Справа № 380/8138/22
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року

справа №380/8138/22

провадження № П/380/8196/22

Львівський окружний адміністративний суд:

в складі головуючої судді - Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання Лизак Д.А.,

за участі:

представника позивача Шпака В.В., згідно договору,

представника відповідача Аракчеєвої Ю.Д., згідно наказу,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівської області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправної вимоги, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі ГУ ДПС у Львівській області, відповідач), у якому просить суд:

- визнати протиправним нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016-2020 роки по об`єкту - нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3118,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1366709, та скасувати сформовані відповідачем податкові повідомлення-рішення від 07.07.2017 на суму 38675,64 грн. за 2016 рік, від 27.02.2018 № 16042-13 на суму 49896,00 грн. за 2017 рік, від 11.05.2019 № 0-1305 на суму 116101,76 грн. за 2018 рік, від 19.05.2020 № 0-1305 на суму 130135,01 грн. за 2019 рік та від 07.06.2021 №0-1305 на суму 67506,43 грн. за 2020 рік;

- визнати протиправною відмову ҐУ ДПС у Львівській області, викладену в листі від 21.07.2021 №21486/6/13-01-24, та зобов`язати ГУ ДПС у Львівській області здійснити перерахунок позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016-2020 роки по об`єкту - нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3118,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1366709, з врахуванням застосування пільги, передбаченої підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України;

- зобов`язати ГУ ДПС у Львівській області сформувати та подати до відповідного органу Державної казначейської служби України подання щодо повернення позивачу грошових коштів в сумі 116101,76 грн., сплачених згідно квитанції №43 від 26.09.2019.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивачу на праві приватної власності належить нерухоме майно - нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3118,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1366709. До складу об`єкта нерухомого майна загальною площею 3118,5 кв.м. входить: виробничий корпус літ. «А-1» площею 319,7 м.кв. (182А); будівля трансформаторної підстанції літ. «А-1», площею 8,2 м.кв. (182Б); будівля виробничого корпусу літ. «А-1», площею 344,1 м.кв. (182В); будівля виробничого корпусу літ. «А-2», площею 1431,7 м. кв.(182Г); будівля виробничого корпусу літ. «А-2», площею 925,9 м.кв. (182Д); будівля складу літ. «А-1» площею 88,9 м. кв. (182Е). З урахуванням ДК-018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, вищевказана нежитлова будівля відноситься до будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне (код 1251.9). Крім того, позивач з 26.05.2003 зареєстрований як фізична особа-підприємець, 10.02.2012 відомості про реєстрацію ФОП ОСОБА_1 включено до реєстру за №0052185. Основними видами діяльності ФОП ОСОБА_1 згідно ЄДРЮОФОП та ГО є, в тому числі: 18.12 Друкування іншої продукції, 18.13 Виготовлення друкарських форм, надання інших поліграфічних послуг, які віднесені до секції «С - ПЕРЕРОБНА ПРОМИСЛОВІСТЬ», 43.21 Електромонтажні роботи, який віднесено до секції «F - БУДІВНИЦТВО» відповідно до КВЕД ДК 009:2010. Саме для провадження вказаних видів діяльності протягом 2016-2020 років використовувались належні позивачу нежитлові приміщення у АДРЕСА_1 . Вказані будівлі в оренду, лізинг, позичку у вказаний період не надавались. Позивач вважає, що відповідачем податкові повідомлення-рішення, якими визначено суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомого майна, прийнято протиправно, оскільки не враховано положення п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, згідно якого не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, в тому числі: будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств (будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-Р КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку (в редакції Закону № 466-ІХ від 16.01.2020). Позивач також покликається на судову практику в аналогічних спорах, зокрема, постанову від 17.02.2020 у справі №820/3556/17 (адміністративне провадження №К/9901/23672/18), у якій Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, вирішив частково відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018, справа № 806/2676/17, та вказав, що застосування п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). Позивач дізнавшись з відомостей, які містяться в ЕКПП про існування у нього станом на 09.07.2021 недоїмки на суму 237521,61 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами - власниками нежитлової нерухомості, та встановивши існування у нього пільг зі сплати цього податку на підставі п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, в порядку п.п. 266.7.3. п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, через свого представника подав до контролюючого органу заяву від 15.07.2021, до якої долучено документи на право власності щодо об`єкту оподаткування, з яких вбачається належність такого об`єкту до промислових, а також документи на підтвердження використання такого об`єкту у підприємницькій діяльності за функціональним призначенням, - для промислового виробництва. У поданій заяві позивач внаслідок розбіжностей в даних податкового органу та даних, підтверджених платником податку на підставі відповідних документів, фактично просив здійснити перерахунок податку та скасувати рішення щодо нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 237521,61 грн., повернувши помилково сплачені ним кошти в сумі 116101,76 грн. Однак, ГУ ДПС у Львівській області листом від 21.07.2021 №21486/6/13-01-24 відмовило позивачу у здійсненні перерахунку з посиланням на те, що об`єкти нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, у тому числі тих які здійснюють підприємницьку діяльність, не визначені п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, як об`єкти нерухомості, що не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. З листа ГУ ДПС у Львівській області від 21.07.2021 №21486/6/13-01-24 також позивачу стало відомо, що незважаючи на те, що належна позивачу нежитлова промислова будівля не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, ГУ ДПС у Львівській області сформовано наступні податкові повідомлення-рішення: від 07.07.2017 на суму 38675,64 грн. за 2016 рік, від 27.02.2018 № 16042-13 на суму 49896,00 грн. за 2017 рік, від 11.05.2019 № 0- 1305 на суму 116101,76 грн. за 2018 рік, від 19.05.2020 № 0-1305 на суму 130135,01 грн. за 2019 рік по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за вищезазначений об`єкт нежитлової нерухомості. В подальшому позивачем отримано податкове повідомлення-рішення від 07.06.2021 №0-1305 на суму 67506,43 грн. за 2020 рік. Загальна сума недоїмки позивача зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами власниками нежитлової нерухомості, станом на 31.12.2021 становила 305028,04 грн. З огляду на наявність спеціального статусу будівлі та використання такої позивачем у підприємницькій діяльності за функціональним призначенням, нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016-2020 роки, шляхом формування податкових повідомлень-рішень від 07.07.2017 на суму 38675,64 грн. за 2016 рік, від 27.02.2018 № 16042-13 на суму 49896,00 грн. за 2017 рік, від 11.05.2019 № 0- 1305 на суму 116101,76 грн. за 2018 рік, від 19.05.2020 № 0-1305 на суму 130135,01 грн. за 2019 рік та від 07.06.2021 №0-1305 на суму 67506,43 грн. за 2020 рік є протиправним та такі рішення підлягають скасуванню. Крім того, 26.09.2019 згідно квитанції №43 позивачем сплачено 116101,76 грн. з призначенням платежу: «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки». Відтак, з огляду на протиправність нарахування позивачу податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016-2020 роки, та як наслідок відсутність у позивача недоїмки, такі кошти сплачені безпідставно та підлягають поверненню позивачу. Водночас, відмову відповідача у позасудовому проведенні перерахунку та, відповідно, в поверненні помилково сплачених позивачем до бюджету коштів не можна вважати правомірною. Зазначені у листі підстави для відмови суперечать установленій практиці застосування пільги, передбаченої п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, а сама відмова у перерахунку порушує права позивача та покладає на нього додаткове фінансове навантаження з сплати податку, від сплати якого позивач звільнений. І оскільки повернення коштів, безпідставно або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом в даному випадку є ГУ ДПС у Львівській області, то саме на ГУ ДПС у Львівській області покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету. За таких обставин позивач просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою від 13.06.2022 суддя Потабенко В.А. залишила позов без руху.

