Справа № 160/3534/21
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

14 квітня 2023 року Справа №160/3534/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Врона О.В., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 24.05.2021 у справі №160/3534/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби, Державної митної служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заборгованості, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 (залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.10.2021) адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної фіскальної служби (і.к. 39292197, 04053, м. Київ, Львівська площа, буд. 8), Державної митної служби України (і.к. 43115923, 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11Г) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заборгованості, стягнення моральної шкоди - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо невиплати ОСОБА_1 витрат на відрядження (добові витрати) у розмірі суми, еквівалентній 2220 доларам США;

Зобов`язано Державну митну службу України () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по витратах на відрядження в розмірі суми, еквівалентній 2220 доларів США по курсу Національного банку України, встановленому на день ухвалення судом рішення, з утриманням податків і зборів, встановлених законодавством;

Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 60939 гривень на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду набрало законної сили 12.10.2021 року.

Дніпропетровським окружним адміністративним судом виготовлено виконавчі листи зі строком пред`явлення до виконання до 12.10.2024 р. (включно).

Позивач 05.04.2023 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 24.05.2021 у справі №160/3534/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби, Державної митної служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заборгованості, стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2023 розгляд заяви призначено в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Запропоновано Державній фіскальній службі України до 13.04.2023 надати пояснення щодо поданої заяви позивачем.

Станом на прийняття цієї ухвали пояснення від відповідача щодо поданої заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення не надійшли.

В заяві позивач просить встановити судовий контроль за виконанням рішення суду у справі №160/3534/21.

Заява обґрунтована посиланням на те, що 11.11.2021 позивачем були направлені листи до Держмитслужби та ДФС з копіями рішення суду у даній справі, виконавчими листами і банківськими реквізитами для зарахування коштів.

19.11.2021 ОСОБА_1 направив виконавчі листи до Державної казначейської служби України для виконання рішення.

Листом від 10.12.2021 №5-11-11/26027, Казначейством повідомлено про прийняття до виконання виконавчого листа щодо стягнення коштів з ДФС та повернуто виконавчий лист щодо зобов`язання Державну митну службу України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по витратах на відрядження.

Державною митною службою рішення суду виконано у повному обсязі, натомість Державною фіскальною службою України на час звернення із заявою до суду рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди не виконано, звернення позивача ігноруються.

При вирішенні заяви суд виходить з наступного.

Особливості судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративних справах врегульовано статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 1 ст. 382 КАС України, передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 382 КАС України).

Відтак, аналіз статті 382 КАС України свідчить про те, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень - відповідача подати звіт про виконання судового рішення є однією із форм судового контролю за виконанням ухваленого судового рішення та може бути застосовано судом під час прийняття рішення у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, надати звіт про виконання судового рішення, після його надходження - розгляду поданого звіту, а за наслідками розгляду поданого звіту або в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту або накладенням штрафу на керівника такого суб`єкта владних повноважень.

Водночас, застосування інституту судового контролю є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 31.07.2018 р. у справі №235/7638/16-а.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі Скордіно проти Італії (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі Сіка проти Словаччини (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення Ліпісвіцька проти України №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах Бурдов проти Росії від 07.05.2002, Ромашов проти України від 27.07.2004, Шаренок проти України від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі Сокур проти України (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі Крищук проти України (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 року у справі №806/2143/15 звертає увагу, що норма статті 382 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" . Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

Суд наголошує, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України "Про виконавче провадження" врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Відповідно до положень ст. 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження .

За приписами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» , виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, заходи примусового виконання рішень здійснюються у спосіб та в порядку, які встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Натомість, як вбачається з матеріалів справи позивач не звертався до державного виконавця з виконавчим листом в порядку Закону України «Про виконавче провадження».

Виходячи з вищенаведеного, суд не знаходить достатніх підстав на час розгляду заяви для встановлення судового контролю за виконанням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 по справі №160/3534/21.

Керуючись ст. ст. 241, 243, 248, 382 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 24.05.2021 у справі №160/3534/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби, Державної митної служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заборгованості, стягнення моральної шкоди відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 КАС України.

Суддя О.В. Врона