 , загиблого 15.03.2015, з моменту звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а саме з 21.07.2022.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, позовні вимоги у цій справі підлягають частковому задоволенню.

Щодо питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке.

При зверненні до суду з цим позовом позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч.3 ст.139 КАС України).

З огляду на викладене, а також те, що позовні вимоги у цій справі задоволені частково, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 661,60 грн.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, ) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника, викладену у листі від 31.08.2022 №26317-18146/О-01/8-0400/22.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, ) призначити та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію в разі втрати годувальника, її чоловіка ОСОБА_2 , загиблого 15.03.2015, з моменту звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а саме з 21.07.2022.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 661 (шістсот шістдесят одна) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, ).

Суддя Н.В. Кучугурна