Справа № 160/7425/23
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

17 квітня 2023 року Справа 160/7425/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань, відповідача-3: Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№ 89)» про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

11 квітня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач).

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Південно Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції й Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№ 89)» протиправною;

- стягнути солідарно за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (будинок № 26, вулиця Набережна Перемоги, місто Дніпро, Дніпропетровська область, Україна, 49094; ідентифікаційний код юридичної особи: 21910427), з Південно Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (будинок № 4, вулиця Короленка, місто Дніпро, Дніпропетровська область, Україна, 49070; ідентифікаційний код юридичної особи: 40867332) та з Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№ 89)» (будинок № 1, вулиця Данили Галицького, місто Дніпро, Дніпропетровська область, Україна, 40102; ідентифікаційний код юридичної особи: 08562909) на користь Громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (квартира АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) 308 049 (триста вісім тисяч сорок дев`ять) гривень 37 (тридцять сім) копійок.

Позовна заява обґрунтована протиправністю бездіяльності відповідачів, яка призвела до виникнення перед позивачем заборгованості з виплати пенсії.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/7425/23 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Перевіривши позовну заяву на відповідність вимогам ст. ст. 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що вона підлягає залишенню без руху, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначається зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

В позовній заяві позивач зазначає «Обґрунтований розрахунок суми, що стягується складає: 308049 грн розмір заборгованості». Наведене зазначення не відповідає вимогам вказаної норми права, оскільки за змістом вимагається навести розрахунок із його обґрунтуванням, а не процитувати положення законодавства. Таким чином, позивач не дотримався вказаної норми права, оскільки заміст наведення обґрунтованого розрахунку суми, що стягується (яким чином виникла саме ця сума, які її складові, чим підтверджуються такі складові і так далі) позивач лише вказав у позовній заяві «обґрунтований розрахунок суми, що стягується», однак ця фраза у позовній заяві не є обґрунтованим розрахунком сум за змістом.

Згідно з п. 4 ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Позивачем заявлено позовну вимоги про визнання бездіяльності відповідачів протиправною, однак не конкретизовано в чому полягає бездіяльність кожного з відповідачів або яким чином ними спільно було вчинено бездіяльність, яка виразилась в конкретній сумі, яку зазначено позивачем, окремо щодо кожного з відповідчів.

Також позивачем заявлено позовну вимоги про солідарне стягнення з відповідачів суми: 308049,37 грн, однак позивачем не конкретизовано чим є ця сума (заборгованістю, боргом, невиплаченою доплатою тощо).

Окрім цього, позивачем не обґрунтовано солідарне стягнення з відповідачів вказаної суми, в т.ч. не вказано конкретно діяння кожного з відповідачів, які в рівній мірі призвели до єдиного правового наслідку, в зв`язку з чим їх відповідальність має бути солідарною.

Разом з цим, позивачем не обґрунтовано визначення відповідача-2 відповідачем у справі, в т.ч. не обґрунтовано протиправність його діянь, зв`язок цих діянь із вимогою про стягнення коштів.

При цьому позивачем також не вказано зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, тобто конкретне обґрунтування в зв`язку з чим кожного з них позивач визначає відповідачем у справі (які саме діяння відповідного суб`єкта були вчинені, чому такі діяння є протиправними, яким чином такі діяння пов`язані із позовною вимогою про стягнення коштів).

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

За загальним правилом для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк (ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, перебіг строку для звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не може визнаватися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Щодо відліку строку звернення із адміністративним позовом, суд зазначає, що порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися", що містяться в ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. При визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Крім того, поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Відповідно до викладених обставин справи позивачу:

1) на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року у справі №160/6295/20 з 16.11.2016 року призначена пенсія за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», доплата до пенсії за період з 16.11.2016 року по 31.12.2020 року складає 112290,26 грн. Вказане підтверджується листом відповідача-1 від 21.01.2021 року №1828-26217/З-01/8-0400/23;

2) на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року у справі №160/6905/21 проведено перерахунок пенсії з 01.04.2019 року в розмірі 68% від грошового забезпечення 11847,09 грн, яке зазначено у довідці від 02.03.2021 року №54, виданої Державною установою «Дніпровська виправна колонія», доплата на виконання рішення суду за період з 01.04.2019 року по 30.04.2022 року складає 195759,11 грн. Вказане підтверджується листом відповідача-1 від 28.02.2023 року №6774-4099/З-01/8-0400/23.

Позивач визначив суму до стягнення з відповідачів шляхом складання розміру доплат до пенсії, які утворилися в результаті вже виконання судових рішень, ухвалених на користь позивача (112290,26 + 195759,11 = 308049,37 грн). Підставами утворення такої заборгованості позивач визначив бездіяльність відповідачів.

Водночас, про виникнення частини суми, яка заявлена до стягнення (доплата до пенсії на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року у справі №160/6295/20 у розмірі 112290,26 грн позивач дізнався з листа відповідача-1 від 21.01.2021 року №1828-26217/З-01/8-0400/23. Більш того, судові рішення, на підставі яких відповідач-1 перерахував пенсію позивача ухвалені та набрали законної сили в 2020 році (у справі №160/6295/20) та в 2021 році (у справі №160/6905/21). Відповідно, про виникнення доплати до пенсії за період часу між датою, з якої проведено перерахунок, та датою проведення перерахунку, позивач повинен був дізнатися разом із виконанням відповідних судових рішень.

Вищевказане вказує на пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду.

Суд зазначає, що за практикою Європейського Суду з прав людини, у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський Суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Згідно висновків викладених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Фогарді проти Сполученого Королівства", право доступу до суду не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням; вони дозволені тому, що право доступу до суду, в силу своєї природи, потребує регулювання з боку держави, а також і рішення Європейського суду з прав людини "Устименко проти України", яке набуло статусу остаточного 29.01.2016р., про те, що причини поважності пропуску строку звернення до суду повинні бути досліджені судом та повинні бути обґрунтованими та вмотивованими.

Позивачем, також до позовної заяви не додано заяви про поновлення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом, до якої не надано доказів поважності причин його пропуску в порушення вимог ч. 6 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, згідно із частиною четвертою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи викладене, позовну заяву слід залишити без руху із встановленням позивачу строку для усунення вказаних в цій ухвалі недоліків позовної заяви в спосіб подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням підстав, разом із доказами в їх обґрунтування.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 123, 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч.1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України).

За таких обставин, суд вважає, за необхідне, дану позовну заяву залишити без руху із наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 160, 169, 171, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань, відповідача-3: Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№ 89)» про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів - залишити без руху.

Запропонувати позивачу протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали надати до суду:

- позовної заяви, оформленої відповідно до п. 3, 4 ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України із наведенням обґрунтованого розрахунку сум що стягуються та приведення змісту позовних вимог та викладу обставин справи відповідно до мотивувальної частини цієї ухвали, в примірниках відповідно до кількості учасників справи;

- заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску з наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України та пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями), згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко