Справа № 300/4541/22
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" квітня 2023 р. справа № 300/4541/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Мандрик Владислав Володимирович, звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі, також - відповідач) про визнання протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 у розмірі 30 000 тисяч за липень 2022 року та у розмірі 100 000 тисяч пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за липень 2022 року, а також зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 у розмірі 30 000 тисяч за липень 2022 року та у розмірі 100 000 тисяч за липень 2022 року пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач згідно наказу від 28.02.2022 № 5 проходить військову службу в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації, на особливий період та зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 . Під час проходження служби, позивач у період з травня по серпень включно брав участь в бойових діях та забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації під час перебування безпосередньо в районах ведення бойових дій, що підтверджується постійними виплатами додаткової винагороди в розмірі 100 000 гри за вказані місяці, за виключенням лише липня місяця у зв`язку із складеним стосовно ОСОБА_1 в цей місяць протоколом про адміністративне правопорушення кваліфікованого за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП за фактом виконання посадових обов`язків в стані алкогольного сп`яніння на командному пункті роти в умовах особливого періоду. Однак, на думку представника позивача, що на момент спірних правовідносин не існувало регуляторних актів Міноборони у розумінні вимог Закону України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності, нормативно-правових актів або наказів Міноборони, якими визначені умови застосування відмови виплати додаткової винагороди при участі в бойових діях. Крім того, постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.07.2022 у справі № 191/1408/22 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а відповідно позивач в законному порядку визнаний невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення. Відтак, у позивача існує безумовне право на виплату додаткової винагороди за липень 2022 року. З наведених підстав, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.11.2022 залишено дану позовну заяву без руху, у зв`язку з її невідповідністю вимогам статтям 123, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків.
21.11.2022 на виконання вимог ухвали суду, 11.11.2022 від представника позивача на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду мотивована введенням на території України воєнного стану та перебуванням позивача на військовій службі.
Згідно ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 поновлено строк звернення та відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, в якій містяться відомості про порядок і строк подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 23.03.2023 та міститься в матеріалах справи. Проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, вказавши, що згідно окремого доручення Міністра оборони №912/з/29 від 23.06.2022, а саме пункту 9 визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн та 30 000,00 грн не включаються військовослужбовці які, вживали алкогольні напої, наркотичні та психотропні речовини на території військової частини, як в службовий час так і в позаслужбовий час виконували службові обов`язки у нетверезому стані. Так, протягом спірного період позивач перебував на військовій службі в межах свого підрозділу в зоні ведення бойових дій, однак командуванням підрозділу було виявлено факт вживання військовослужбовцем ОСОБА_1 алкогольних напоїв, про що було здійснено доповідь командуванню військової частини. Даний факт підтверджується копіями висновків щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 09.07.2022 та від 08.07.2022, із змісту яких вбачається, що військовослужбовець ОСОБА_1 08.07.2022 та 09.07.2022 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Підпис позивача у вказаних документах підтверджує факт його присутності на медичному огляді та ознайомлення з його результатами. За наведених обставин, на думку представника відповідача, у спірних правовідносинах військова частина НОМЕР_1 діяла в межах, визначених законодавством та з урахувань вимог Міністра оборони, викладених в дорученні №912/з/29 від 23.06.2022. В зв`язку із наведеним просить суд в задоволенні позову відмовити повністю.
Відповідачем вищенаведений відзив на позовну заяву був надісланий позивачу 15.03.2023, що підтверджується квитанцією про відправлення (а.с.71). Однак, відповіді на відзив у строк, встановлений судом та інших заяв позивач не подав, поважних причин ненадання відповіді на відзив у встановлений судом строк не повідомив.
Суд, на підставі положення частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходить військову службу в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації, на особливий період та зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, що підтверджується Наказом від 28.02.2022 № 5 (а.с.8).
Згідно довідки від 26.06.2022 № 977/22, позивач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 та станом на 22.06.2022 виконує завдання за призначенням безпосередньо в районах ведення бойових дій, зокрема на території Дніпропетровської та Запорізької областей (а.с.9).
Відповідно виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 від 27.10.2022, відповідачем не було нараховано та сплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 у розмірі 30 000 тисяч за липень 2022 року та у розмірі 100 000 тисяч за липень 2022 року пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (а.с.10).
Вважаючи дії відповідача щодо ненарахування та невиплати за липень 2022 року додаткової винагороди, передбаченої Постановою від 28.02.2022 № 168 у розмірі 30 000 тисяч та у розмірі 100 000 тисяч пропорційно дням участі у бойових діях протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд, при вирішенні даної справи, керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
За змістом частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII (надалі, також - Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 (надалі, також - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частинами 2, 3 статті 9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно з пунктом 2 Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до пункту 17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022/, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023 та триває до теперішнього часу.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 № 64 Про введення воєнного стану в Україні та №69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (надалі, також - Постанова №168), яка набрала чинності 28.02.2022 та застосовується з 24.02.2022.
Пунктом 1 Постанови №168, зокрема, встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях або заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, Міністром оборони України видано окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29 (надалі, також - Доручення від 23.06.2022 №912/з/29).
Згідно з п.14 окремого доручення Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 це доручення застосовувати з 01.06.2022 (крім абзацу третього пункту 1, абзацу четвертого пункту 7 та підпункту 9.11 пункту 9 (в частині виплати додаткової винагороди військовослужбовцям за час проходження підготовки (навчання) за кордоном щодо порядку застосування, обслуговування та ремонту різних видів озброєння та військової/спеціальної техніки) цього доручення, які застосовувати з 24.02.2022).
З аналізу вищенаведеного вбачається, що прийняття Міністром оборони України рішення від 25.03.2022 №248/1298 та розпорядження від 23.06.2022 №912/з/29 узгоджується з повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку № 260, а тому відповідні рішення підлягають врахуванню при вирішення питання про виплату додаткової допомоги, передбаченої Постановою №168.
Так, за змістом відповідних рішень Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 та від 23.06.2022 №912/з/29 та пунктів 1, 5 розділу XVI Порядку №260 простежується аналогія закону, яка полягає в тому, що виплата премії та додаткової винагороди здійснюється на підставі відповідного наказу командира частини, в якому зазначається конкретний перелік військовослужбовців, які набули право на дані виплати, з врахуванням дотримання даними військовослужбовцями норм чинного законодавства та належного виконання ними покладених на них обов`язків.
Відтак, посилання представника позивача, що на момент спірних правовідносин не існувало регуляторних актів Міноборони у розумінні вимог Закону України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності, нормативно-правових актів або наказів Міноборони, якими визначені умови застосування відмови виплати додаткової винагороди при участі в бойових діях, є безпідставними.
При цьому, позбавлення винагороди є наслідком накладення на позивача стягнення та передбачено окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29.
Згідно поданого відповідачем відзиву, підставою, позбавлення ОСОБА_1 , додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 у розмірі 30 000 тисяч за липень 2022 року та у розмірі 100 000 тисяч пропорційно дням участі у бойових діях, є перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння в липні 2022 року.
Суд зазначає, що за змістом наявних в матеріалах справи, висновків щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.07.2022 та від 08.07.2022 позивач пройшов медичний огляд в Новомиколаївсській ЦРЛ для встановлення стану сп`яніння. Висновки огляду: ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а.с.51-52).
При цьому, суд враховує, що постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.07.2022 у справі № 191/1408/22 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Однак під час розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення Синельниківський міськрайонний суду Дніпропетровської області вирішував питання щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Відтак, в даному випадку, закриття провадження у справі про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не спростовує факт перебування позивача на службі у стані алкогольного сп`яніння.
Виходячи із вищевикладеного, суд доходить висновку, що після встановлення факту перебування 09.07.2022 та 08.07.2022 ОСОБА_1 на службі у стані алкогольного сп`яніння, керуючись вимогами пункту 9 окремого доручення від 23.06.2022 №912/з/29, у відповідача були правові підстави для позбавлення позивача виплати премії та додаткової винагороди за липень 2022 року.
Крім того суд враховує, що відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Згідно з статтею 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема: поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Враховуючи встановлені обставини справи в сукупності, а також факт перебування 09.07.2022 та 08.07.2022 ОСОБА_1 на службі у стані алкогольного сп`яніння, що є порушенням військової дисципліни та суперечать покладеним на нього обов`язкам та змісту військової присяги, підриває довіру та авторитет Збройних Сил України, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому правомірно позбавив позивача права на отримання премії та додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за липень 2022 року.
Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв з дотриманням вимог частини 2 статті 2 КАС України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким що не підлягає до задоволення.
Зважаючи, що у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 );

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ).

Суддя Микитин Н.М.