Справа № 560/6761/22
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2023-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

О К Р Е М А У Х В А Л А
Справа № 560/6761/22
Головуючий у 1-й інстанції: Гнап Д. Д.
Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ватаманюка Р.В.
суддів: Капустинського М.М. Сапальової Т.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
позивач звернувся із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо непроведення повного розрахунку при звільненні, визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати середнього грошового забезпечення та компенсації втрати частини доходів, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення та компенсацію втрати частини доходів.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.11.2022 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо непроведення повного розрахунку при звільненні: невиплати у день звільнення індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за речове майно, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.10.2018 по 26.05.2022 включно.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.10.2018 по 26.05.2022 включно у сумі 87 058,90 грн 90 коп. (з відповідними відрахуваннями загальнообов`язкових платежів).

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплачених в строки індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за весь час затримки виплати.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплачених в строки індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за весь час затримки виплати.

У задоволенні решти позовних вимог, а саме щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплачених в строки грошової компенсації за речове майно - відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням сторони оскаржили його в апеляційному порядку.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2023 апеляційні скарги ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.11.2022 без змін.

Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено порушення вимог закону та зловживання процесуальними правами, допущене ІНФОРМАЦІЯ_2 , які полягають в наступному.

Як вбачається з матеріалів справи, суть спору в даній судовій справі зводиться до того, що відповідач не провів з позивачем при звільненні з військової служби остаточний розрахунок, у зв`язку з чим виникли обставини для нарахування та виплати позивачу середнього грошового забезпечення та компенсації втрати частини доходів.

Зокрема, статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, роботодавець в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що статтею 116 Кодексу законів про працю України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони, законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Частиною 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно матеріалів справи позивач звільнений у запас відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом "й", з 13.10.2018 виключений із списків о/с військового комісаріату.

Проте, не дивлячись на наявність сталого правового регулювання спірного питання, наявність правових висновків Верховного Суду відповідачем не проведена виплата всіх сум, що належать позивачу в день звільнення.

Вказане слугувало підставою для звернення позивача до суду із позовами щодо виплати належних йому при звільненні сум.

Так, рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.04.2020 у справі № 560/381/20, яке набрало законної сили, визнано необґрунтованою відповідь ІНФОРМАЦІЯ_3 від 23.12.2019 № 23 на звернення ОСОБА_1 щодо виплати останньому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій з 2017 по 2018 рік; визнано необґрунтованою невиплату ОСОБА_1 під час звільнення з військової служби грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій з 2017 по 2018 рік; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 вирішити питання про виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані ним календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій за період з 2017 по дату звільнення зі служби, виходячи з його грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

На виконання вищевказаного рішення суду відповідач нарахував та виплатив 02.07.2020 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій з 2017 по 2018 рік шляхом банківського переказу коштів у сумі 10689,63 грн на картковий рахунок позивача.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.01.2021 у справі № 560/6807/20, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

На виконання вищевказаного рішення суду відповідач нарахував та виплатив 07.04.2021 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 у сумі 4798,50 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.10.2021 у справі № 560/8126/21, яке набрало законної сили, визнано протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у виплаті грошової компенсації за належне до видачі та не отримане під час служби ОСОБА_1 речове майно, викладену в листі від 25.03.2021 № 13/1451; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 провести нарахування та виплатиту ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане ним під час служби речове майно; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 надати ОСОБА_1 довідку про вартість неотриманого ним під час проходження служби речового майна.

На виконання вищевказаного рішення суду відповідач нарахував та виплатив 23.02.2022 грошову компенсацію за неотримане під час служби речове майно у сумі 2210,26 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.10.2021 у справі № 560/6484/21, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця січень 2008 року; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця січень 2008 року, з врахуванням виплачених сум.

На виконання вищевказаного рішення суду відповідач нарахував та виплатив 27.05.2022 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця січень 2008 року у сумі 77572,36 грн.

Частинами 2 та 3 ст. 14 КАС України вказано, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ч. 2 та 4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Незважаючи на наявність судових рішень, які набрали законної сили, відповідачем, упродовж тривалого часу, вказані рішення не виконувалися, повний розрахунок відповідачем проведено лише 27.05.2022.

У зв`язку з невиплатою при звільненні вказаних сум відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що призведе до виділення додаткових коштів із бюджету.

Вказані обставини свідчать про порушення відповідачем норм матеріального та процесуального права, зокрема, невиплата належних позивачу сум тривалий час збільшила розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача.

Відтак, судом першої інстанції у даній справі позов задоволено частково та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення та компенсацію втрати частини доходів.

В подальшому, не дивлячись на обґрунтованість і зрозумілість судового рішення відповідач (суб`єкт владних повноважень) подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Водночас Сьомим апеляційним адміністративним судом неодноразово розглядалися аналогічні спори за результатами розгляду яких приймалися постанови, зокрема, від 13.02.2023 у справі № 240/37533/21, від 14.10.2022 у справі № 560/14633/21.

При цьому доводи апеляційної скарги зводять до незгоди із судовим рішення через "власне тлумачення" правових норм, без зазначення того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права судом першої інстанції (п. 6 ч. 2 ст. 296 КАС України).

Такі дії відповідача (суб`єкта владних повноважень) апеляційний суд розцінює як недобросовісні, зловживання процесуальними правами та такі, що суперечать завданню адміністративного судочинства, так такі, що спрямовані на безпідставне затягування розгляду справи (набуття судовим рішенням законної сили).

Відповідно до ст. 45 КАС України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1).

З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, вчинення дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (п. 1 ч. 2).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. 4).

Пунктом 6 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 вказано, що призначення на посади та звільнення з посад керівників та інших військовослужбовців територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки здійснюються відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців.

Трудові відносини працівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки регулюються законодавством про працю.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби державними службовцями, регулюються Законом України "Про державну службу".

Відповідно до п. 15 ч. 2 ст. 65 Закону України "Про державну службу" прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу, визначено як дисциплінарний проступок вчинення якого є підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ст. 249 КАС України суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Окрему ухвалу може бути винесено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій.

Відповідно до ст. 324 КАС України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Таким чином, з врахуванням наведених норм та обставин справи, апеляційний суд вважає, що подання даної апеляційної скарги це зловживання скаржником його процесуальним правом, невиконання обов`язку керуватися завданнями адміністративного судочинства, і такі дії спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання виконання судового рішення. Крім того, дії посадових осіб позивача (які готували процесуальні документи для звернення до суду) підлягають перевірці на предмет наявності в них складу дисциплінарного правопорушення.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне постановити окрему ухвалу, яку направити до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою недопущення аналогічних порушень в майбутньому, а також для вирішення питання про притягнення до відповідальності згідно п. 15 ч. 2 ст. 65 Закону України "Про державну службу" посадових осіб позивача відповідальних за наведені порушення закону та зловживання процесуальними правами.
Керуючись ст.ст. 243, 249, 324, 325, 328, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
1. Про встановлені порушення законодавства повідомити ІНФОРМАЦІЯ_2 , для вжиття заходів щодо недопущення аналогічних порушень в майбутньому та для вирішення питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідно до п. 15 ч. 2 ст. 65 Закону України "Про державну службу" посадових осіб відповідача.
2. З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, для надання відповіді встановити місячний строк з дня отримання окремої ухвали.
3. Копію окремої ухвали направити сторонам у справі для відома, контролю та використання у роботі.

Окрема ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Капустинський М.М. Сапальова Т.В.