Справа № 320/1379/23
Суддя: Перепелиця А.М.
Дата ухвалення: 2023-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2023 року № 320/1379/23

Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації, в якому просить:

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, відповідно до п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області надати статус ОСОБА_1 особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, відповідно до п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що є особою, яка брала безпосередню участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1), та отримав інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Так, позивачу встановлено другу групу інвалідності довічно, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивач зазначає, що за результатом розгляду звернення до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області про встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення відповідач відмовив у наданні такого статусу у зв`язку з відсутністю доказів залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, та зазначає, що всі громадяни, які виконували роботи по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, були залучені до виконання таких робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

На думку позивача, його участь у виконанні робіт по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони підтверджується відповідними документами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.01.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

На день розгляду справи по суті відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), щодо надання відзиву на позовну заяву (відзив), інших заяв по суті справи чи клопотань до суду не надходило.

Таким чином, керуючись положеннями ч.6 ст.162 КАС України, суд вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 . Згідно витягу із акту огляду МСЕК серії КИО-І №099116 встановлено другу групу інвалідності, захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Відповідно до експертного висновку від 26.05.1997 №1126 експертна комісія дійшла висновку, що захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

З 05.07.1988 позивач працював водієм у складі комплексної експедиції ІАЕ ім. І.В. Курчатова, що підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до наявного в матеріалах справи копії маршрутного листа встановлено, що позивач з 05.07.1988 по 31.03.1990 та з 05.01.1995 по 30.01.1996 року працював в 30-ти кілометровій зоні Чорнобильської АЕС.

В жовтні 2022 року позивач звернувся до Управління СЗН Вишгородської РДА Київської області з проханням надати йому статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати відповідне посвідчення, однак, листом від 01.11.2022 №01-3-767, відповідач відмовив у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, у зв`язку з тим, що позивачем не надано підтверджуючих документів про залучення його до формувань Цивільної оборони та не визначено чіткий механізм видачі довідки.

Вважаючи протиправною відмову у наданні статусу інваліда війни та видачі посвідчення, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовий статус ветеранів війни, гарантії щодо створення належних умов для їх життєзабезпечення визначено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII).

Згідно ч. 2 ст.4 Закону №3551-XII, до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Частиною 2 ст.7 Закону №3551-XII встановлено, що до інвалідів війни належать, зокрема: особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов?язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій. ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами (пункт 2); інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов?язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи (пункт 9).

Пунктом 2 ч.2 ст.7 Закону №3551-XII визначено окремі категорії осіб, яким може бути надано статус інваліда війни, зокрема: особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР та інших військових формувань, яка стала особою з інвалідністю внаслідок захворювання, одержаного під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п.2, 9 ч.2 ст.7 Закону №3551-XII, є:

1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов?язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII), учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986 - 1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988 - 1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України. Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни врегульовані Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі - Положення №302, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин).

Згідно з пунктом 2 Положення №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації. Пунктом 3 Положення №302 передбачено, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Особам з інвалідністю внаслідок війни (ст.7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» та нагрудний знак «Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни».

Згідно з абз.2 п.7 Положення №302 «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім?ї загиблого» видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Відповідно до п.10 Положення №302 «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, вилаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для отримання посвідчення інваліда війни є наявність у особи довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності, а уповноваженою особою щодо видачі останнього є органи праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Тобто, необхідність надання будь-яких інших документів на підтвердження факту участі особи в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи законодавством не передбачено.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 №1111 та Положенням про невоєнізовані формування Цивільної оборони СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 №90, передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення. Виконання завдань виробничого характеру на них не покладалось.

Верховний Суд в постанові від 07.06.2018 у справі №377/797/17 висловив правову позицію стосовно того, що обставина щодо безпосередньої участі особи у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни на підставі п.9 ч.2 ст.7 Закону №3551-XII поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків, і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно пп.1 ч.1 ст.9 Закону №796-XII. За відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у останнього немає достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п.9 ч.2 ст.7 Закону №3551-XII.

Суд не погоджується з аргументами відповідача про недостатність поданих позивачем документів на підтвердження виникнення у нього права на встановлення статусу інваліда війни.

Так, наказом Міністерства енергетики і електрифікації СРСР від 28.05.1981 №45с «Про створення спецформувань на атомних електростанціях» (на виконання Постанови Ради Міністрів СРСР від 25.11.1980 №833-283 «Про заходи щодо подалышого підвищення безпеки атомних електростанцій» (наказ Міненерго СРСР від 11.11.1980 №81cc), зобов`язано Міністерство енергетики і електрифікації СРСР створити на кожній діючій атомній електростанції (у тому числі і ЧАЕС у III кварталі 1981 року) спеціальні відомчі формування та забезпечити залучення невоєнізованих формувань цивільної оборони для захисту персоналу, населення і для відновлення атомних електростанцій у випадку аварій, стихійних лих у мирний час та затвердити штат та табель штату спец формувань атомних станцій.

Листом Всесоюзного промислового об`єднання по атомній енергетиці «Союзатоменерго» Міністерства енергетики і електрифікації СРСР №672 від 06.12.1982 «Про використання нормативних документів з питань захисту персоналу та населення в разі аварії на АЕС» директору Чорнобильської АЕС, зокрема, роз?яснено, що ліквідація наслідків радіаційних аварій, включаючи МПА (максимальна проектна аварія), може проводитися персоналом або в складі звичайної цехової структури, або структури Цивільної оборони, на розсуд директора атомної станції. Переведення роботи персоналу в структуру Цивільної оборони є обов`язковим при виникненні гіпотетичної аварії на атомній станції або введення періоду «Загальної готовності Цивільної оборони».

Згідно з п.1 наказу Чорнобильської атомної електростанції імені І.В. Леніна від 03.04.1986 №4-ДСК «Про підготовку навчання цивільної оборони» до навчання залучено: увесь персонал станції - для відпрацювання дій за сигналами Цивільної оборони.

Чорнобильською атомною електростанцією імені В.І. Леніна ВПО «Союзатоменерго» Міністерства енергетики і електрифікації СРСР 19.04.1986 видано наказ №2c від 19.04.1985 «Про керівний склад, служби та формування цивільної оборони» із грифом «Таємно», відповідно до якого створено пункт управління Цивільної оборони Чорнобильської АЕС (пункт 1 наказу): для організації виконання завдань по забезпеченню заходів цивільної оборони, підготовки спеціального формування, невоєнізованих формувань ЦО і керівництва ними при проведенні рятувальних і невідкладних аварійно-відновлювальних робіт створено служби цивільної оборони ЧАЕС.

28.05.1986 Чорнобильською атомною електростанцією імені В.І. Леніна ВПО «Союзатоменерго» Міністерства енергетики і електрифікації СРСР видано наказ «Про створення відділу мобілізаційної підготовки та цивільної оборони» №4с, згідно з яким з 01.06.1985 створено відділ мобілізаційної підготовки та цивільної оборони у відповідності із штатним розписом, затвердженим 23.05.1985, в документах відкритого характеру відділ мобілізаційної підготовки та цивільної оборони іменувати умовно «другий відділ», на начальника відділу мобілізаційної підготовки та цивільної оборони покладено виконання функціональних обов`язків начальника штаба цивільної оборони Чорнобильської АЕС, наказано вважати начальника штабу Цивільної оборони і другого відділу заступником начальника цивільної оборони ЧАЕС, що має право від імені начальника Цивільної оборони віддавати з питань Цивільної оборони і мобілізаційної роботи усні і письмові розпорядження, обов`язкові для виконання усіма працівниками ЧАЕС, включаючи керівний склад.

Відповідно до вимог нормативно-правових актів з Цивільної оборони, чинними на момент аварії на Чорнобильській катастрофі, зокрема, Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради міністрів СРСР від 18.03.1976 №201-78, наказів заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР від 06.06.1975 №90 (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та від 29.06.1976 №92 (настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (Сільському на сільськогосподарському об`єкті народного господарства), розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 №01, від 30.04.1986 №02, від 04.05.1986 №16, від 19.05.1986 №52 та інші), цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об`єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов`язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають дітей до 8 років.

Аналогічну правову позицію була висловлено Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної держадміністрації в інформаційній довідці від 08.08.2019 №01.1-14/895.

При цьому, жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов`язковості видання розпорядчого документу про залучення конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони.

До служб цивільної оборони відносяться:

- служба зв`язку і оповіщення - для сповіщення населення про загрозу стихійного лиха, аварій, катастроф і інших надзвичайних ситуацій, а також для підтримання зв?язку з керівництвом і формуваннями цивільної оборони;

- служба охорони громадського порядку (ОГП) для підтримання порядку, охорони громадської власності і особистого майна громадян в мирний і воєнний час:

- протипожежна служба - для профілактики, локалізування і гасіння пожеж;

- медична служба - для надання медичної допомоги ураженим і проведення санітарно гігієнічних, профілактичних заходів;

- інженерна служба - для забезпечення побудови захисних споруд;

- комунально-технічна служба - для ліквідації аварій на спорудах комунального господарства;

- технічна служба - для організації і здійснення технічно Правильного обслуговування, експлуатації і ремонту техніки і приладів;

- транспортна служба - для забезпечення всіх видів перевезень в інтересах цивільної оборони;

- служба енергопостачання і світломаскування

- для забезпечення постачання електроенергією об`єктів і транспорту, ліквідації аварій на електромагістралях, забезпечення режимів затемнення;

- служба санітарної обробки-для проведення санітарної обробки населення, знезаражування територій, споруд, техніки, транспорту;

- служба продовольчого постачання - для забезпечення населення продуктами харчування, предметами першої необхідності і захисту запасів продовольства, харчової сировини і промислових товарів;

- служба матеріально-технічного постачання - для забезпечення об`єктів народного господарства і невоєнізованих формувань всіма видами матеріальних засобів;

- служба сховищ та укриттів для забезпечення сховищ і підтримання їх в постійній готовності.

Отже, комплексна експедиція ІАЕ ім.. І.В. Курчатова, в якій позивач працював водієм з 05.07.1988 по 31.03.1990 та з 05.01.1995 по 30.01.1996 входила і входить до складу Цивільної оборони України. Також відповідно до наявного в матеріалах справи копії маршрутного листа встановлено факт того, що позивач у вказані вище періоди працював в 30-ти кілометровій зоні Чорнобильської АЕС.

Ця обставина підтверджується трудовою книжкою, маршрутним листом, довідкою Державного підприємства регіонального моніторингу навколишнього середовища дозиметричного контролю «Радек» Міністерства України у справах захисту населення від наслідків аварії на Чернобильській АЕС, довідки комплексної експедиції ИАЕ ім. І.В. Курчатова.

Отже, в період з 05.07.1988 по 31.03.1990 та з 05.01.1995 по 30.01.1996, позивач безпосередньо працював в 30-ти кілометровій зоні Чорнобильської АЕС та перебував у складі служби Цивільної оборони.

Судом встановлено, що позивача визнано інвалідом другої групи довічно та захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків на ЧАЕС, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Згідно п.1 ч.2 ст.7 Закону №3551-XII до інвалідів війни належать військовослужбовці, особи вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Згідно п.9 ст.7 Закону №3551-XII до інвалідів війни належать особи, залучені до складу формувань цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворовань. пов?язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Отже, позивач як учасник ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань цивільної оборони став інвалідом внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи та має право отримати статус інваліда війни. Відтак, суд вважає за необхідне визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області у наданні ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення інваліда війни.

Згідно із ч.4 ст.245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному п.4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З аналізу норми ст.245 КАС України суд приходить до висновку, що суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення на користь позивача.

Тобто, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Виходячи з аналізу матеріалів справи, суд вважає, що позивачем виконано всі умови та надано всі документи для встановлення статусу інваліда війни та видачі посвідчення, втім відповідачем, як встановлено матеріалами справи, у задоволенні цього питання позивачу було відмовлено.

Отже, з урахуванням викладених вище обставин, суд вважає за необхідне зобов`язати Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області надати статус ОСОБА_1 особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, відповідно до п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність вчинених дій.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Під час звернення з даним позовом до суду позивач судовий збір не сплачував, оскільки є звільненим від сплати судового збору як особа віднесене до 1 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Таким чином, судовий збір за рахунок відповідача на користь позивача відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст.6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, відповідно до п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області (адреса: 07300, Київська область, місто Вишгород, вулиця Набережна, будинок 8А, ) надати статус ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, відповідно до п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.