Справа № 160/1454/23
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2023 року Справа № 160/1454/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛозицької І.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому з урахуванням уточнень просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області включити (зарахувати) періоди роботи ОСОБА_1 з 01.09.1984 року по 17.07.1987 року, коли проходив навчання в Єреванському СПТУ № 5; з 30.08.1993 року по 01.07.1996 року в ДНВ ДП «Кодер», що в подальшому було реорганізоване в АТ «Кодер»; з 01.07.1996 року по 13.01.1997 року в ДП «Маркетинговий центр» ЗАТ «Кодер» до страхового стажу ОСОБА_1 ; призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до статтей 30, 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 23.12.2022 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звернувся до пенсійного органу із заявою щодо призначення пенсії по інвалідності відповідно до статтей 30, 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Однак, пенсійний орган відмовив у призначенні пенсії по інвалідності, оскільки недостатньо необхідного страхового стажу.
З огляду на викладене, позивач звернувся з позовом до адміністративного суду.
Ухвалою суду від 08.02.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Заперечуючи проти позову, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надало свій відзив на позов, який долучений до матеріалів справи. Відповідач-1 в обгрунтування відзиву на позов посилається на приписи статті 32 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначає, що право на пенсію по інвалідності мають, зокрема, особи з інвалідністю ІІ та ІІІ групи віком від 52 років до досягнення 55 років включно, а також за наявності страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією 13 років.
При цьому, згідно наданих документів до заяви про призначення пенсії по інвалідності та даних, які містяться в Реєстрі застрахованих осіб загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 10 років 05 місяців 16 днів (при необхідному 13 років).
Відповідач-1 зазначив, що до страхового стажу не зараховано період навчання з 04.09.1984 року по 17.07.1987 року, оскільки наявна розбіжність по батькові позивача, а саме, у дипломі " ОСОБА_2 " в паспорті " ОСОБА_3 "; з 30.08.1993 року по 01.07.1996 року, оскільки відсутня інформація про перейменування організації; 01.07.1996року по 13.01.1997 року, оскільки неможливо ідентифікувати печатку організації, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 28.07.1993 року №58.
З урахуванням викладеного, відповідач-1 просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Відповідач-2, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у встановлений судом строк, своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалося, причини неподання відзиву на позовну заяву суду не повідомило.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності.
Програмним забезпеченням за принципом екстериторіальності заяву про призначення пенсії та документи, які були додані позивачем до заяви, передані до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Так, в означеному рішенні зазначено, що вік позивача становить 53 роки, а страховий стаж роботи складає 10 років 05 місяців 16 днів.
При цьому, до страхового стажу не зараховано наступні періоди, а саме:
- з 04.09.1984 року по 17.07.1987 року - навчання відповідно до диплому НОМЕР_2 від 24.07.1987 року, оскільки наявна розбіжність по батькові позивача у дипломі " ОСОБА_2 " та в паспорті НОМЕР_3 " ОСОБА_3 ";
- з 30.08.1993 року по 01.07.1996 року відповідно до записів № 10-14 трудової книжки НОМЕР_4 від 07.08.1987 року, оскільки відсутня інформація про перейменування організації;
- 01.07.1996 року по 13.01.1997 року - неможливо ідентифікувати печатку організації, що є порушенням вимог "Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 28.07.1993 року №58.
Не погоджуючись з позицією пенсійного органу та вважаючи його рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку викладеному вище, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV.
За змістом частини 3 статті 4 Закону № 1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Статтею 30 Закону № 1058-IV визначено умови призначення пенсії по інвалідності. Пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
Згідно частини 1 статті 31 Закону № 1058-IV залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності.
Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи, згідно із законодавством.
Згідно частини 1 статті 32 Закону № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, для осіб з інвалідністю II та III груп: від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.
Таким чином, ОСОБА_1 , якому на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії виповнилось 53 роки та на підставі довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №175144 встановлено ІІ групу інвалідності з 28.11.2022 року, набув право на призначення пенсії по інвалідності за умови наявності у нього страхового стажу не менше 13 років.
Згідно статті 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Слід зазначити, що до 01.01.2004 року порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ.
Приписами статті 62 Закону № 1788-ХІІ, які кореспондуються зі змістом статті 48 Кодексу законів про працю України, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року.
Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 4.7 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Таким чином, основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Як слідує з матеріалів справи, до страхового стажу ОСОБА_1 згідно його трудової книжки НОМЕР_4 , не було зараховано період його навчання в Єреванському СПТУ №5 з 04.09.1984 року по 17.07.1987 року, оскільки наявна розбіжність по батькові у дипломі та згідно паспортних даних, з 30.08.1993 року по 01.07.1996 року у зв`язку з відсутністю інформації про перейменування організації, а також з 01.07.1996 року по 13.01.1997 року через неможливість ідентифікувати печатку організації.
Стосовно посилання пенсійного органу на недотримання вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджено наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 при заповненні трудової книжки, суд зазначає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи, зокрема, з 30.08.1993 року по 01.07.1996 року та з 01.07.1996 року по 13.01.1997 року до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Суд зазначає, що відсутність інформації у трудовій книжці позивача про перейменування організації та нечітка печатка, не є тими недоліками, які можуть мати наслідком порушення конституційного права ОСОБА_1 на пенсійне забезпечення.
Суд критично оцінює таку позицію пенсійного органу у даній справі та зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не взято до уваги, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у ній. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення трудових книжках.
Аналогічна правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, від 17.07.2018 року у справі №220/989/17, від 19.12.2019 року у справі №307/541/17.
Окрім того, підпунктом 4 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру, копія якої зберігається у пенсійній справі.
Проте, суду не надано доказів того, що пенсійним органом вживалися заходи, спрямовані на отримання додаткових документів, на підставі яких можливо було б додатково підтвердити страховий стаж позивача у спірний період.
Тому, суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 30.08.1993 року по 01.07.1996 року та з 01.07.1996 року по 13.01.1997 року має бути зарахований до страхового стажу, оскільки недостовірності або інших ознак юридичної неточності не встановлено, а трудову книжку позивача слід розглядати як належний та допустимий доказ у справі.
Таким чином, відмова відповідача-2 у зарахуванні до страхового стажу позивача зазначеного періоду є протиправною, оскільки стаж підтверджується основним документом - трудовою книжкою працівника.
Щодо не зарахування до страхового стажу періоду навчання позивача, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також, зокрема, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Пунктом 8 Порядку №637 встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Згідно статті 48 Кодексу законів про працю України та статті 62 Закону № 1788-XII, як зазначалось вище, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Разом з тим, трудовий стаж встановлюється на підставі також інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами тільки у випадках відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.
Так, згідно диплому № НОМЕР_5 , виданого 24.07.1987 року, ОСОБА_1 01.09.1984 року вступив та 17.07.1987 року закінчив Єреванське СПТУ №5 з присвоєнням кваліфікації «Аппаратник з умінням електрослюсаря ІІІ розряду».
При цьому, відповідач-2 у спірному рішенні зазначає про розбіжність по батькові позивача, а саме, у вказаному дипломі зазначено « ОСОБА_2 », а згідно паспорту громадянина України НОМЕР_3 , виданого Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 07.02.1997 року, « ОСОБА_3 ».
Тобто, незарахування позивачу до страхового стажу періоду навчання пов`язане із неточностями, що були допущені у зазначенні його по батькові у дипломі № НОМЕР_5 .
Пунктом 2.18 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженій наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, передбачено, що для студентів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів, які раніше не працювали та у зв`язку з цим не мали трудових книжок, відомості про роботу в студентських таборах, на виробничій практиці, а також про виконання науково-дослідної госпдоговірної тематики на підставі довідок вносяться підприємством, де надалі вони будуть працювати.
Згідно пункту 2.19 вказаної Інструкції до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів записи, зокрема, про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо).
Передбачені цим пунктом записи вносяться до трудової книжки до занесення відомостей про роботу на даному підприємстві.
При цьому, суд зазначає, що законодавством встановлено порядок подання до органів Пенсійного фонду документів про призначення та/або перерахунок пенсії та вимоги до таких документів, які не допускають зазначення даних у них, які не збігаються із даними паспорту особи, яка звернулася, щодо її прізвища, ім`я та по батькові. Підтвердження факту приналежності документів, що містять суперечності, певній особі здійснюється в рамках цивільного окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Зміст наведеного правового положення вказує на те, що встановлення у судовому порядку факту приналежності документа певній особі має відбуватися лише у випадку, коли відповідні відомості не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи, зазначеним в документі, що підтверджує трудовий стаж.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі № 120/1316/19-а від 05 вересня 2019 року.
В свою чергу, диплом виданий " ОСОБА_1 ", а згідно паспортних даних по батькові позивача зазначено як " ОСОБА_3 ", тобто, містяться розбіжності між дипломом та паспортними даними.
Відповідно до пункту 26 Порядку №637 якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.
Відтак, суд погоджується з доводами відповідачів про відмову у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду навчання у Єреванському СПТУ№5 через зазначені вище розбіжності, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.
Щодо вимоги про зобов`язання пенсійного органу призначити позивачу пенсію, суд зазначає наступне.
Так, пенсійним законодавством визначено, що призначення пенсії та підготовка документів для її виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України, а тому, останні мають виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, належним способом захисту прав позивача у цій справі є зобов`язання належного пенсійного органу повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.12.2022 року про призначення пенсії по інвалідності та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду.
Щодо визначення належного органу Пенсійного фонду, яким має здійснюватись розгляд заяви позивача з урахуванням висновків суду у даній справі, суд зазначає наступне.
Відповідно до абзацу 13 пункту 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до пункту 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Відповідно до пункту 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.
В даному випадку органом призначення визначено за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
З матеріалів справи слідує, що розгляд заяви та винесення спірного рішення за заявою позивача від 23.12.2022 року здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до пункту 4.2 Порядку.
Тому, з огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що призвело до порушення прав останнього, суд вважає за необхідне зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, як визначеним суб`єктом призначення.
При цьому, судом не встановлено та матеріалами справи не підтверджено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області приймалось спірне рішення за наслідками розгляду заяви позивача від 23.12.2022 року.
Відповідачем-1 здійснено лише направлення ОСОБА_1 спірного рішення, яке було прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Тому, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, заявлених до відповідача-1, оскільки останнім не вчинялось будь-яких дій та не приймалось жодних рішень, пов`язаних з розглядом заяви позивача від 23.12.2022 року, а отже, права ОСОБА_1 не були порушені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Згідно частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, відновлення порушених прав та інтересів позивача підлягають шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача від 23.12.2022 року про призначення пенсії по інвалідності та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.
Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд зазначає, що відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №175144, виданої 07.12.2022 року, що наявна в матеріалах справи, а, отже, їх розподіл не здійснюється.
Керуючись статтями 9, 72-77, 139, 241-243, 245-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області включити (зарахувати) періоди роботи ОСОБА_1 з 30.08.1993 року по 01.07.1996 року в ДНВ ДП «Кодер», що в подальшому було реорганізоване в АТ «Кодер»; з 01.07.1996 року по 13.01.1997 року в ДП «Маркетинговий центр» ЗАТ «Кодер» до страхового стажу ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.12.2022 року про призначення пенсії по інвалідності та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Судові витрати у вигляді судового збору у справі не розподілялись.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 18.04.2023 року.
Суддя І.О. Лозицька