Справа № 160/18523/22
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савко Ліани Олегівни про закінчення виконавчого провадження №63190472 від 08 грудня 2020 року.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що відповідачем протиправно прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №63190472 від 08.12.2020 за виконавчим листом Дніпропетровського окружного адміністративного суду №160/9286/18 від 14.01.2020, оскільки в порушення ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не перевірено виконання боржником судового рішення.
Позов повернуто позивачу ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.01.2023 року, яку скасовано постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.03.2023 року та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 року призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 13 квітня 2023 року.
13.04.2023 від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов відзив на позовну заяву.
Відповідач вважає, позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 30 Закону «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Підставою для прийняття постанови державним виконавцем про закінчення виконавчого провадження було повідомлення боржника Національної поліції, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , наказом Нацполіції від 22.05.2020 №380 відмовлено особі у прийнятті на службу до поліції відповідно до п. 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 у справі №160/9286/18 (залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019) адміністративний позов ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії -задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Національної поліції України в частині неприйняття рішення на підставі заяви ОСОБА_1 від 08.10.2018 року щодо бажання проходити службу в Національній поліції України.

Зобов`язано Національну поліцію України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.10.2018 щодо прийняття на службу до поліції з урахуванням правової позиції суду, викладеної в цьому рішенні.

Виданий судом 14.01.2020 виконавчий лист був пред`явлений до примусового виконання.

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Ліаною Олегівною 05.10.2020 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №63190472.

Боржнику було надано строк виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

08.12.2020 державним виконавцем керуючись п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження. Встановлено, що згідно листа Державної податкової служби України від 12.11.2020 №12499/5/99-00-06-01-01-05 рішення суду виконано фактично.

Позивач вважає постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження протиправною, посилається на порушення ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим звернувся з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору суд виходить з наступного:

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» ( Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу положень ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" .

За ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

Частиною 1 ст. 18 Закону №1404-VIII на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За ч. 4 ст. 18 Закону №1404-VIII вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як встановлено судом, підставою для прийняття державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Ліаною Олегівною. постанови про закінчення виконавчого провадження №63190472 зазначено п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За ч. 2. ст. 39 Закону №1404-VIII постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VIII).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначений ст. 63 Закону №1404-VIII.

Частиною 1 ст. 63 Закону №1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Як вбачається з оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження №63190472 від 08.12.2020 підставою для її прийняття став лист Державної податкової служби України від 12.11.2020 №12499/5/99-00-06-01-01-05 про фактичне виконання рішення суду.

Натомість Державна податкова служба України не є стороною виконавчого провадження і не могла відповідати за виконання рішення суду у справі №160/9286/18.

Відповідачем не надано до суду доказів того, що державний виконавець відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» здійснив будь-які виконавчі дії з метою реального виконання рішення суду.

Суд також виходить з того, що згідно ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами 1,2, ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 86 КАС України).

За вимогами частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач у відзиві на позовну заяву вказав, що підставою для закінчення виконавчого провадження №63190472 був лист Національної поліції №6584/12/1/1/09-2020 від 09.10.2020, яким повідомлено, що наказом Нацполіції від 22.05.2020 №380 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті на службу до поліції відповідно до п. 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію».

Вказані доводи не можуть бути прийняті судом, оскільки не відповідають дійсній підставі закінчення виконавчого провадження, наведеній в оскаржуваній постанові державного виконавця.

В матеріалах справи відсутня постанова державного виконавця про виправлення помилки у постанові про закінчення виконавчого провадження від 08.12.2020.

До того ж вказані підстави були наведені у постанові державного виконавця від 08.10.2021 №66781659, яка була предметом спору у справі №160/19706/21 між цими ж сторонами.

Рішенням Дніпропетровського окружного суду від 02.11.2021 ( залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.05.2022) визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції про закінчення виконавчого провадження №66781659 від 08.10.2021.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята державним виконавцем передчасно та з порушенням вимог п.9 ч. 1 ст. 39 і ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», чим порушує права та інтереси позивача, як сторони виконавчого провадження, а тому є протиправною і підлягає скасуванню.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - «ЄСПЛ») у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур. ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 Конвенції (справи "Войтенко проти України", "Горнсбі проти Греції").

Законом України "Про виконавче провадження" на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень. Крім того, за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого ст. 6 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", складовою права на справедливий суд.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" визначено, що у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2022 року становить 2481,00 грн.

Розміри ставок судового збору визначені у статті 4 Закону України "Про судовий збір".

Згідно із приписами підп.1 п. 3 ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір"- ставка судового збору за подання фізичною особою адміністративного позову немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, при зверненні до суду позивач повинен був сплатити судовий збір у сумі 992,40 грн.

При подані позову позивачем сплачений судовий збір у сумі 1004,00 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 11.11.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у сумі 992,40 грн.

Керуючись статтями 139, 242-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001, ) про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савко Ліани Олегівни про закінчення виконавчого провадження №63190472 від 08 грудня 2020 року.

Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений ч. 6 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона