Справа № 200/3818/22
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2023 року Справа№200/3818/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що він був мобілізований до Збройних Сил України та проходить військову службу у 122 окремому аеромобільному батальйоні НОМЕР_2 окремої аеромобільної бригади. 29 травня 2022 року позивач через підрозділ стройової частини вказаної військової частини подав рапорт про звільнення з лав ЗСУ на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років). На підтвердження підстав звільнення були надані копія свідоцтва про народження дитини та оригінал відповідної довідки Управління соціального захисту населення. Позивач зауважив, що протягом тривалого часу рішення за його рапортом від військової частини було не прийнято. Позивач зазначив, що 06 червня 2022 року його представником адвокатом Сологубом С.А. був направлений адвокатський запит до військової частини НОМЕР_3 з вимогою надати інформацію щодо стану розгляду рапорту позивача про звільнення. Військова частина НОМЕР_3 у своїй відповіді №836/2148 від 22.06.2022 року зазначила, що позивач призначений на посаду стрільця номера обслуги 2 аеромобільно-десантного відділення 3 аеромобільно-десантного взводу 2 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_3 , яка є структурним підрозділом військової частини НОМЕР_1 . Кадрові рішення приймаються військовою частиною НОМЕР_1 . В задоволенні рапорту про звільнення позивача відмовлено у зв`язку з неподанням документів згідно переліку. Позивач наголосив, що у відповіді відповідача посилання на нормативно-правовий акт, який передбачає такий перелік відсутнє. Позивач зазначив, що його представником адвокатом Сологубом С.А. був вдруге направлений адвокатський запит від 23.06.2022 року на адресу військової частини НОМЕР_3 , в якому було зазначено, що ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ, інші нормативно-правові акти не встановлюють переліку документів, які необхідно подати військовослужбовцю разом з рапортом на звільнення. Також додатково до вищезазначеного адвокатського запиту, адвокатом були надані копія свідоцтва про шлюб позивача та копію медичного висновку на дитину-інваліда. Позивач зауважив, що листом №836/2322 від 01.07.2022 року командир військової частини НОМЕР_3 повідомив, що позивач не довів виховання дитини з інвалідністю віком до 18 років, не надав довідку про склад сім`ї, не надав документів які б підтверджували безпосереднє виховання ним доньки. Крім того зазначив, що позивач ввів в оману командування військової частини, оскільки шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано. Позивач наголосив, що відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачає підставу звільнення у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років. Відповідно до п.233 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби подають по команді рапорти та документи які підтверджують підстави звільнення, але цим положенням не встановлено переліку документів, що підтверджують підстави звільнення. Окрім цього позивач зазначив, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, таким чином виховання дитини є не лише правом, а й обов`язком батька незалежно від перебування у шлюбі з матір`ю. Не прийняття відповідачем рішення про звільнення позивача з лав ЗСУ порушує його права, передбачені ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», а також завдають йому істотної шкоди позбавляючи права на участь у вихованні дитини з інвалідністю. Позивач вважає, що вимоги військової частини, щодо надання вищезазначених документів та вимоги, щодо доведення позивачем факту виховання дитини-інваліда не ґрунтуються на вимогах Закону і є безпідставними, а бездіяльність яка полягає у не прийнятті рішення про звільнення позивача є протиправною.

Ухвалою суду від 13.07.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Зазначеною ухвалою суду відповідачу був встановлений строк п`ятнадцять днів для надання відзиву на адміністративний позов.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20.01.2023 витребувано у Військової частини НОМЕР_1 : відзив на адміністративний позов, та докази на підтвердження викладених у відзиві обставин; витребувано у ОСОБА_1 : посвідчення дитини з інвалідністю; медичний висновок про дитину інваліда до 18 років; будь-які докази утримання дитини з інвалідністю. Встановлено строк позивачу та відповідачу для надання вищезазначених доказів на адресу суду протягом 15 днів.

Вищезазначена ухвала була направлена сторонам по справі на їхню електронну пошту, про що свідчить картка обліку вихідних документів Донецького окружного адміністративного суду від 27.01.2023 року №200/3818/22.

Станом на дату винесення рішення по справі від відповідача відзиву на адміністративний позов та будь яких інших документів (заяв, клопотань) на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач: ОСОБА_1 (фактична адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ), є громадянином України відповідно до паспорту № НОМЕР_5 дійсним до 06.09.2029 року.

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ; адреса: АДРЕСА_2 ) - в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Як встановлено матеріалами справи, позивач був мобілізований до Збройних Сил України та проходить службу на посаді стрільця номера обслуги 2 аеромобільно-десантного відділення 3 аеромобільно-десантного взводу 2 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_3 , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №57 від 27.02.2022 року, відповідно до якого вважати такими, що прибули та приступили до виконання службових обов`язків: солдата ОСОБА_1 , призначеного Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022 року на посаду стрільця номера обслуги 2 аеромобільно-десантного відділення 3 аеромобільно-десантного взводу 2 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_3 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахувати до списків особового складу частини та всі види забезпечення з 27.02.2022 року.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем був поданий рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_3 від 29.05.2022 року з проханням звільнити його з лав Збройних Сил України на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю до 18 років. До рапорту позивачем в якості додатків були додані: свідоцтво про народження дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та довідка №1091 від 19.05.2022 року про отримання соціальної державної допомоги на дитину з інвалідністю до 18 років ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 видану Управлінням соціального захисту населення.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішення відповідачем стосовно розгляду поданого позивачем рапорту від 29.05.2022 року не приймалось. А тільки на телефонний номер позивача на месенджер телеграм було направлено повідомлення від 05.06.2022 року, в якому було зазначено: «Миронов: 1. Довідка про склад сім`ї; 2. Посвідчення дитини з інвалідністю (усі сторінки); 3. Свідоцтво про народження дитини; 4. Свідоцтво про шлюб батьків; 5. Медичний висновок про дитину інваліда віком до 18 років (з усіх боків); це мінімальний перелік документів, який необхідно», дане повідомлення підтверджується роздруківкою з месенджера телеграм наданого у якості додатків представником військової частини НОМЕР_3 на адвокатський запит.

Позивач не отримавши рішення відповідача відповідно розгляду його рапорту про звільнення, через свого представника адвоката Сологуба С.А. звернувся із адвокатським запитом від 06.06.2022 року №З-06.06-1 до військової частини НОМЕР_3 з проханням надати інформацію: яке рішення прийнято за рапортом ОСОБА_1 від 29.05.2022 року про звільнення його з лав ЗСУ; якщо рішення за вказаним рапортом не прийняте або відмовлено по суті рапорту то просив повідомити з яких причин; які саме документи та в якому порядку їх необхідно надати для звільнення ОСОБА_1 , на підставі яких нормативно-правових актів.

Відповідно до наявної в матеріалах справи, відповіді військової частини НОМЕР_3 від 22.06.2022 року №836/2148 з якої вбачається, що військова частин НОМЕР_3 є структурним підрозділом військової частини НОМЕР_1 та не має право приймати кадрові рішення та видавати накази по особовому складу про звільнення з військовою служби. Кадрові рішення приймає військова частина НОМЕР_1 . Стосовно поданого рапорту позивача від 29.05.2022 року (вх.№3077 від 30.05.2022 року) та доданих до нього: копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 (серія НОМЕР_7 від 20.08.2019 року) та копії листа управління соціального захисту населення Дружківської міської ради про те, що ОСОБА_2 отримує соціальну допомогу на дитину з інвалідністю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Командуванням військової частини НОМЕР_3 було подано рапорт для подальшого прийняття рішення командиру військової частини НОМЕР_1 . В зв`язку з неповнотою доданих документів до рапорту позивача, а саме: довідки про склад сім`ї; посвідчення дитини з інвалідністю (усі сторінки); свідоцтво про шлюб батьків; медичний висновок про дитину інваліда віком до 18 років (з усіх боків), позитивного рішення командуванням військової частини НОМЕР_1 прийнято не було. Позивачу 05.06.2022 року було роз`яснено та надіслано смс на месенджер телеграм з необхідним переліком всіх документів для прийняття кадрового рішення та задоволення його рапорту, але станом на 22.06.2022 року необхідні документи та їх копії позивачем надані не були. В зв`язку з ненаданням вищенаведеного переліку документів задовольнити рапорт позивача у командування військової частини НОМЕР_3 не має можливості та законних підстав. Довідково у відповіді військової частини НОМЕР_3 було зазначено: на час мобілізації, позивач добровільно не повідомляючи ІНФОРМАЦІЯ_1 про неможливість проходження військової служби за мобілізацією внаслідок наявності поважних підстав визнав мобілізацію правомірною та був мобілізований.

В якості додатків до вищезазначеної відповіді військової частини НОМЕР_3 була додана копія рапорту позивача від 29.05.2022 року, відповідно до якого у нижній частині зазначеного рапорту є резолюція: «Командиру військової частини НОМЕР_1 , клопочу по суті рапорту солдата ОСОБА_1 Тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини НОМЕР_3 майор ОСОБА_4 ».

Не погодившись за даною відповіддю військової частини НОМЕР_3 , представником позивача адвокатом Сологубом С.А був скерований адвокатський запит на Військову частину НОМЕР_3 від 23.06.2022 року вих.Л-23.06-1, з якого вбачається що згідно відповіді на адвокатський запит №836/2148 від 22.06.2022 року в задоволенні рапорту про звільнення позивача відмовлено у зв`язку з неподанням документів згідно переліку. Посилання на нормативно-правовий акт який передбачає такий перелік відсутнє. Адвокат зауважив, що відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачає, що військовослужбовці які проходять військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю до 18 років. Позивачем був поданий рапорт саме з цих причин передбачених вказаним Законом. На підтвердження цих обставин ним були надані відповідні документи: копія свідоцтва про народження дитини та довідка УСЗН. ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ, інші нормативно-правові акти не встановлюють переліку документів, які необхідно подати військовослужбовцю разом з рапортом на звільнення. Представник позивача просив додатково дослідити обставини викладені у його рапорті на звільнення та прийняти за цим рапортом законне рішення. В якості додатків до адвокатського запиту ним були додані копія свідоцтва про шлюб та копія медичного висновку дитини-інваліда.

Військовою частиною НОМЕР_3 була надана відповідь на адвокатський запит представника позивача від 01.07.2022 року №836/2322, з якої вбачається, що ОСОБА_1 розірвав шлюб з громадянкою ОСОБА_2 відповідно до рішення Дружківського міського суду Донецької області №2/229/422/2021 від 20.07.2021 року, таким чином представником військової частини було зазначено, що позивач при мобілізації не перебував в сімейних стосунках тим більше не перебував в них на момент подання рапорту на звільнення. ОСОБА_1 не довів виховання дитини з інвалідністю віком до 18 років відповідно вимог п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», довідку про склад сім`ї не додав до рапорту, жодного документа який би підтверджував безпосереднє виховання ним ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 командуванню військової частини НОМЕР_3 не надано, ким виховувалась дитина на час його мобілізації до подання рапорту (три місяці) не зрозуміло, про розірвання шлюбу та не проживання разом з ОСОБА_2 повідомлено не було. Командуванням військової частини НОМЕР_3 було подано рапорт для подальшого прийняття рішення командиру військової частини НОМЕР_1 . В зв`язку з неповнотою доданих документів до рапорту ОСОБА_1 , а саме: довідки про склад сім`ї, посвідчення дитини з інвалідністю (усі сторінки). В зв`язку з ненаданням вищенаведеного переліку документів, введенням в оману військової частини НОМЕР_3 щодо свого сімейного стану задовольнити рапорт ОСОБА_1 у командування військової частини НОМЕР_3 не має можливості та законних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , був укладений шлюб від 22.04.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторне) виданим Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 20.08.2019 року серії НОМЕР_8 .

Відповідно до наявного в матеріалах справи рішення Дружківського міського суду Донецької області від 20.07.2021 року №2/229/422/2021, яким розірвано шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , який було зареєстровано 22 квітня 2006 року.

Вищезазначеним рішенням суду від 20.07.2021 року було встановлено, що від шлюбу подружжя має трьох дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Так, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , виданого повторно 20 серпня 2019 року Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що 31 серпня 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у місті Донецьку складено відповідний актовий запис № 633. Батьками особи зазначено: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 , виданого повторно Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , про що 05 січня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у місті Донецьку складено відповідний актовий запис № 8. Батьками особи зазначено: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 , виданого повторно Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_9 , про що 24 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у місті Донецьку складено відповідний актовий запис № 929. Батьками особи зазначено: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 .

Як встановлено судом та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, донька позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 є дитиною з інвалідністю до 18 років, відповідно до медичного висновку №68/4 «на дитину інваліда віком до 16 років» складеного від 20.01.2010 року, в якому зазначено прізвище ім`я по батькові ОСОБА_3 ; дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ; прізвище ім`я по батькові матері, батька, опікуна ОСОБА_1 ; місце проживання батьків, адреса АДРЕСА_3 ; захворювання дитячий аутизм F.84.0; висновок наявне захворювання (патологічний стан) відповідає розділу Х пункту 3 підпункту 3.5 Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08 листопада 2001 року №454/471/516. На ім`я ОСОБА_2 матері ОСОБА_3 видане Калінінським УПСЗН м. Донецька від 23.10.2012 року посвідчення серії НОМЕР_11 , відповідно до якого ОСОБА_2 отримує державну соціальну допомогу на дитину інваліда дитинства до 18 років. Отримання ОСОБА_2 державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю підтверджується також довідкою УТСЗН Дружківської міської ради №1091 від 19.05.2022 року, відповідно до якої встановлено, що ОСОБА_2 яка зареєстрована: АДРЕСА_4 , перебуває на обліку в управлінні з 01.10.2014 по 13.08.2024 року та отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю до 18 років: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вищенаведене підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не оскаржується сторонами по справі.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не звільнення позивача за його рапортом від 29.05.2022 року на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (через сімейні обставини у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років), позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст. 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 ст. 2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано- Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Пунктом 8 цього Указу встановлено, місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку: своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини; здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України; виділення тимчасово будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів, надання послуг Збройним Силам України, Національній гвардії України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та іншим військовим формуванням України відповідно до мобілізаційних планів.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII.

Статтею 1 цього Закону встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_3 .

В той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби у запас на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами, у зв`язку з вихованням військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років.

Так, підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до абз. 8 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років.

Системний аналіз абз. 8 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) за таких підстав: в разі виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 був чоловіком ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (повторно) серії НОМЕР_8 , виданим 20.08.2019 року Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Донецької області та відповідно до рішення Дружківського міського суду Донецької області від 20.07.2021 року у справі №2/229/422/2021 їхній шлюб був розірваний. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, за період шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторно) серії НОМЕР_7 , виданим Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, відповідно до медичного висновку «на дитину інваліда віком до 16 років» №68/4 виданого 20.01.2010 року встановлено ОСОБА_3 захворювання (патологічний стан) дитячий аутизм F.84.0., даний висновок дійсний до 14.08.2024 року дата переогляду зазначена 14.07.2024 року. Також, як підтверджується матеріалами справи відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради №1091 від 19.05.2022 року згідно Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні з 01.10.2014 по 13.08.2024 року та отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю до 18 років: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Військовою частиною НОМЕР_3 у своїх відповідях від 22.06.2022 року та 01.07.2022 року на адвокатські запити представника позивача було зазначено, що в зв`язку з неповнотою доданих документів: довідки про склад сім`ї, посвідчення дитини з інвалідністю, свідоцтво про шлюб батьків, медичний висновок про дитину інваліда віком до 18 років позитивного рішення командуванням військової частини НОМЕР_1 , тобто відповідачем, прийнято не було. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем та його представником адвокатом Сологубом С.А. при поданні рапорту від 19.05.2022 року та адвокатських запитів від 06.06.2022 року та 23.06.2022 року, були надані наступні документи: свідоцтво про народження доньки позивача ОСОБА_3 ; довідка №1091 від 19.05.2022 року видана Дружківським УТСЗН; свідоцтво про шлюб; медичний висновок на дитину інваліда.

Суд зауважує, що відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» статтею 1 передбачено, що право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, з питань сім`ї та дітей, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю. Причина, група інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством України з одночасним роз`ясненням особам з інвалідністю з дитинства їх права на державну соціальну допомогу. Перелік медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей з інвалідністю віком до 18 років, визначається у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 26 липня 2001 р. N 889 «Про порядок затвердження переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років» встановлено, що перелік медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років, затверджує Міністерство охорони здоров`я разом з Міністерством праці та соціальної політики і Міністерством фінансів.

Відповідно до приписів наказу №454/471/516 від 08.11.2001 року Міністерства охорони здоров`я України Міністерства праці та соціальної політики України Міністерства фінансів України, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 грудня 2001 р. за № 1073/6264 «Про затвердження Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років», яким відповідно до ч.1 затверджений Перелік медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років. Судом встановлено, що в медичному висновку «на дитину інваліда віком до 16 років» №68/4 від 20.01.2010 року в графі наявне захворювання зазначений розділ Х, п.3 «Захворювання та патологічні стани, що дають право на одержання державної соціальної допомоги строком до 16 років» пп.3.5 F.84.0 дитячий аутизм, порушений або аномальний розвиток що проявляється у віці до 3 років аномальним функціонуванням у всіх сферах: соціальній взаємодії, спілкуванні, обмеженою та стереотипною поведінкою.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства призначається на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи. На дітей з інвалідністю державна соціальна допомога призначається на строк, зазначений у медичному висновку, який видається у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, але не більш як по місяць досягнення дитиною з інвалідністю 18-річного віку.