Ухвалою від 29.06.2022 суддя Потабенко В.А. прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження в адміністративній справі, вирішила її проводити в порядку загального позовного провадження.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву від 13.09.2022 (вх. № 58756). Зазначив, що ГУ ДПС у Львівській області, ознайомившись із адміністративним позовом ОСОБА_1 , заперечує проти такого, виходячи із наступного. Згідно п. п. 1, 2 розділу XI Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 № 822, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання заяви за формою № 5ДР (додаток 12) або заяви за формою №5ДРП (додаток 13) відповідно. Фізичні особи подають зазначені заяви особисто або через представника до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання), а у разі зміни місця проживання - до контролюючого органу за новим місцем проживання. Фізичні особи, які тимчасово перебувають за межами населеного пункту проживання, подають зазначені заяви особисто або через представника до будь-якого контролюючого органу. Однак, позивач такого обов`язку не виконав. В той же час, ГУ ДПС у Львівській області скеровувало оскаржувані податкові повідомлення-рішення на адресу: АДРЕСА_2 , оскільки при первинному отриманні реєстраційного номера облікової картки платника податків ОСОБА_1 вказав саме цю адресу, яку відповідальний працівник вніс до бази АРМ «Державний реєстр фізичних осіб платників податків». Слід зазначити, що при зміні адреси проживання чи прописки ОСОБА_1 не подав до контролюючого органу відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки, протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання заяви за формою №5ДР. З 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким введено новий вид податку для громадян України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. 01.01.2016 набрав чинності Закон України № 909-VІІІ від 24.12.2015 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», яким шляхом викладення в новій редакції ст. 266 Податкового кодексу України, було внесено зміни до податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Так, відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Водночас, положеннями зазначеної норми встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Дійсно, п.п. «є» п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України, до будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 Будівлі промисловості , що включає підкласи: 1251.1 Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості; 1251.2 Будівлі підприємств чорної металургії; 1251.3 Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості; 1251.4 Будівлі підприємств легкої промисловості; 1251.5 Будівлі підприємств харчової промисловості; 1251.6 Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості; 1251.7 Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості; 1251.8 Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості; 1251.9 Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне. Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000. Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) Будівлі промислові та склади належить клас (код 1251) Будівлі промислові, який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. Група «Будівлі промислові та склади» (код 125) включає клас «Будівлі промислові» (код 1251) та дев`ять підкласів, у тому числі «будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості» (код 1251.7). Також, відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 №530, економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції. Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (п. 30.2 ст. 30 Податкового кодексу України). Отже, підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування. Крім того, застосування п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 17.02.2020 по справі №820/3556/17. Зазначене нерухоме майно позивача за своїми будівельно-технічними характеристиками є промисловими будівлями, сам позивач звернувся з позовом як фізична особа, власник нерухомого майна, набутого за договором купівлі - продажу, доказів зайняття видом діяльності, яка відповідає призначенню будівлі - не представлено. Із врахуванням вказаних обставин, таке майно у розумінні п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу може виступати об`єктом оподаткування, оскільки не використовується позивачем у господарській діяльності. Враховуючи вищезазначене, у ГУ ДПС у Львівській області були законні підстави для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, що має наслідком відмову у задоволенні позовних вимог.

19.09.2022 за вх. № 14315ел від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої у відповідності до ч. ч. 3, 8 ст. 79 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач, повинен подати суду докази разом із поданням відзиву. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли, особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість х подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідачем подано відзив на позовну заяву лише 12.09.2022 (зареєстрований в підсистемі «Електронний суд» 13.09.2022) та такий не містить клопотання про поновлення відповідного процесуального строку чи поважних причин ненадання відповідачем відзиву додатків до нього (доказів по справі) у встановлений судом строк, як не містить й доказів направлення копії відзиву позивачу. До поданого відзиву відповідачем також не долучено оспорюваних податкових повідомлень-рішень від 07.07.2017 на суму 38675,64 грн. за 2016 рік, від 27.02.2018 № 16С 13 на суму 49896,00 грн. за 2017 рік, від 11.05.2019 № 0-1305 на суму 116101,76 грн. за 2018 рік, від 19.05.2020 № 0-1305 на суму 130135,01 грн. за 2019 рік, на підставі яких згідно листа ГУ ДПС у Львівській області від 21.07.2021 №21486/6/13-01-24 виникла заборгованість позивача з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Покликаючись на направлення зазначених повідомлень-рішень на адресу: АДРЕСА_2 , відповідних доказів до відзиву відповідач не долучив. У відзиві відповідач, визнаючи, що належне позивачу нерухоме майно, щодо якого, на думку відповідача, у позивача виникли зобов`язання щодо сплати податку, відноситься до об`єктів промисловості (є промисловими будівлями), покликається на те, що ОСОБА_1 звернувся до суду, як фізична особа - власник нерухомого майна, і не представив доказів зайняття ним видом діяльності, який відповідає призначенню будівлі, а тому таке майно у розумінні п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України може виступати об`єктом оподаткування. Однак, позивач з такими висновками не погоджується з огляду на наступне. Статтею 266 Податкового кодексу України не визначено такого платника як фізична особа підприємець, водночас, платником податку є фізична особа - власник об`єктів нежитлової нерухомості, відмінне від земельної ділянки, на умовах, передбачених для фізичних осіб та як фізична особа. Чинне законодавство не виділяє такого суб`єкта права власності як фізична особа - підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи-підприємця. Отже, з урахуванням наведеного, правовий статус підприємця для фізичної особи - це виключно реалізація додаткових прав та обов`язків, які накладаються цим статусом, а відокремлення майна, фізичної особи та фізичної особи-підприємця є необґрунтованим. Саме до таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, виклавши їх у постанові від 28.07.2021 у справі № 916/403/21, які підтримані 22.09.2021 Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 221/4599/19-ц, провадження № 61-8520св21. Тобто, суб`єктом права власності, зокрема на нерухоме майно, визнається саме фізична особа, яка має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності за умови державної реєстрації її як підприємця без статусу юридичної особи. При цьому, правовий статус фізичної особи-підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у її власності, однак дозволяє його використання особою, в тому числі, в межах підприємницької діяльності (в тому числі відповідно до призначення такого майна), що провадиться такою особою, з врахуванням видів діяльності які містяться в ЄДРЮОФОП та ГФ. Також представник позивача звернув увагу на постанову від 17.02.2020 у справі №820/3556/17 (адміністративне проваджені №К/9901/23672/18), де Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборі та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, зазначив, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику. Судова палата вважала, що обмежувальне тлумачення за рахунок введення додатком ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може буз застосовано, оскільки положеннями п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Обмежень щодо використання або невикористання таких об`єктів нерухомості і функціональним призначенням у п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не передбачалось. Позивач з 26.05.2003 зареєстрований як фізична особа-підприємець, 10.02.2012 відомості про реєстрацію ФОП ОСОБА_1 включено до реєстру за №0052185. Основними видами діяльності ФОП ОСОБА_1 згідно даних ДРЮОФОП та ГО та даних щодо платника податку, є, в тому числі: 18.12 Друкування іншої продукції, 18.13 Виготовлення друкарських форм, надання інших поліграфічних послуг, які віднесені до секції «С ПЕРЕРОБНА ПРОМИСЛОВІСТЬ» (що відповідають функціональному використанню належних позивачу будівель), 43.21 Електромонтажні роботи, який віднесено до секції «F БУДІВНИЦТВО» відповідно до КВЕД ДК 009:2010. Саме для провадження вказаних видів діяльності протягом 2016-2020 років використовувались належні позивачу нежитлові приміщення у АДРЕСА_1 . Вказані будівлі в оренду, лізинг, позичку у вказаний період не надавались. Зазначені обставини відповідачем у відзиві не спростовано, доказів протилежного надано.

Ухвалою від 01.11.2022 суд витребував у відповідача докази у справі.

Протокольною ухвалою суду від 01.11.2022 суд закінчив підготовче провадження і призначив судове засідання у справі.

20.02.2023 за вх. №11825 від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі.

Представник позивача у судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судових засіданнях проти позову заперечила, просила в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивачу на підставі договору купівлі-продажу будівлі з одночасною передачею цієї будівлі в іпотеку від 27.03.2007, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Луцевич М.Д, зареєстрованого за № 462, на праві приватної власності належить нерухоме майно - нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3118,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1366709.

Право власності зареєстровано 02.04.2007, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності №14102065.

До складу об`єкта нерухомого майна, загальною площею 3118,5 кв.м. входить: виробничий корпус літ. «А-1» площею 319,7 кв.м. (182А); будівля трансформаторної підстанції літ. «А-1», площею 8,2 кв.м. (182Б); будівля виробничого корпусу літ. «А-1», площею 344,1 кв.м. (182В); будівля виробничого корпусу літ. «А-2», площею 1431,7 кв.м. (182Г); будівля виробничого корпусу літ. «А-2», площею 925,9 кв.м. (182Д); будівля складу літ. «А-1» площею 88,9 кв.м. (182Е).

ОСОБА_1 з 26.05.2003 зареєстрований як фізична особа-підприємець, 10.02.2012 відомості про реєстрацію ФОП ОСОБА_1 включено до реєстру за №0052185.

Основними видами діяльності ФОП ОСОБА_1 згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі, є: 18.12 Друкування іншої продукції, 18.13 Виготовлення друкарських форм, надання інших поліграфічних послуг.

Вказані будівлі в оренду, лізинг, позичку у вказаний період не надавались, що не заперечується сторонами у справі.

Протягом 2016-2020 років ГУ ПДС у Львівській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 07.07.2017, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2016 рік в розмірі 38675,64 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 27.02.2018 № 16042-13, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2017 рік в розмірі 49896,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 11.05.2019 № 0-1305, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2018 рік в розмірі 116101,76 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 19.05.2020 № 0-1305, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2019 рік в розмірі 130135,01 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 07.06.2021 № 0-1305, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2020 рік в розмірі 67506,43 грн.

Відповідно до квитанції № 43 від 26.09.2019 ОСОБА_1 сплатив податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 116101,76 грн.

В подальшому позивач через представника ОСОБА_2 звернувся до ГУ ДПС у Львівській області з листом від 15.07.2021, в якому просив скасувати нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, та повернути сплачений відповідно до квитанції № 43 від 26.09.2019 податок в сумі 116101,76 грн., як помилково перерахований. При цьому, позивач наголошував на наявності у нього пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, відповідно до п.п «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України. Зазначав, що наявні у приватній власності нежитлові будівлі належать до будівель інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне.

ГУ ДПС у Львівській області листом № 21486/6/13-01-24-07 від 21.07.2022 відмовило ОСОБА_1 у поверненні помилково сплачених сум податку та зазначило, що об`єкти нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, у тому числі тих, хто здійснює підприємницьку діяльність, не визначені п.п «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України як об`єкти нерухомості, що не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Таким чином, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нарахований ОСОБА_1 відповідно до п.п «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

Крім того, ГУ ДПС у Львівській області повідомила ОСОБА_1 про формування та направлення на його адресу податкових повідомлень-рішень від 07.07.2017 на суму 38675,64 грн. за 2016 рік, від 27.02.2018 № 16042-13 на суму 49896,00 грн. за 2017 рік, від 11.05.2019 № 0-1305 на суму 116101,76 грн. за 2018 рік, від 19.05.2020 № 0-1305 на суму 130135,01 грн. за 2019 рік та від 07.06.2021 №0-1305 за 2020 рік на суму 67506,43 грн. за об`єкт нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 3118,5 кв.м.

Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями та вважаючи свої права порушеними в частині незастосування податковим органом пільги, передбаченої п.п «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Тобто, спірним у даній справі є можливість застосування податковим органом пільги, передбаченої п.п «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, до оподаткування нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3118,5 кв.м., та що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Стаття 266 ПК України регулює питання, пов`язані зі нарахуванням та сплатою податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (в редакції статті, чинної на момент виникнення спірних правовідносин 2016-2020 років, до 23.05.2020).

Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування, крім іншого, будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств (п. «є»).

Базою оподаткування, згідно п. 266.3 ПК України, є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України передбачено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Податковим періодом згідно п.п. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України є базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості;

ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку (п.п. 266.7.1. п.266.7 ст. 266 ПК України).

Відповідно до 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Щодо новоствореного (нововведеного) об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт.

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Відповідно до п.п. 266.7.3 п.266.7 ст. 266 ПК України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо:

об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;

розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;

права на користування пільгою із сплати податку;

розміру ставки податку;

нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Фізичні особи можуть сплачувати податок у сільській та селищній місцевості через каси сільських (селищних) рад або рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про прийняття податків (п.п. 266.9.1. п. 266.9 ст. 266 ПК України).

Податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (п.п. 266.10.1. п. 266.10 ст. 266 ПК України).

Відповідно до п.п. 266.10.2 п. 266.10 ст. 266 ПК України у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Відповідно до п.п. 266.10.3 п. 266.10 ст. 266 ПК України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Пунктами 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус судді» від 02.06.2016 висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В своїй постанові Верховний Суд в складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі № 820/3556/17 (№ в ЄДРСР 87656460) частково відступив від правової позиції, викладеної раніше в аналогічних спорах, і зазначив таке: «Судова палата в цій справі вирішила частково відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 справа № 806/2676/17, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, та сформувати новий правовий висновок, відповідно до якого визначити, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).».

Тобто, Верховний Суд зазначив, що застосування п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе при дотриманні двох умов: 1) у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні особи, в тому числі нерезиденти; 2) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Суд вже вказував вище, що ОСОБА_1 з 26.05.2003 зареєстрований як фізична особа-підприємець, 10.02.2012 відомості про реєстрацію ФОП ОСОБА_1 включено до реєстру за №0052185.

Основними видами діяльності ФОП ОСОБА_1 згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі, є: 18.12 Друкування іншої продукції, 18.13 Виготовлення друкарських форм, надання інших поліграфічних послу, які віднесені до секції «С - ПЕРЕРОБНА ПРОМИСЛОВІСТЬ», 43.21 Електромонтажні роботи, який віднесено до секції «F - БУДІВНИЦТВО» відповідно до КВЕД ДК 009:2010.

Як випливає з матеріалів справи, а саме довідки № 24-10/22-1 від 24.10.2022, ФОП ОСОБА_1 протягом 2016-2020 років використовував належне йому нерухоме майно - нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3118,5 кв.м., у власній підприємницькій діяльності виготовлення поліграфічної продукції.

Долученими до матеріалів справи договорами № б/н від 07.12.2020, № б/н від 12.10.2020, № б/н від 18.11.2019, № б/н від 11.11.2019, № б/н від 09.12.2019, № б/н від 11.11.2018, № б/н від 16.12.2018, № б/н від 14.10.2018, № б/н від 13.11.2017, № б/н від 11.12.2017, № б/н від 16.10.2017, № б/н від 14.11.2016, № б/н від 17.10.2016, № б/н від 09.12.2016, № б/н від 10.10.2016, а також накладними № 21 від 09.12.2020, № 13 від 16.10.2020, № 28 від 21.11.2019, № 21 від 18.11.2019, № 30 від 11.12.2019, № 8 від 13.11.2018, № 10 від 18.12.2018, №6 від 18.10.2018, № 14 від 16.11.2017, № 17 від 14.12.2017, № 12 від 20.10.2017, № 8 від 17.11.2016, № 7 від 18.10.2016, № 9 від 14.12.2016, № 5 від 10.10.2016 підтверджується виконання ФОП ОСОБА_1 для Благодійного фонду ім. Бориса Возницького, ФОП ОСОБА_3 , Громадської організації «Шляхетне братство» виконання робіт з виготовлення поліграфічної продукції.

Таким чином, умови, за яких відповідно до п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств (п. «є») не є об`єктом оподаткування, у випадку позивача щодо належної йому на праві власності будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3118,5 кв.м., дотримано.

Щодо наявної у ФОП ОСОБА_1 матеріально-технічної бази, необхідної для здійснення підприємницької діяльності з виготовлення поліграфічної продукції, то згідно довідки № 20-02/22-1 від 20.02.2023 ФОП ОСОБА_1 протягом 2016-2022 років використовував належне йому обладнання: офсетну друкарську машину Adast Romayor 314, ультрафіолетову сушку, широкоформатний плотер (кольоровий), ламінатор, гільйотину поліграфічну для порізки паперу, комп`ютерну техніку, мережеве обладнання.

Інших доказів, ніж ті, що долучені до матеріалів справи, відповідачем не надано.

Враховуючи все наведене вище, суд вважає, що податковим органом всупереч вимогам п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України було визначено позивачу податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2016-2020 роки відповідно до податкових повідомлень-рішень від 27.02.2018 № 16042-13 на суму 49896,00 грн. за 2017 рік, від 11.05.2019 № 0-1305 на суму 116101,76 грн. за 2018 рік, від 19.05.2020 № 0-1305 на суму 130135,01 грн. за 2019 рік та від 07.06.2021 №0-1305 на суму 67506,43 грн. за 2020 рік, в зв`язку з чим такі є протиправними та підлягають скасуванню.

Суд також звертає увагу на наступне.

Позивачем, в тому числі, оскаржується податкове повідомлення-рішення від 07.07.2017 на суму 38675,64 грн. за 2016 рік.

Водночас, докази про його надсилання в адресу ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні, як і саме податкове повідомлення-рішення.

Представник відповідача в судових засіданнях неодноразово стверджував, що таке податкове повідомлення-рішення від 07.07.2017 на суму 38675,64 грн. за 2016 рік існує, водночас, надати його копію чи назвати його номер не зміг.

Ухвалою від 01.11.2022 суд витребував у ГУ ДПС у Львівській області вказане податкове повідомлення-рішення. Проте, ухвала про витребування доказів залишена відповідачем без виконання.

Також слід зазначити, що в інтегрованій картці ОСОБА_1 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, податкове повідомлення-рішення від 07.07.2017 на суму 38675,64 грн. за 2016 рік відображено лише 27.02.2018 і також без номера.

На запитання суду, чому грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, оформлене податковим повідомленням-рішенням від 07.07.2017 на суму 38675,64 грн. за 2016 рік відображено лише 27.02.2018 і чому таке не має номера, представник відповідача відповіді надати не зміг.

Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 за № 124/28254, затверджено Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків (з наступними змінами та доповненнями, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок).

Відповідно до п. п. 1, 2 Порядку такий розроблений відповідно до Податкового кодексу України (далі - Кодекс), Митного кодексу України, Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», законів з питань зовнішньоекономічної діяльності та інших законодавчих актів, згідно з якими контролюючим органам надано право визначати суми податкових та грошових зобов`язань, зменшувати (збільшувати) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшувати від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємне значення суми податку на додану вартість, застосовувати передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Цей Порядок визначає форму та порядок надіслання (вручення) контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків.

Розділом ІІ Порядку визначено порядок складання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень.

Так, відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку контролюючий орган визначає суму нарахування (зменшення) грошових, податкових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, що передбачені Кодексом або іншим законодавством, і складає податкове повідомлення-рішення у випадках, якщо:

1) платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявність показників, які підлягають декларуванню відповідно до вимог Кодексу, та наявність діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством;

2) дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, податкового кредиту, суми бюджетного відшкодування та/або завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, що заявлені у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;

3) згідно із законодавством з питань державної митної справи, податковим та іншим законодавством відповідальним за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;

4) дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб, таким податковим агентом;

5) результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях;

6) в інших випадках, коли надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення передбачено законом.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Порядку у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення за такими формами:

«Ф» - для платників податків - фізичних осіб, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних із порушенням податкового або іншого законодавства (додаток 1);

Р» - у разі виявлення за результатами перевірок завищення або заниження податкових зобов`язань платника податків та за наслідками таких перевірок, передбачених Кодексом, штрафних (фінансових) санкцій, пов`язаних з таким заниженням (завищенням) податкових зобов`язань (крім грошових зобов`язань та/або штрафних (фінансових) санкцій, визначених іншими формами податкових повідомлень-рішень) (додаток 2);

«Р1» - у разі виявлення за результатами перевірок заниження або завищення суми податкового кредиту та/або суми податкових зобов`язань для цілей розділу V Кодексу, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, що не призвело до виникнення грошових зобов`язань за результатами перевірки (крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки) (додаток 3);

«Ш» - у разі застосування штрафних санкцій за порушення строків сплати грошових зобов`язань (додаток 4);

«З» - за самостійне відчуження майна, яке перебуває у податковій заставі та щодо якого обов`язково потрібна попередня згода контролюючого органу на таке відчуження (додаток 5);

«В1» - у разі завищення заявленої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, у тому числі якщо заявлені до відшкодування суми податку на додану вартість на момент перевірки відшкодовані платнику податку (додаток 6);

«В3» - у разі відмови у наданні бюджетного відшкодування (додаток 7);

«В4» - у разі зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість (додаток 8);

«П» - у разі зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток (додаток 9);

С» - у разі застосування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та/або пені за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, в тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності (додаток 10);

ПС» - у разі застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового законодавства (крім штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), визначених іншими формами податкових повідомлень-рішень) (додаток 11);

«Д» - за результатами перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, у тому числі податкових агентів (юридичних або фізичних осіб), з питань правильності нарахування, повноти та своєчасності сплати податків та зборів, в тому числі податку на доходи фізичних осіб, при виплаті доходів на користь платників податків - фізичних осіб (додаток 12);

«Н» - за порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 Кодексу (додаток 13);

ПН» - у разі виявлення помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкових накладних, передбачених пунктом 201.1 статті 201 Кодексу та/або необхідності складання та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування до неї у випадках, передбачених Кодексом (додаток 14).

Відповідно до п. 3 розділу ІІ Порядку податкове повідомлення-рішення складається за кожним окремим податком, збором разом із штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) або штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), передбаченими Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією (штрафом) та пенею за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у тому числі за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

У разі зменшення контролюючим органом суми бюджетного відшкодування, зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платнику податків надсилаються (вручаються) окремі податкові повідомлення-рішення.

Податкове повідомлення-рішення у разі встановлення порушень вимог законодавства з питань державної митної справи складається контролюючим органом, крім випадків, коли розмір несплачених сум митних платежів з товарів, зазначених в одній митній декларації, або з товарів, відправлених протягом дня одним відправником на адресу одного одержувача, становить менш як 20 гривень.

Відповідно до п. 8 розділу ІІ Порядку при складанні податкового повідомлення-рішення йому присвоюється номер, який вноситься до реєстру, передбаченого пунктом 1 розділу IV цього Порядку, та складається з:

порядкового номера у межах підрозділу, який склав податкове повідомлення-рішення, - перші 7 цифр номера;

номера підрозділу, який склав податкове повідомлення-рішення, - наступні 4 цифри номера;

номера контролюючого органу - наступні 4 цифри номера (додатково для податкового повідомлення-рішення за формою "Ф").

Відповідно до п. 9 розділу ІІ Порядку до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності), зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.

Порядок надіслання (вручення) контролюючим органом податкових повідомлень-рішень платникам податків врегульовано розділом ІІІ Порядку.

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Порядку структурний підрозділ контролюючого органу, який склав податкове повідомлення-рішення відповідно до Кодексу, роздруковує його у двох примірниках (податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» - в одному примірнику) та після погодження з підрозділами правової роботи передає на підпис керівнику (виконуючому його обов`язки, його заступнику або уповноваженій особі) контролюючого органу.

При складанні у передбачених Кодексом випадках податкових повідомлень-рішень в електронній формі необхідно дотримуватись вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронний цифровий підпис".

Після підписання податкове повідомлення-рішення (крім податкового повідомлення-рішення за формою «Ф») не пізніше наступного робочого дня надсилається (вручається) платнику податків. Податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» надсилається (вручається) платнику податків у терміни, встановлені Кодексом для податків на майно фізичних осіб.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Порядку податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 Кодексу.

Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Порядку податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 Кодексу.

Відповідно до п. 4 розділу ІІІ Порядку дата надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення проставляється:

1) посадовою особою платника податків - юридичної особи (фізичною особою - платником податків або її законним представником) - у разі вручення податкового повідомлення-рішення під розписку (на обох примірниках, а при врученні податкового повідомлення-рішення форми «Ф» - на корінці податкового повідомлення-рішення);

2) працівником структурного підрозділу, до функцій якого належить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції, або відповідальною особою, визначеною керівником (виконуючим його обов`язки, його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу для виконання таких функцій, - у разі надіслання листом з повідомленням про вручення. При цьому повідомлення про вручення прикріплюється до примірника податкового повідомлення-рішення, який залишився в контролюючому органі (при направленні податкового повідомлення-рішення форми «Ф» - до корінця податкового повідомлення-рішення);

3) працівником структурного підрозділу або відповідальною особою, визначеною керівником (виконуючим його обов`язки, його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу для виконання таких функцій, - у разі надіслання документа засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронний цифровий підпис" відповідно до пункту 42.4 статті 42 Кодексу (починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем впровадження у роботу відповідного програмного забезпечення). При цьому квитанція про доставку в текстовому форматі, що свідчить про дату та час доставки документа платнику податків, прикріплюється до примірника податкового повідомлення-рішення, який залишився в контролюючому органі (у разі направлення податкового повідомлення-рішення форми "Ф" - до корінця податкового повідомлення-рішення).

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Порядку якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення через відсутність за місцезнаходженням платника податків (посадових осіб платника податків), їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштою (поштовою службою) в повідомленні про вручення, із зазначенням причин невручення.

Якщо контролюючим органом не отримано квитанції про доставку податкового повідомлення-рішення, направленого засобами електронного зв`язку, вживаються заходи, передбачені пунктом 42.4 статті 42 Кодексу.

Відповідно до п. 6 розділу ІІІ Порядку у разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом при його надісланні, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків. У разі встановлення такої помилки працівник структурного підрозділу, до функцій якого належить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції, або відповідальна особа, визначена керівником контролюючого органу для виконання таких функцій, забезпечує виправлення допущених при надісланні податкового повідомлення-рішення помилок та надсилає його повторно не пізніше наступного робочого дня з дня отримання відповідного повідомлення пошти (поштової служби).

Відповідно до п. 1 розділу IV Порядку структурний підрозділ контролюючого органу, який склав податкове повідомлення-рішення, вносить його до реєстру податкових повідомлень-рішень, надісланих (вручених) платникам податків - юридичним особам (додаток 15), або до реєстру податкових повідомлень-рішень, надісланих (вручених) платникам податків - фізичним особам (додаток 16), які ведуться в цілому в контролюючому органі.

Відповідно до п. 2 розділу IV Порядку відповідальним за достовірність інформації про податкове повідомлення-рішення у реєстрах податкових повідомлень-рішень є структурний підрозділ контролюючого органу, який склав таке податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 3 розділу IV Порядку після вручення (отримання інформації щодо вручення) податкового повідомлення-рішення платнику податків структурний підрозділ, до функцій якого належить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції, або відповідальна особа, визначена керівником контролюючого органу для виконання таких функцій, у той самий день передає другий примірник / корінець податкового повідомлення-рішення (з відміткою про вручення платнику податків) структурному підрозділу, який його склав (у разі надіслання податкового повідомлення-рішення поштою з повідомленням про вручення - разом із таким повідомленням про вручення або невручення поштового відправлення).

Відповідно до п. 4 розділу IV Порядку інформація про складене податкове повідомлення-рішення, про його надсилання (вручення) платнику податків, а також про отримання скарги або заяви у разі його адміністративного або судового оскарження та прийняті рішення за результатами таких оскаржень вноситься структурним підрозділом, до функцій якого належить вчинення відповідних дій, до відповідної інформаційної системи контролюючого органу з можливістю подальшого формування відповідних переліків податкових повідомлень-рішень.

Згідно ст. 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.

Платники податків, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті, можуть здійснювати листування з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

Листування контролюючих органів з платниками податків, зазначеними в абзаці першому цього пункту, здійснюється засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги" шляхом надіслання документа в електронний кабінет з одночасним надісланням платнику податків на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет.

Датою вручення платнику податків документа є дата, зазначена у квитанції про доставку у текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету автоматично та свідчить про дату та час доставки документа платнику податків. У разі якщо доставка документа відбулася після 18 години, датою вручення документа платнику податків вважається наступний робочий день. Якщо доставка відбулася у вихідний чи святковий день, датою вручення документа платнику податків вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.

У разі неотримання контролюючим органом квитанції про доставку документа в електронний кабінет протягом двох робочих днів з дня його надіслання такий документ у паперовій формі на третій робочий день з дня відправлення з електронного кабінету надсилається за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручається платнику податків (його представнику).

При цьому строк доставки документа в електронний кабінет, визначений абзацом четвертим цього пункту, не зараховується до строку надіслання документів, визначеного цим Кодексом.

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

На вимогу платника податків, який отримав документ в електронній формі, контролюючий орган надає такому платнику податків відповідний документ у паперовій формі протягом трьох робочих днів з дня надходження відповідної вимоги (у паперовій або електронній формі) платника податків.

Суд повторює, що ГУ ДПС у Львівській області не було надано копію податкового повідомлення-рішення від 07.07.2017 на суму 38675,64 грн. за 2016 рік на ні на запит позивача, ані на ухвалу суду.

Таким чином, з урахуванням наведених вище положень Порядку та ПК України, суд дійшов висновку про недотримання податковим органом процедури прийняття та надіслання позивачу податкового повідомлення-рішення від 07.07.2017 на суму 38675,64 грн. за 2016 рік, що має наслідком визнання його протиправним та скасування.

Судом не приймаються до уваги твердження представника відповідача про те, що позивач мав право звернутись до податкового органу з запитом про надання йому всіх прийнятих протягом 2016-2020 років податкових повідомлень-рішень та вирішити питання щодо сплати/перерахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, а також надати відповідні документи щодо функціонального призначення нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3118,5 кв.м., однак цього не зробив.

На думку суду, такі твердження є безпідставними, адже позиція ГУ ДПС у Львівській області прямо суперечить нормам ПК України та Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків.

Крім того, відповідно до п.п. 266.7.3 п. 266.7 ст.266 ПК України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо:

об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;

розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;

права на користування пільгою із сплати податку;

розміру ставки податку;

нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Податковим органом не було враховано того, що ОСОБА_1 про факт нарахування податку відомо не було. Відтак, він не міг скористатись процедурою його перерахунку, а коли скористався податковим органом йому було відмовлено по суті.

Також судом не приймаються як безпідставні та необґрунтовані покликання відповідача на той факт, що ОСОБА_1 не подав до контролюючого органу відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки, протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання заяви за формою №5ДР, в зв`язку з чим йому спірні податкові повідомлення-рішення було відправлено на адресу: АДРЕСА_2 , оскільки при первинному отриманні реєстраційного номера облікової картки платника податків ОСОБА_1 вказав саме цю адресу, яку відповідальний працівник вніс до бази АРМ «Державний реєстр фізичних осіб платників податків».

Так, суду відповідачем не надано ніяких доказів надсилання ОСОБА_1 у встановленому порядку податкових повідомлень-рішень, що оскаржуються в цій справі, на жодну адресу (крім податкового повідомлення-рішення № 07.06.2021 №0-1305).

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним нарахування позивачу податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016-2020 роки по об`єкту - нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3118,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1366709, то суд вважає, що у її задоволенні слід відмовити, адже дії ГУ ДПС у Львівській області щодо нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016-2020 роки по об`єкту - нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3118,5 кв.м., знайшли своє відображення у прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень за 2016-2020 роки, які є предметом розгляду в цій справі.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною відмови ҐУ ДПС у Львівській області, викладену в листі від 21.07.2021 №21486/6/13-01-24, та зобов`язання ГУ ДПС у Львівській області здійснити перерахунок позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016-2020 роки по об`єкту - нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3118,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1366709, з врахуванням застосування пільги, передбаченої п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, та про зобов`язання ГУ ДПС у Львівській області сформувати та подати до відповідного органу Державної казначейської служби України подання щодо повернення позивачу грошових коштів в сумі 116101,76 грн. сплачених згідно квитанції №43 від 26.09.2019, то суд зазначає наступне.

Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182.

Цей Порядок розроблено на виконання ст. ст. 43, 45, 78 та 112 Бюджетного кодексу України, ст. 43 Податкового кодексу України, ст. 301 Митного кодексу України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 375 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Казначейства з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки отримувачів коштів, відкриті в банках або Казначействі, вказані у поданні (висновку, повідомленні) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, органів, які ведуть облік заборгованості в розрізі позичальників, заяві платника (у разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого)).

Пунктом 5 зазначеного Порядку також передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС, та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, до Казначейства подається висновок відповідно до Порядку інформаційної взаємодії Державної податкової служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 11 лютого 2019 року № 60, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 квітня 2019 року за № 370/33341.

Заява про повернення коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню (крім повернення судового збору, за виключенням помилково зарахованого), із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності: найменування платника (суб`єкта господарювання) (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті) та номер контактного телефону (для фізичної особи за її згодою), причина повернення коштів з бюджету, найменування та місцезнаходження банку, в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), номер карткового рахунка отримувача коштів (за наявності).

Разом із заявою про повернення коштів з бюджету платником подається до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, оригінал або копія документа на переказ, або паперова копія електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

У заяві платник може визначити довірену особу для отримання коштів, що мають бути повернені йому з бюджету. У такому разі до заяви про повернення коштів з бюджету додаються довіреність на отримання коштів довіреною особою, засвідчена згідно з вимогами Цивільного кодексу України, та копія паспорта довіреної особи.

Під час подання платником заяви про повернення коштів з бюджету в електронній формі одночасно подається сканована копія з обов`язковим накладанням електронного підпису платника, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог Закону України «Про електронні довірчі послуги»: документа на переказ або електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету, судового рішення, засвідченого належним чином (у разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого), довіреності на отримання коштів довіреною особою, засвідченої згідно з вимогами Цивільного кодексу України, паспорта довіреної особи (у разі повернення коштів довіреній особі).

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач відповідно до квитанції № 43 від 26.09.2019 сплатив податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 116101,76 грн.

В подальшому позивач через представника ОСОБА_2 звернувся до ГУ ДПС у Львівській області з листом від 15.07.2021, в якому просив скасувати нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, та повернути сплачений відповідно до квитанції № 43 від 26.09.2019 податок в сумі 116101,76 грн., як помилково перерахований. При цьому, позивач наголошував на наявності у нього пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, відповідно до п.п «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України. Зазначав, що наявні у приватній власності нежитлові будівлі належать до будівель інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне.

Водночас, ГУ ДПС у Львівській області листом № 21486/6/13-01-24-07 від 21.07.2022 відмовило ОСОБА_1 у поверненні помилково сплачених сум податку з підстав неможливості застосування пільги, передбаченої п.п «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Така відмова ГУ ДПС у Львівській області є протиправною, оскільки за наслідком розгляду цієї справи суд дійшов висновку, що податковим органом всупереч вимогам п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України було визначено позивачу податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2016-2020 роки відповідно до податкових повідомлень-рішень від 07.07.2017 на суму 38675,64 грн. за 2016 рік, від 27.02.2018 № 16042-13 на суму 49896,00 грн. за 2017 рік, від 11.05.2019 № 0-1305 на суму 116101,76 грн. за 2018 рік, від 19.05.2020 № 0-1305 на суму 130135,01 грн. за 2019 рік та від 07.06.2021 №0-1305 за 2020 рік на суму 67506,43 грн.

А оскільки 26.09.2019 податок в розмірі 116101,76 грн. було сплачено помилково, його слід повернути ОСОБА_1 в порядку, передбаченому Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів.

Суд погоджується з позицією позивача, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та нежитлової нерухомості.

Фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, у тому числі і нерухомого комерційного призначення, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати, та мають право використовувати таке майно у підприємницькій, в тому числі виробничій, діяльності (ст. ст. 320, 325 Цивільного кодексу України).

Оскільки ст. 266 ПКУ не визначено такого платника як фізична особа підприємець, то такий платник фізична особа - власник об`єктів нежитлової нерухомості сплачує податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на умовах, передбачених для фізичних осіб та як фізична особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Цивільного кодексу України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

У статтях 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим з якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій пере що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізич з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізичної особи-підприємця по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 753/16525/16-ц (провадження № 14-574цс18).

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак, підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на зайняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа - підприємець у порядку, визначеному законом.

Згідно з ч. 1 ст. 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на І підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 128 ГК України громадянин може здійснювати зичні Л підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (ч. 1 ст. 320 Цивільного кодексу України).

Законодавство встановлює, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи її зобов`язання, у тому числі за укладеними договорами, не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі №686/19162/15-ц.

Чинне законодавство не виділяє такого суб`єкта права власності як фізична особа-підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи-підприємця.

3 урахуванням наведеного, правовий статус підприємця для фізичної особи - це виключно реалізація додаткових прав та обов`язків, які накладаються цим статусом, а відокремлення майна фізичної особи та фізичної особи-підприємця є необґрунтованим.

Саме до таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, виклавши їх у постанові від 28.07.2021 року у справі № 916/403/21, яка підтримана 22.09.2021 Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 221/4599/19-ц, провадження № 61-8520св21.

Отже, з урахуванням зазначених положень законодавства, суб`єктом права власності, зокрема на нерухоме майно, визнається саме фізична особа, яка має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності, за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи .

При цьому, правовий статус фізичної особи-підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у її власності, однак дозволяє його використання особою, в тому числі, в межах підприємницької діяльності (в тому числі відповідно до призначення такого майна), що провадиться такою особою, з врахуванням видів діяльності які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У постанові від 17.02.2020 у справі №820/3556/17 (адміністративне провадження №К/9901/23672/18) Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборні та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, зазначив, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у п.п. «є» п.п. 266.22 п. 266.2 ст. 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику. Судова палата вважала, що обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки,- звільнення від оподаткування за критерієм "будівлі промисловості", лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Обмежень щодо використання або невикористання таких об`єктів нерухомості за функціональним призначенням у п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не передбачалось.

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють. В контексті зазначеного, суд звертає увагу на наступне.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (від 09.12.1994 № 18390/91), вказав, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція) не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

В рішенні «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005) Суд також звернув увагу на те, що ст. 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення КАС України відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень та вчиненні дій не були дотримані.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наслідком розгляду справи, враховуючи надані сторонами докази, а також норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідачем належними і допустимими доказами не доведено правомірність прийнятих ним рішень, вчинених ним дій.

Враховуючи наведене, позов слід задовольнити частково.

Відповідно до приписів ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 19 - 20, 22, 25 - 26, 90, 139, 143, 241 - 246, 255, 257 - 258, 293, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд,

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.07.2017 на суму 38675,64 грн. за 2016 рік, від 27.02.2018 № 16042-13, від 11.05.2019 № 0-1305, від 19.05.2020 № 0-1305 та від 07.06.2021 №0-1305, прийняті Головним управління ДПС у Львівській області.

Визнати протиправною відмову Головного управління ДПС у Львівській області, викладену в листі від 21.07.2021 №21486/6/13-01-24, повернути ОСОБА_1 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016-2020 роки по об`єкту - нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3118,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1366709, з врахуванням застосування пільги, передбаченої підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Львівській області (ЄДРПОУ ВП 43143039, 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35) здійснити перерахунок ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016-2020 роки по об`єкту - нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ., загальною площею 3118,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1366709, з врахуванням застосування пільги, передбаченої підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Львівській області (ЄДРПОУ ВП 43143039, 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35) сформувати та подати до відповідного органу Державної казначейської служби України відповідно до приписів Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 за №787, подання щодо повернення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) грошових коштів в сумі 116101,76 гривень, сплачених згідно квитанції №43 від 26.09.2019.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (ЄДРПОУ ВП 43143039, 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35) за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 4945 (чотири тисячі дев`ятсот сорок п`ять) гривень 55 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 17.04.2023.

Суддя Потабенко В.А.