Справа № 400/4916/22
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 400/4916/22
Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.

суддів: Танасогло Т.М. , Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.01.2023 у справі №400/4916/22 за позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, Державної судової адміністрації України про стягнення суддівської винагороди за жовтень 2022 року в сумі 106434,90грн.

У С Т А Н О В И В:
03.11.2022 ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив суд стягнути в солідарному порядку з територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області та Державної судової адміністрації України на його користь суддівської винагороди за жовтень 2022 року в сумі 106434,90грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що в жовтні 2022 року йому протиправно не виплачено суддівську винагороду.

Не погодившись із заявленими позовними вимогами територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Миколаївській області до Миколаївського окружного адміністраивного суду подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що розпорядник бюджетних коштів не мав підстав для виплати суддівської винагороди без застосування норм статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», якою визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.01.2023 у справі №400/4916/22 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходів із того, що з 19.07.2022 статтею 119 Кодексу законів про працю України не передбачено можливості виплати позивачу середнього заробітку за місцем роботи одночасно з проходженням військової служби. Можливості виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди або середньомісячного заробітку, який увільнений від роботи у зв`язку із призовом на військову службу також не передбачено Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Не погоджуючись із рішенням окружного адміністративного суду позивачем подано апеляційну скаргу в якій з посиланням на порушення порушення судом першої інстанції норм матеріального права викладено прохання скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 акцентував увагу на тому, що в даному випадку предметом позову є стягнення суддівської винагороди, а не середнього заробітку. Також, скаржник зауважує, що судом першої інстанції не встановлено наявності законодавчих обмежень у виплаті суддівської винагороди у випадку не здійснення судочинства у зв`язку із призовом на військову службу за мобілізацією. Як вказує позивач, судді, якого увільнено від виконання обов`язків з відправлення правосуддя у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації, суддівська винагорода має виплачуватися у повному обсязі.

03.04.2023 територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Миколаївській області до П`ятого апеляційного адміністративного суду подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що законність його дій підтверджується судовими рішеннями у справі №400/3799/22. Решта доводів відзиву на апеляційну скаргу дублюють зміст відзиву на позовну заяву.

В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного, на час виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що ОСОБА_1 є суддею Ленінського районного суду м. Миколаєва.

Як з`ясовано апеляційним судом, наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 13.03.2022 №97, ОСОБА_1 увільнено від займаних посад і призначено начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 .

19.07.2022 набрав чинності Закон України від 01.07.2022 № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", яким внесено зміни до Кодексу законів про працю України, а саме в частині 3 статті 119 Кодексу законів про працю України замінено слова зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на зберігаються місце роботи і посада.

Судом апеляційної інстанції установлено, що 19.07.2022 Ленінським районним судом міста Миколаєва видано наказ №12в/к/22, відповідно до якого ОСОБА_1 припинено нарахування та виплату середньомісячного заробітку.

У зв`язку з тим, що за жовтень 2022 року суддівську винагороду ОСОБА_1 не нараховано та не виплачено, позивач за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернувся до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виключно законами України визначається судоустрій, судочинство, статус суддів (п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України).

Статтею 130 Конституції України передбачено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Згідно із статтею 4 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

В силу ч.1 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Отже, розмір суддівської винагороди, у тому числі, будь-які його обмеження, визначаються виключно Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Як з`ясовано апеляційним судом, у жовтні 2022 року судді Ленінського районного суду м. Миколаєва Кирильчуку Олегу Ігоровичу не виплачено суддівську винагороду.

Така невиплата пов`язана із набранням 19.07.2022 чинності Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин".

До набрання чинності вказаним нормативно-правим актом, частина 3 статті 119 Кодексу законів про працю України мала наступну редакцію: «За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" до у частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України внесено зміни, а саме слова "зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток" замінено словами "зберігаються місце роботи і посада".

Тобто, внесеними змінами законодавець позбавив працівників права на збереження середнього заробітку, у випадках передбачених ч.3 ст.119 Кодексу законів про працю України.

Натомість, апеляційний суд відмічає, що вказані законодавчі приписи не поширюють свою дію на виплату суддівської винагороди.

При нарахуванні та виплаті позивачу суддівської винагороди у жовтні 2022 року відповідачі мали керуватися виключно Законом України «Про судоустрій та статус суддів», приписи якого є спеціальними у межах спірних правовідносин та мають відповідний пріоритет у застосуванні.

Припинення виплати судової винагороди не можуть бути застосовані іншими нормативно-правовими актами, окрім Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно із сталою судовою практикою сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

Оскільки у жовтні 2022 року судді Ленінського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 не нараховано та не виплачено суддівську винагороду, суд апеляційної інстанції констатує, що в межах спірних правовідносин наявна протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Обираючи спосіб захисту порушеного права суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду на 1 січня календарного року становить 30 прожиткових мінімумів працездатних осіб.

До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти:

1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб;

2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб;

3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "Цілком таємно", - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "Таємно", - 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

З урахуванням наведеного, колегією суддів усановлено, що суддівська винагорода виплачується із урахуванням усіх складових про які зазначено в статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За наслідками дослідження наявних у матеріалах справи документів, судом апеляційної інстанції установлено, що вони не містять відомостей щодо складових, які необхідно враховувати під час нарахування суддівської винагороди судді Ленінського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 у жовтні 2022 року.

Згідно із частиною 4 статтею 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний суд зазначає, що функції розпорядника бюджетних коштів відносно Ленінського районного суду м. Миколаєва здійснюються територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Миколаївській області.

Саме у такого розпорядника наявні відомості стосовно усіх складових, які необхідно врахувати при нарахуванні судді Ленінського районного суду м. Миколаєва Кирильчуку Олегу Ігоровичу суддівської винагороди за жовтень 2022 року.

У зв`язку з чим, на думку колегії суддів, належним та ефективним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 в межах спірних правовідносин є саме зобов`язання територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області нарахувати та виплатити суддівську винагороду за жовтень 2022 року.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, в силу приписів ч.2 ст.9 КАС України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправною бездіяльності територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області щодо ненерахування та невиплати суддівської винагороди за жовтень 2022 року та зобов`язання нарахувати і виплати таку суддівську винагороду.

При цьому, колегія суддів уважає неправильним висновок окружного адміністратвиного суду стосовно того, що положеннями статті 119 Кодексу законів про працю України не передбачено можливості виплати середнього заробітку за місцем роботи одночасно з проходженням служби, оскільки означений законодавчий припис не поширюється на позивача, який має статус судді Ленінського районного суду м. Миколаєва.

До того ж, в даному випадку спірним є питання щодо нарахування та виплати суддівської винагороди зігдно із ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а не середнього заробітку.

Судом апеляційної інстанції також відхиляються твердження суду першої інстанції про те, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено можливості виплати суддівської винагороди або середньомісячного заробітку судді, якого увільнено від роботи у зв`язку із призовом на військову службу, оскільки вказаним нормативно-правовим актом не передбачено можливості припинення виплати суддівської винагороди за вказаних умов.

Крім того, апеляційний суд уважає необґрунтованими посилання відповідача на судові рішення у справі №400/3799/22, з огляду на наступне.

Так, колегією суддів установлено, що досліджувані у межах справи №400/3799/22 правовідносини стосуються нарахування та виплати середнього заробітку.

Натомість, у даному випадку, спірним є питання щодо нарахування та виплати суддівської винагороди.

Апеляційний суд зазначає, що поняття «середній заробіток» та «суддівська винагорода» є різними за своєю суттю, а порядок їх нарахування врегульовано різними законодавчими актами.

У межах спірних правовідносин, право на отримання суддівської винагороди не залежить від середнього заробітку та не нівелюється обставинами, які установлено в справі №400/3799/22.

Отже, установлені в судових рішеннях у справі №400/3799/22 обставини не є преюдиційними, а наказ голови Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.07.2022 №12в/к/22 не впливає на результат розгляду даної справи.

Означене спростовує доводи відповідача у відповідній частині відзиву на апеляційну скаргу.

Крім того, суд апеляційної інстанції уважає за доцільне відмітити, що решта доводів відзиву на апеляційну скаргу взагалі не стосується предмету спору, а тому таким правовідносинам оцінка не надається.

Установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції висновки та викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи відповідача.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.

Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як установлено колегією суддів, викладені у рішенні суду першої інстанції висновки не відповідають обставинам справи, а відтак рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.01.2023 у справі №400/4916/22 підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 9, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.01.2023 у справі №400/4916/22 скасувати.

Прийняти у справі нове судове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовльнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області щодо ненерахування та невиплати судді Ленінського районного суду м. Миколаєва Кирильчуку Олегу Ігоровичу суддівської винагороди за жовтень 2022 року.

Зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області нарахувати та виплатити судді Ленінського районного суду м. Миколаєва Кирильчуку Олегу Ігоровичу суддівську винагороду за жовтень 2022 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Танасогло Т.М. Крусян А.В.