Справа № 200/17464/21
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року справа №200/17464/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року (повне судове рішення складено 30 вересня 2022 року) у справі № 200/17464/21 (суддя в І інстанції Циганенко А.І.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі Управління), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №240 від 09 квітня 2021 року щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву від 05 квітня 2021 року про призначення пенсії, зарахувавши до загального трудового стажу періоди роботи з 05 березня 1985 року по 23 серпня 1985 року у Донецькому заводі крупнобудівельного домобудування Домобудівельного комбінату, та з 18 вересня 1985 року по 12 вересня 1990 року у Донецькому автотранспортному підприємстві №11424.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 05 квітня 2021 року подав заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 09 квітня 2021 року Великоновосілківським об`єднаним управління Пенсійного фонду України Донецької області було прийнято рішення №240 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного стажу. Згідно з рішенням до стажу не зараховані періоди роботи з 05 березня 1985 року по 23 серпня 1985 року, оскільки не вказана дата підстави прийняття, та з 18 вересня 1985 року по 12 вересня 1990 року, так як відтиск печатки не чіткий, що унеможливлює ідентифікувати назву підприємства.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії №240, прийняте 09 квітня 2021 року Великоновосілківським об`єднаним управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05 квітня 2021 року про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років. Позивач 05 квітня 2021 року звернувся до управління засобами Веб-порталу із заявою про призначення пенсії за віком на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно з записами №6-7 трудової книжки від 30.09.1982 НОМЕР_1 при прийомі на роботу, відсутня дата підстави прийняття. Так, як ведення трудової книжки здійснено в порушення п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, та п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 підстав для врахування періодів роботи з 05.03.1985 по 23.08.1985 до страхового стажу немає. Уточнююча довідка позивачем не надана. До страхового стажу не зарахований період роботи з 18.09.1985 по 12.09.1990 в Донецькому автотранспортному підприємстві, так як відтиск печатки на звільненні нечіткий, що унеможливлює ідентифікувати назву підприємства. За наданими документами страховий стаж робо боти позивача склав 25 років 04 місяці 24 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. За таких обставин ОСОБА_2 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та рекомендовано звернутися за призначенням пенсії за віком при наявності необхідного страхового стажу. За наявним стажем 25 років 04 місяці 24 дні та в умовах діючого на даний час законодавства право на пенсійну виплату виникає після досягнення 63 років, тобто з 04.09.2023.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

05 квітня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подав до Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області заяву про призначення пенсії за віком.

09 квітня 2021 року Великоновосілківським об`єднаним управління Пенсійного фонду України Донецької області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії №240, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно з рішенням страховий стаж (неповний) 25 років 4 місяці 24 дня. Згідно з записами №6-7 трудової книжки від 30.09.1982 НОМЕР_1 при прийомі на роботу, відсутня дата підстави прийняття. Так, як ведення трудової книжки здійснено в порушення п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, та п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 підстав для врахування періодів роботи з 05.03.1985 по 23.08.1985 до страхового стажу немає. Уточнююча довідка не надана. До страхового стажу не зарахований період роботи з 18.09.1985 по 12.09.1990 в Донецькому автотранспортному підприємстві, так як відтиск печатки на звільненні нечіткий, що унеможливлює ідентифікувати назву підприємства. За наданими документами страховий стаж роботи позивача склав 25 років 04 місяці 24 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. За таких обставин ОСОБА_2 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Україна є […] правова держава (стаття 1 Конституції України) .

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (стаття 46 Конституції України).

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закону №1058-ІV).

Закон №1788-ХІІ був введений в дію з 01 січня 1992 року в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року в повному обсязі.

01 січня 2004 року набув чинності Закон №1058-ІV.

Відповідно до частини 2 статі 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 4 травня 1998 року №401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» згідно постанов Кабінету Міністрів України №1854 від 12 грудня 2002 року та №303 від 12 березня 2003 року.

Отже, під час обчислення страхового стажу позивача за 1985-1990 роки відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-ІV.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 2 наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, визначено, що у зв`язку з прийняттям цього наказу Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 №252), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 №412, не застосовується.

Згідно з пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку №637).

Пунктом 20 Порядку №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 у справі №234/13910/17 виклав висновок про те, що «...надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутністю трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення».

Позивач на підтвердження своїх вимог надав суду трудову книжку від 30 вересня 1982 року НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 .

В записі №6 про прийом на роботу ОСОБА_1 на Донецькій завод крупнопанельного домобудівництва Домобудівельного комбінату №1 відсутня дата видання наказу 105-к.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а сформулював висновок про те, що «формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист».

Отже, відповідач протиправно відмовив в зарахуванні вказаного періоду до страхового стажу позивача.

У справі, що розглядається, спір виник щодо записів, які не визначають право позивача на пільгове пенсійне забезпечення, а тому, подання уточнюючої довідки в даному випадку чинним законодавством не передбачено.

До страхового стажу відповідачем також не зарахований період роботи з 18.09.1985 по 12.09.1990 в Донецькому автотранспортному підприємстві, так як відтиск печатки на звільненні нечіткий, що унеможливлює ідентифікувати назву підприємства.

В трудовій книжці від 30 вересня 1982 року НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 за спірний період містяться наступні записи:

Донецьке автотранспортне підприємство 32928

запис №8 18.09.1985 прийнятий водієм автобусу 3 класу, наказ 208к 18.9.85

запис №10 Донецьке АТП 32928 перейменовано в Донецьке АТП 37830, наказ 57 20.3.86; Донецьке АТП 37830 перейменовано в Донецьке АТП 11424, наказ 1 від 15.07.88 Міністерства транспорту УРСР

запис №11 звільнений за власним бажанням, стаття 38 КЗпП УРСР у зв`язку із зміною місця проживання, наказ 241к від 12.09.90.

Отже, у трудовій книжці наявні достатні відомості для підтвердження страхового/ трудового стажу за цей період.

Таким чином, підстави для відмови в зарахування даного періоду до страхового стажу є протиправними.

09 жовтня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №925 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» якою реорганізовані деякі територіальні органи Пенсійного фонду України в Донецькій області шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, зокрема, Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Отже, на теперішній час Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є органом, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання позивача.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п. 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року у справі № 200/17464/21 залишити без змін.

Повне судове рішення 18 квітня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

І. Д. Компанієць