Статтею 8 ЗУ «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» передбачений порядок звернення за призначенням державної соціальної допомоги. Заява про призначення державної соціальної допомоги подається особою з інвалідністю з дитинства до управління праці та соціального захисту населення за місцем проживання. Заява про призначення державної соціальної допомоги особі з інвалідністю I чи II групи, яку визнано недієздатною, а також на дитину з інвалідністю подається одним із батьків, усиновителем, опікуном або піклувальником за місцем свого проживання. До заяви про призначення державної соціальної допомоги повинні бути додані документи про вік особи з інвалідністю з дитинства або дитини з інвалідністю, а також довідка медико-соціальної експертизи або медичний висновок, видані у встановленому порядку. Інформація про місце проживання особи з інвалідністю з дитинства, дитини з інвалідністю, а також батьків, усиновителів, опікуна чи піклувальника, які подали заяву про призначення державної соціальної допомоги, отримується посадовими особами органів праці та соціального захисту населення безоплатно з реєстру територіальної громади відповідно до Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Таким чином суд дійшов висновку, що довідка з УТСЗН Дружківської міської ради, яка свідчить про отримання колишньою дружиною позивача державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю до 18 років є достатнім підтвердженням того факту, що дитина яку виховують батьки є дитиною з інвалідністю.

Стосовно посилання військової частини НОМЕР_3 у своїх відповідях стосовно того, що шлюб між позивачем та ОСОБА_2 розірвано та при мобілізації він не перебував в сімейних стосунках, а також що позивач не довів виховання дитини з інвалідністю віком до 18 років відповідно до вимог п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», довідку про склад сім`ї не додав до рапорту, жодного документа який би підтверджував безпосереднє виховання ним ОСОБА_3 .

Суд ставиться до цього критично враховуючи наступне.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» гарантують дітям право на гідний (належний) рівень життя. Пряма відповідальність за створення належних для цього умов лежить на батьках у рівній мірі, оскільки, згідно норм сімейного законодавства, батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дітей.

Зміст глави 15 Сімейного кодексу України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Утримання дитини, тобто аліменти в розумінні норм сімейного законодавства це участь батька або матері (залежно від того, хто проживає окремо) в утриманні дитини, яка сплачується в грошовій формі щомісяця. Аліменти на утримання дитини можуть сплачуватись трьома способами: добровільно за ініціативою платника, на підставі укладеного між батьками договору або на підставі рішення суду за позовом одержувача аліментів.

За ініціативою платника аліменти сплачуються у тому розмірі, який платник визначив як достатній.

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, судом встановлено, що позивач не зважаючи на те, що розлучений з ОСОБА_2 порядок сплати аліментів не встановлений та зовсім не розглядався відповідно до рішення Дружківського міського суду Донецької області від 20.07.2021 року, яким шлюб між позивачем та ОСОБА_2 розірваний. Позивач продовжує приймати участь у утриманні їх спільних дітей у тому числі і ОСОБА_3 , дитини з інвалідністю, що підтверджується наступними доказами: заява ОСОБА_2 від 03.02.2023 року; квитанцією на суму 5025,13 грн. від 05.11.2022 року; квитанцією на суму 7000,00 грн. від 15.11.2022 року; квитанцією на суму 5025,13 грн. від 28.11.2022 року; квитанцією на суму 3015,08 грн. від 15.12.2022 року; квитанцією на суму 5000,00 грн. від 21.12.2022 року; квитанцією на суму 15 000,00 грн. від 21.12.2022 року; квитанцією на суму 3000,00 грн. від 08.01.2023 року; квитанцією на суму 8040,20 грн. від 17.01.2023 року; квитанцією на суму 15075,38 грн. від 24.01.2023 року.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Стаття 157 Сімейного кодексу України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Повноцінна участь батьків у вихованні дітей максимально забезпечується при їх спільному проживанні з батьками. В тих випадках, коли батьки, внаслідок розірвання шлюбу або з інших причин, не проживають спільно, можуть виникати спори щодо участі у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини та порядку зустрічей з дитиною того батьків, хто проживає окремо. Частиною другою статті 157 Сімейного кодексу України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Враховуючи вищенаведені докази, суд доходить висновку, що позивач продовжує приймати участь в утриманні та вихованні дитини з інвалідністю віком до 18 років свої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_10 .

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, оскільки його донька ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю віком до 18 років.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем був поданий рапорт про звільнення командиру військової частини НОМЕР_3 від 29.05.2022 року, але як вбачається з відповідей представника військової частини НОМЕР_3 від 22.06.2022 року та 01.07.2022 року в яких зазначено, що військова частина НОМЕР_3 є структурним підрозділом військової частини НОМЕР_1 та не має право приймати кадрові рішення та видавати накази по особовому складу про звільнення з військової служби. Відповідачем по справі зазначена саме військова частина НОМЕР_1 , яка враховуючи вищенаведене керівництво повинно було розглянути рапорт позивача та надати відповідь по суті його рапорту.

За нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,- звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Як вже зазначалось вище, рапорт позивача стосувався його звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю до 18 років) на підтвердження підстав звільнення були надані копія свідоцтва про народження дитини та довідка УТСЗН Дружківської міської ради.

Однак, будь-якої відповіді чи рішень стосовно розгляду питання, порушеного позивачем у своєму рапорті стосовно звільнення з лав ЗСУ за сімейними обставинами військовою частиною НОМЕР_1 , яка має приймати кадрові рішення по особовому складу у тому числі і звільнення відповідач не надав. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Крім того, у разі якщо заява чи рапорт подавалися за невстановленою формою, не за командою, чи містять інші недоліки у їх поданні, направленні, то заявника жодним чином не повідомлено про це окрім смс, відправленої на месенджер у телеграм, а так само не роз`яснено порядок подання рапорту додатків до нього відповідного змісту.

Суд звертає увагу, що на даний час законодавством чітко не визначено та не передбачено ряд моментів при подачі рапортів військовослужбовцями - реєстрація, термін розгляду, оформлення відповіді командира по суті.

Разом з тим, наведені вище положення передбачають право військовослужбовця на звільнення з військової служби за наявності достатніх підстав.

Також згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії рапорту позивача у нижньому правому куті вбачається штамп про отримання Військовою частиною рапорту позивача від 30.05.2022 року, враховуючи що кадрові рішення по особовому складу приймаються Військовою частиною НОМЕР_1 , на рапорті є резолюція тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_3 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 «клопочу по суті рапорту солдата».

Відтак, у будь-якому випадку, командир військової частини за результатами розгляду рапорту (заяви) військовослужбовця, зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань. При цьому суд не ставить під сумнів право командира діяти на власний розсуд одноосібно приймаючи відповідні рішення з цього приводу.

Водночас під час розгляду справи відповідачем не надано суду жодних доказів щодо розгляду та надання відповіді, прийняття будь-якого рішення з приводу поданого рапорту від 29.05.2022 до командира ВЧ НОМЕР_3 , яка є структурним підрозділом військової частини НОМЕР_1 (відповідач по справі), або задоволення, або відмови, що свідчить про допущену ним бездіяльність.

Доказів протилежного відповідач суду не надав. Відзив на позовну заяву не надав, доводи позивача не спростував.

Відповідно до приписів частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод. Інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що належним та допустимим способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 29.05.2022 року про звільнення його з лав Збройних Сил України на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років) та не прийняття рішення відповідно до чинного законодавства України, зобов`язати відповідача розглянути рапорт ОСОБА_1 від 29.05.2022 про звільнення його з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років) та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду по даній справі про що повідомити ОСОБА_1 у відповідний до Закону України строк.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати не підлягають відшкодуванню, оскільки позивач відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Стосовно заявленої позовної вимоги стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача судові витрати, суд зазначає.

Згідно з ч. 1 ст. 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 132 цього Кодексу визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 вказаного Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивач, в позовній заяві просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати понесені ним 5000 грн. за оплату послуг адвоката та 3000 грн. розрахунок очікуваних витрат.

Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст. 134 вказаного Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 року в справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що Кодекс адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15.12.2017 року, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

При цьому відповідно до ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.ч. 6 та 7 ст. 134 Кодексу у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Європейський суд з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 року в справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Позивачем до суду в якості доказів були подані: свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 28.03.2018 року Серії ДН №5015; ордер на надання правничої допомоги від 08.07.2022 року серії АН №1036555.

Відповідно до висновків викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16, в якій зазначено - склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи вищезазначене, а також відсутність доказів понесених позивачем на правничу допомогу (документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, договір) суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення судових витрат з відповідача, які були понесені позивачем на правничу допомогу.

Керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) від 29.05.2022 року про звільнення його з лав Збройних Сил України на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років) та не прийняття рішення відповідно до чинного законодавства України.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) від 29.05.2022 про звільнення його з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років) та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду по даній справі, про що повідомити ОСОБА_1 у відповідний до Закону України строк.

В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 19 квітня 2023 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець