Справа № 641/828/22
Суддя: Грошова Н. М.
Дата ухвалення: 2023-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 641/828/22
Провадження № 2-а/553/24/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08.02.2023м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Грошової Н.М.

за участю секретаря судового засідання Козицького Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції в Полтавській області Гнітько Дмитра Олександровича, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

09.02.2022 до Комінтернівського районного суду міста Харкова надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції в Полтавській області Гнітько Дмитра Олександровича, в якому просить скасувати постанову від 01.02.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення закрити. Також позивач просить, у випадку скасування оскаржуваної постанови, вирішити питання шляхом покладення на Управління патрульної поліції зобов`язання щодо звернення ним до Державної казначейської служби з поданням про повернення йому коштів помилково сплаченої суми штрафу у розмірі 510,00 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 01.02.2022 інспектором Управління патрульної поліції в Полтавській області Гнітьком Дмитром Олександровичем винесено постанову стосовно позивача у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 ЦПК України, в якій зазначено про порушення п.8.7.3е ПДР. Посилається на те, що оскаржувана постанова винесена безпідставно та з істотним порушення його прав, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. Вказує, що в основу оскаржуваного рішення було покладено уривок відео з особистого мобільного телефону інспектора УПП в Полтавській області, яке начебто мало підтверджувати факт порушення ним правил ПДД. Однак, з продемонстрованого уривка відеозапису не можливо однозначно ідентифікувати належний позивачу автомобіль.

Також позивач посилається на рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2012 та вважає, що було порушено його права, так як постанову винесено безпосередньо на місці вчинення правопорушення, а не за місцезнаходженням відповідного органу. Крім того відповідачем не було складено протокол про адміністративне правопорушення, пояснення у позивача не відбиралися та ніяким чином не відображені в постанові.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду міста Харкова від 22.02.2022 призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін з урахуванням вимог ст. 286 КАС України.

Справа перебувала в провадженні судді Комінтернівського районного суду м. Харкова, призначалася до розгляду, проте по суті не розглянута.

Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду міста Харкова, Комінтернівського районного суду міста Харкова та визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом міста Полтави.

На виконання розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 № 65 від 17.11.2022 «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області» Ленінському районному суду м. Полтави необхідно забезпечити розгляд справ (проваджень), які до 22 листопада 2022 року включно надійшли на розгляд суду.

Справа надійшла до суду до 22.11.2022 та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передана на розгляд судді Грошовій Н.М.

Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Полтави Грошової Н.М. справу прийнято до провадження, визначено здійснювати розгляд в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави від 22.12.2022 задоволено клопотання позивача про залучення співвідповідача, постановлено заалучити до участі у адміністративній справі №641/828/22 співвідповідача - Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції ( 38751, Полтавська область, Полтавський район, с. Розсошенці, вул. Кременчуцька 2В).

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представником відповідача Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту за довіреністю Детюк Д.С. подано відзив на адміністративний позов до якого додано квитанцію про сплату позивачем штрафу та диск с відеозаписом.

У відзиві представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, які є безпідставними та необґрунтованими, посилаючись на те, що постанова складена у відповідності до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних порушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції України. У таких випадках, відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього кодексу. Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 є неактуальним та запізненим, так як дане рішення стосувалося діяльності Державтоінспекції та приймалось до внесення змін у статтю 258 КУпАП. Тобто, доводи позивача щодо неправомірності проведення розгляду справи на місці вчинення правопорушення та порушення цим прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству.

Крім того, представник відповідача посилається на положення Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року № 1026, та зазначає, що на момент отримання позову, у зв`язку із обмеженими технічними можливостями, відеозапис вчиненого правопорушення з відеореєстратора Aspiring, видалені із серверу УПП в Полтавській області, тому надати їх суду не виявляється можливим.

Зазначає, що постанову винесено відповідно до норм КУпАП, позивача було ознайомлено із усіма права згідно ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Жодних обмежень в користуванні правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, під час розгляду справи не було, що підтверджується матеріалами фіксації.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача повернути сплачений штраф, вказує, що вирішення вказаного питання не відноситься до компетенції суду при розгляді справи даної категорії.

Просить провести розгляд справи без її участі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 адміністративний позов підтримав, надав пояснення, посилаючись на доводи, які зазначені в обґрунтування позову. Пояснив, що 01.02.2022 в місті Полтаві керуючи автомобілем CITROEN C3, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по Харківському шосе, ПДР не порушував, був зупинений працівниками патрульної поліції, які вказали на те, що ним було здійснено проїзд регульованого пішохідного переходу на заборонений сигнал світлофора, при цьому інспектор показав уривок відео з особистого мобільного телефону, однак з продемонстрованого уривка відеозапису не можливо ідентифікувати автомобіль. Співробітник поліції декілька разів запитував, чи буде він оскаржувати постанову та заначив, що бажано сплатити штраф на місці, та вся процедура займе небагато часу. Так як запізнювався на прийом до лікаря, через брак часу, на місці сплатив штраф. Позивач також вказав на те, що обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, однак відповідачами не наведено жодного доказу на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 5278002 від 01 лютого 2022 року, яка винесена інспектором Управління патрульної поліції в Полтавській області Гнітьком Дмитром Олександровичем, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01.02.2022, 17:31, м. Полтава, вулиця Х.шосе 2, водій, керуючи транспортним засобом CITROEN C3, д.н.з. НОМЕР_1 , проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений червоний сигнал світлофор, чим порушив п. 8.7.3.е ПДР. Дії кваліфіковані за ч. 2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення за вчинення вказаного адміністративного правопорушення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Так, згідно підпункту п. 8.7.3.е ПДР червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача не складався та постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена на місці вчинення правопорушення, що, як вважає позивач, свідчить про недотримання процедури притягнення до адміністративної відповідальність, порушення його прав та протиправність дій інспектора.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі № 5-рп/2015 (надалі - Рішення) визначено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Також, Конституційний Суд у вказаному рішенні звернув увагу на те, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Разом із тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року № 596-VIII, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол, застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Крім того, даною статтею, передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху не складається навіть у разі заперечення порушника проти його вчинення.

Суд звертає увагу, що прийняття вищенаведеного рішення № 5-рп/2015 від 26.05.2015 року Конституційним Судом України передувало прийняттю Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху». Внесені зміни стосувались зокрема положень статей 33, 221, 258, 276 КУпАП.

В свою чергу, питання стосовно винесення постанов за порушення у сфері безпеки дорожнього руху «за місцем вчинення» чи «на місці вчинення», було доповнено та деталізовано положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення шляхом внесення змін в липні 2015 року, у відповідності до яких перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, викладений в частині 1 статті 258 КУпАП, доповнено правопорушеннями, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції у відповідності до частині 1 статті 222 КУпАП.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 254 КУпАП протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, як, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції . У переліку, які зазначені у вказаній нормі, відсутня ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року № 1408/27853 (далі по тексту Інструкція № 1395) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно пунктів 1, 2 розділу ІІІ Інструкції №1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Тобто, зміни до ст. 258 КУпАП, якими надано можливість працівникам Національної поліції не складати протоколи про адміністративні правопорушення, та Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 за № 1395 Інструкція №1395, якою урегульовано порядок оформлення адміністративних правопорушень саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, набрали чинності пізніше, ніж було прийняте вищевказане рішення Конституційного Суду України. Вказаним нормативним актам не надавалось тлумачення Конституційним Судом України.

Отже, приписи рішення Конституційного Суду України по справі № 1-11/2015 від 26.05.2015 повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14.07.2015 року № 596-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» та вищевказаною Інструкцією щодо надання права органам Національної поліції України виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

У зв`язку із викладеним, доводи позивача в цій частині не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, так як справу про адміністративне правопорушення правомірно розглянуто на місце вчинення адміністративного правопорушення, а не складання протоколу про адміністративне правопорушення не є порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яке утворює самостійну підставу для скасування постанови, винесеної за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Однак при цьому, не заперечуючи наявності у працівників органів Національної поліції повноважень виносити в окремих випадках постанову про адміністративне правопорушення без складення протоколу, суд зазначає, що правопорушення (у разі його вчинення) повинно бути належним чином зафіксоване. Відсутність протоколу про адміністративне правопорушення повинна компенсуватись іншими належними та допустимими доказами вчинення правопорушення та дотримання процедури притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з положень ст. 251, 252, 279 КУпАП, орган (посадова особа), розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, в тому числі надає оцінку зібраним доказам.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Нормами статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 року по справі №560/751/17 зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Судом, в межах повноважень, визначених КАС України, було вжито необхідних заходів для забезпечення права відповідачів подати відзив на позовну заяву, приймати участь в судовому засіданні та надати суду усні пояснення по суті справи, а також надати суду докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Представником відповідач подав до суду відзив, до якого долучено копію постанови від 01.02.2022, копію квитанції від 01.02.2022 про сплату штрафу та диск (відеозапис з бодікамери).

З копії постановити від 01.02.2022 вбачається, що до неї додаються відеоматеріали відеореєстратова Aspiring, бодікамера 469264.

В судовому засіданні було відтворено відеозапис, який наданий відповідачем, на якому зафіксовано лише, як інспектор поліції роз`яснює позивачу його права, виносить постанову, та ОСОБА_1 сплачує штраф.

Відеозапис з реєстратора Aspiring відповідачем, як доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, до суду не надано, що унеможливлює встановити факт правомірності зупинення транспортного засобу під керуванням позивача та саме факт вчинення інкримінованого правопорушення.

При цьому, представник відповідача у відзиві посилається на положення Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року № 1026, та зазначає, що на момент отримання позову, у зв`язку із обмеженими технічними можливостями, відеозапис вчиненого правопорушення з відеореєстратора Aspiring, видалені із серверу УПП в Полтавській області, тому надати їх суду не виявляється можливим.

Однак, представником відповідача на підтвердження зазначеного у відзиві, не надано суду відповідного акту про видалення (знищення) відеоматеріалів, а також не зазначено дату, коли була вчинена відповідна дія.

При цьому, позивач, як у позову, так і в судовому засіданні зазначав, що інспектор поліції, після зупинки його автомобіля, надав для перегляду уривок відеозапису з мобільного телефону, з якого неможливо ідентифікувати належний позивачу автомобіль.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно п.1 ч.3 розділу VIII Наказу МВС України від 18.12.2018 № 1026 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» (далі - Наказ МВС №1026),строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА - становить 30 діб.

Відповідно до ч. 4 розділу VIII Наказу МВС № 1026, строк зберігання відеозаписів за рішенням керівника органу, підрозділу поліції може бути збільшено у разі використання їх у процесі здійснення оперативно-розшукової діяльності, у рамках розслідування кримінального провадження та/або в провадженнях у справах про адміністративні правопорушення, у разі фіксації надзвичайних подій за участю особового складу поліції, інших подій, якщо вони можуть бути використані в процесі службової діяльності органів, підрозділів поліції, під час проведення службових розслідувань.

Тобто, строк зберігання відеозаписів може бути збільшений у разі використання їх в провадженнях у справах про адміністративні правопорушення, якщо вони можуть бути використані в процесі службової діяльності органів, підрозділів поліції.

Однак, вказані відеозаписи, як вказує представник відповідача, були знищенні. Питання щодо продовження строку зберігання відеозапису, як доказу по адміністративній справі, не вирішувалося.

Представником відповідача також надано копію постанови від 01.02.2022 та квитанцію від 01.02.2022 про сплату ОСОБА_1 штрафу.

Однак, висновок про те, що підпис на постанові у справі про адміністративне правопорушення та сплата штрафу означає згоду позивача з тим, що він вчинив адміністративне правопорушення, суперечить положенням статті 71 КАС України щодо обов`язку саме відповідача доводити правомірність свого рішення. Вказаний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 22 липня 2019 року по справі № 757/2757/16-а.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.07.2020 по справі №177/525/17 факт визнання особою вини у порушенні ПДР України не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

У своїй постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 Верховний Суд вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. При цьому оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

За вказаних обставин, без надання суду відеозапису та інших доказів в розумінні ст. 251 КУпАП, встановлення відповідачем наявності в діях позивача порушень п. 8.7.3.е ПДР грунтується виключно на припущеннях, що не може свідчити про всебічність та повноту встановлення обставин справи про адміністративне правопорушення під час її розгляду.

Скорочене провадження у справах, зокрема у сфері забезпечення дорожнього руху передбачає фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Обставини, що вказані відповідачем в оскаржуваній постанові повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 29.04.2020 по справі №211/4667/16-а, 08.07.2020 по справі №463/1352/16-а.

Суд зазначає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбачено ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме порушення 01.02.2022, під час керування транспортним засобом CITROEN C3, д.н.з. НОМЕР_1 , п. 8.7.3.е ПДР.

При розгляді справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення позивачем. У матеріалах справи такі підтвердження відсутні, є в наявності лише постанова про притягнення до відповідальності, що не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху України, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування під час розгляду справи.

Всі сумніви відносно доведеності вини слід тлумачити на користь особи, а не суб`єкта владних повноважень, оскільки вказаний конституційний принцип, поряд з іншими, є гарантією захисту від безпідставного притягнення осіб до юридичної відповідальності.

Оскільки відповідачем, всупереч вимог ч. 2 ст. 77 КАС, не доведено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та, відповідно, правомірність оскаржуваної постанови, а з матеріалів справи неможливо достовірно встановити цей факт, відтак і підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову в частині вимог щодо скасування постанови та закриття провадження у справі та на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України скасовує рішення суб`єкта владних повноважень і закриває справу про адміністративне правопорушення.

Крім того, у позові ОСОБА_1 просить, у випадку скасування оскаржуваної постанови, вирішити питання шляхом покладення на Управління патрульної поліції зобов`язання щодо звернення ним до Державної казначейської служби з поданням про повернення йому коштів помилково сплаченої суми штрафу у розмірі 510,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 296 КУпАП скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою.

Таким чином, вказана позовна вимога про повернення позивачу 510,00 грн. сплаченого штрафу на підставі оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення не підлягає задоволенню, оскільки згідно частини третьої статті 286 КАС України, суд може прийняти одне з таких рішень:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Процедура повернення штрафу передбачена статтею 296 КУпАП і не може бути розглянута в цій справі. Окремий порядок повернення коштів передбачений Порядком повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року № 787.

Вказана позиція зазначена Верховним Судом у постанові від 22 липня 2019 року по справі № 757/2757/16-а (адміністративне провадження №К/9901/6713/18).

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви відповідно до вимог ст.139 КАС України підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції на користь позивача ОСОБА_1 у розмірі 496,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.243-246, 286 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції в Полтавській області Гнітько Дмитра Олександровича, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАО №5278002 від 01.02.2022 за ч. 2 ст. 122 КУпАП, складену інспектором Управління патрульної поліції в Полтавській області Гнітько Дмитром Олександровичем, згідно якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складений 06.03.2023 у зв`язку з перебуванням судді у відпустці з 13.02.2023.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач: Інспектор Управління патрульної поліції в Полтавській області Гнітько Дмитра Олександровича (38751, Полтавська область, с. Розсошенці, вул. Кременчуцька 2В);

Відповідач: Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції ( 38751, Полтавська область, Полтавський район, с. Розсошенці, вул. Кременчуцька 2В).

Головуючий: суддя Н.М.Грошова