Справа № 806/2273/16
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року м. Житомир справа № 806/2273/16

категорія 6773

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання незаконним та скасування наказу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання незаконним та скасування наказу №142 о/с від 04.07.2016, яким було внесено зміни до наказу від 25.03.2016 №53 о/с щодо дати звільнення, зокрема вважати позивача звільненим з 31.03.2016.

В обґрунтування позову вказано, що зі спірним наказом у встановлений законом строк ознайомлений не був. Лише на вимогу 19.09.2016 отримав витяг з наказу №142 о/с від 04.07.2016. Вказує, що дисциплінарне стягнення - звільнення з ОВС (служби) вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу, а не до його видачі попередніми числами, а тому у даному випадку має місце пропуску строку.

Позивачем оскаржено в судовому порядку наказ Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 25.03.2016 №53 о/с згідно якого позивача на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) було звільнено.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду №806/796/16 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2021 рішення залишено без змін.

У зв`язку з вказаним, ухвалою суду від 22.11.2016 поновлено провадження в адміністративній справі № 806/2273/16.

19 липня 2021 року представник позивача подав клопотання про зупинення провадження у зв`язку з відкриттям Верховним Судом 13.05.2021 касаційного провадження у справі 806/796/16.

Ухвалою від 21.07.2021 зупинено провадження в адміністративній справі №806/2273/16 до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду у справі №806/796/16.

Як встановлено судом, постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 22 липня 2022 року рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року у справі №806/796/16 залишено без змін.

Ухвалою суду від 15.02.2023 поновлено провадження в адміністративній справі №806/2273/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання незаконним та скасування наказу, призначено підготовче засідання у справі на 02 березня 2023 року 10:00.

Протоколом суду від 06.04.2023 за клопотаннями сторін продовжено розгляд справи в порядку письмового провадження.

До відділу документального забезпечення суду 28.04.2021 надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Національної поліції в Житомирській області. По змісту якого, відповідач просить відмовити у задоволенні позову, оскільки лише під час ознайомлення з матеріалами справи №806/796/16 відповідачем встановлено факт перебування ОСОБА_1 з 11.03.2016 по 30.03.2016 на лікарняному згідно листка непрацездатності АГТ №033464, а тому видано наказ №142 о/с від 04.07.2016, яким внесено зміни в дату звільнення за попереднім наказом №53 о/с від 25.03.2016.

Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відповідності до частини 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 01.09.2005.

Наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 23.03.2016 № 238 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" на капітана поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 25.03.2016 № 53о/с "По особовому складу" капітана поліції ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про національну поліцію" звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту).

В подальшому наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області №142 о/с від 04.07.2016 унесено зміни до пункту наказу Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 25.03.2016 № 53о/с у частині звільнення зі служби капітана поліції ОСОБА_1 , слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області, та вважати його звільненим з 31.03.2016.

Не погоджуючись з наказами від 23.03.2016 № 238 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" та №53 о/с від 25.03.2016 "По особовому складу" позивач оскаржив їх в судовому порядку у справі №806/796/16.

Так, постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 22 липня 2022 року залишено без змін рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року, якою рішення першої інстанції залишено без змін.

Позивач не погоджуючись з наказом від 04.07.2016№142 о/с, яким було внесено зміни до наказу від 25.03.2016 №53 о/с щодо дати звільнення, звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Приписами ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України (далі - Закон № 580-VIII).

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

У частині 1 статті 18 Закону № 580-VIII визначені обов`язки поліцейського зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Відповідно до частини 1, 2 статті 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Статтею 77 Закону № 580-VIII визначено вичерпний перелік підстав для звільнення поліцейського, п.6 ч.1 вказаної статті передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до ч.2 ст.77 Закону № 580-VIII, днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

Частиною 2 статі 18 Дисциплінарного статуту встановлено, що такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Як попередньо встановлено судом, відповідачем видано наказ від 04.07.2016 № 142 о/с, яким внесено зміни до наказу від 25.03.2016 № 53о/с у частині звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 та звільнено його з 31.03.2016.

Підставою винесення спірного наказу вказано рапорт начальника СЮЗ ГУНП в Житомирській області.

Так, рапортом від 30.06.2016 начальник сектору юридичного забезпечення ГУНП в Житомирській області підполковник поліції Беспризванний А.А. доповів, що під час підготовки до розгляду справи №806/769/16 в суді та вивчення матеріалів позовної заяви було встановлено, що в день видачі наказу від 25.03.2016 №53о/с про звільнення ОСОБА_1 , він перебував на лікарняному, а саме з 11.03.2016 по 30.03.2016. Ураховуючи наведене, вважає доцільним внести зміни до наказу від 25.03.2016 №53о/с в частині дати звільнення.

Згідно листка непрацездатності серії АГТ № 033464 ОСОБА_1 в період з 11.03.2016 по 30.03.2016 перебував на амбулаторному лікуванні.

Аналіз встановлених обставин справи дозволяє дійти висновку, що наказ від 04.07.2016 № 142 о/с, яким змінено дату звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з перебування ним на лікарняному, винесений за наявності обґрунтованої підстави, зокрема рапорту начальника сектору юридичного забезпечення ГУНП в Житомирській області підполковника поліції ОСОБА_2 , та за встановленим фактом відсутності у суб`єкта владних повноважень відомостей щодо перебування поліцейського на лікарняному в період з 11.03.2016 по 30.03.2016.

Як встановлено рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року, яке набрало законної сили, згідно листка непрацездатності серії АГТ № 033464, ОСОБА_1 в період з 11.03.2016 по 30.03.2016 перебував на амбулаторному лікуванні. Таким чином відповідач, звільнивши наказом від 25.03.2016 № 53о/с "По особовому складу" ОСОБА_1 в період непрацездатності, діяв всупереч ч.2 ст.18 Дисциплінарного статуту. Однак в послідуючому відповідач видав наказ від 04.07.2016 № 142о/с, яким вніс зміни до наказу від 25.03.2016 № 53о/с у частині звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 та звільнив його з 31.03.2016, чим усунув порушення ч.2 ст.18 Дисциплінарного статуту в частині виконання дисциплінарного стягнення, накладеного на позивача наказом від 23.03.2016 № 238 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", а тому суд не вбачає підстав для скасування наказу від 25.03.2016 № 53о/с.

Частиною 4 статті 78 КАС Ураїни передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини встановлені рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року не потребують доказування.

Інших доказів незаконності винесеного Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області наказу від 04.07.2016 № 142 о/с позивачем до матеріалів справи не надано.

Інших підстав для визнання спірного наказу незаконним судом не встановлено.

Згідно з ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З наведеного випливає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б доводили наявність порушеного права наказом від 04.07.2016 № 142 о/с.

Якщо право особи не є порушеним, то, відповідно, воно не може бути захищеним судом, а тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Тобто позивач повинен довести, що дійсно має право чи інтерес, про захист якого він просить, та відповідно до приписів частини 1 статті 77 КАС України довести обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав чи інтересів позивача належними та допустимими доказами.

З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Незважаючи на обов`язок, встановлений частиною 2 статті 77 КАС України щодо доказування суб`єктом владних повноважень правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності, процесуальне законодавство не звільняє позивача від обов`язку доказувати ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, з урахуванням відсутності встановлених підстав для скасування наказу від 04.07.2016 №142 о/с , суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, з урахуванням з`ясованих обставини справи, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , інд. код НОМЕР_1 ) відмовити в повному обсязі за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва