Справа № 160/2868/23
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2023 року Справа № 160/2868/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 року відкрито провадження у справі №160/2868/23, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст. 257, ч.1 ст. 260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
У відзиві на позовну заяву Головне управління ДПС у Дніпропетровській області вважає, що підстави для задоволення позовної заяви відсутні і просить відмовити у задоволені позову.
Платниками єдиного внеску, визначені у п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України від 08.07.2010 №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» , незважаючи на наявність трудових відносин, зобов`язані нараховувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
За повідомленням відповідача станом на 06.03.2014 в ІКП (по коду платежу 71040000) по єдиному соціальному внеску платника ФОП ОСОБА_1 рахувалась недоїмка в сумі 8552, 52 грн.
Враховуючи, що ч. 16 ст. 25 Закону №2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та пені не застосовується, ГУ ДПС не мала законних підстав для зняття з обліку ФОП ОСОБА_1 .
Судом встановлено наступні обставини справи:
Позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа-підприємець з 02.12.2009 по 04.04.2017 перебувала на обліку в Кам`янській ДПІ ГУ ДПС (м. Кам`янське).
За даними інформаційних систем ДПС України позивач перебувала з 01.01.2012 по 01.10.2013 на спрощеній системі оподаткування. Платником єдиного внеску фізична особа-підприємець ОСОБА_1 була зареєстрована 03.06.2009.
Стан платника 11 припинено, але не знято з обліку (кор не пусті).
Так, в ІКП платника ФОП ОСОБА_1 рахувалась недоїмка в сумі 8552,52 грн., а саме:
-станом на 01.10.2013 передано від Пенсійного фонду України «сальдо» розрахунків по єдиному внеску у частині недоїмки в сумі 6960,48 грн.;
-контролюючим органом здійснено автоматичні нарахування зобов"язань зі сплати єдиного внеску, а саме: за третій квартал 2013 року в сумі 1194,03 грн. по строку 21.10.2013 і за четвертий квартал 2013 року -398,01 грн. по строку 06.03.2014.
ФОП ОСОБА_1 було погашено недоїмку, а саме:
згідно платіжного доручення від 28.03.2014 №262/1 на суму 1000,00 грн.;
Перерахування коштів внутрішній висновок ГУ ДПС від 16.08.2016 №82 на суму 1592,04 грн.;
Згідно платіжного доручення від 29.05.2017 №509/7 на суму 517,15 грн.;
Стягнення в межах виконавчого провадження платіжне доручення №2438 від 09.06.2017 в сумі 342,89 грн., №2548 від 12.06.2017 в сумі 732,00 грн. та платіжне доручення від 28.07.2017 № N0LD743171 в сумі 3368,44 грн.
У зв`язку з наявністю станом на 30.06.2017 в ІКП ФОП ОСОБА_1 заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, ГУ ДПС сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.07.2017 №Ф-613-25 на суму 3368,44 грн., яку надіслано платнику на його податкову адресу рекомендованим листом з повідомленням про вручення . Поштове відправлення отримано ФОП ОСОБА_1 21.07.2017 особисто.
Сума боргу 3368,44 грн. погашена ФОП ОСОБА_1 29.07.2017.
Згідно з пунктом 2 частини одинадцятої статті 25 Закону №2464 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум ( на суму боргу, який виник до 01.01.2015). Відповідно до частини 10 статті 25 Закону №2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Вказане рішення 30.11.2017 було надіслано ГУ ДПС засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу ФОП ОСОБА_1 і повернуто 30.12.2017 до ГУ ДПС у зв`язку з закінченням терміну зберігання. З 30.12.2017 рішення податкового органу є узгодженим.
Поштове відправлення 10.09.2022 повернуто Укрпоштою з позначкою «за закінченням терміну зберігання».
Позивач зауважує, що з 15.04.2016 по 23.03.2018 відповідно до записів копії трудової книжки НОМЕР_2 вона працювала у ТОВ «Спецтехоснаска».
Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу безпосередньо роботодавцем здійснювалась сплата єдиного внеску
Позивач вважає, що строк давності, встановлений п.п. 101.2.3 ПК України по податковому боргу за вищевказаною вимогою минув 30.12.2020, а тому податковий орган повинен був визнати його безнадійним і списати.
Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (Закон №2464 -VI).
Пунктами 2 і 6 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;
недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.
Пунктом 4 ч. 1 статті 4 Закону №2464-VI ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин і надалі) визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Такими платниками можуть також бути за п. 1 ч. 1 цієї статті роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється податковими органами на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою (. абз ч. 1 ст. 5 Закону №2464-VI).
Пунктами 1 і 4 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний:
своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.
подавати звітність, у тому числі про основне місце роботи працівника, про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені Податковим кодексом України. Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За вимогами ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.(абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI ).
Днем сплати єдиного внеску вважається:
у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки податкового органу або на єдиний рахунок - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на вказані рахунки;
у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі (пункти 1, 2 ч. 10 ст. 9 Закону №2464-VI).
За ч. 12. ст. 9 Закону №2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Відповідно до п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №2464-VI (у редакції, що діяла до 01.01.2015 на суму боргу, що виникла до цієї дати) за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, накладається штраф у розмірі у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Відповідно до п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №2464-VI (у редакції, що діє з 01.01.2015) за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) сум єдиного внеску, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Одночасно на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0.1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (ч. 10 ст. 25 Закону №2464-VI ).
Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (ч. 13 ст. 25 Закону №2464-VI ).
Як встановлено судом і підтверджено матеріалами справи, позивач з 02.12.2009 по 04.04.2017 була зареєстрована як фізична особа-підприємець і була платником єдиного внеску та в силу положень ч.8 ст. 9 Закону №2464-VI зобов`язана сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
При цьому, враховуючи порядок зняття з обліку платників єдиного внеску, визначений ч. 1 ст. 5 Закону і той факт, що станом на 30.06.2017 за позивачем рахувалась заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, він не був знятий з обліку.
Згідно із відомостями з ІКП по коду платежу 71040000 позивачем несвоєчасно було здійснено сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з порушенням законодавчо встановленого строку.
Таким чином, у відповідача були підстави для нарахування штрафних санкцій та пені.
В той же час суд погоджується з твердженням позивача про те, що строк давності податкового боргу, встановлений п.п. 101.2.3 Податкового кодексу України минув 30.12.2020, а тому є безнадійним і підлягає списанню, виходячи з наступного.
Згідно п. 101.1 ст. 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.
Пунктом 101.2 ст. 101 ПК України визначено, що під терміном «безнадійний» розуміється , зокрема 101.2.3. податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу (п. 101.2.3).
Відповідно до п.102.4 ст. 102 ПК України у разі, якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.
Таким чином, податковий борг платника податків стосовно якого минув цей строк давності, не може бути ініційований контролюючим органом до стягнення оскільки безумовно вважається безнадійним.
Суд звертає увагу, що строк давності податкового боргу позивача сплинув 30.12.2020, відповідно такий борг повинен бути визнаний як безнадійний.
Положеннями підп. 19-1.1.24 п. 19-1.1ст. 19-1 ПК України встановлено, що контролюючі органи виконують, зокрема такі функції як списання безнадійного податкового боргу.
За підп. 20.1.29 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право приймати рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу, а також про списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством.
Пунктом 101.5 ст. 101 ПК України передбачено , що контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Умови та порядок за яких у відповідача виникає обов`язок визначати та списувати безнадійний податковий борг встановлені Порядоком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України №577 від 10.10.2013 ( Порядок №577).
Суд застосовує вказаний Порядок, який був чинний станом на час спливу строку давності податкового боргу і підлягав застосуванню.
Відповідно до п. 2.1. Порядку №577 під терміном "безнадійний податковий борг" слід розуміти, зокрема податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 глави 9 розділу II Кодексу.
За пунктами 3.1, 3.2 Порядку №577 визначення сум безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню органами доходів і зборів, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів (далі - ІС) станом на день виникнення безнадійного податкового боргу. Днем виникнення безнадійного податкового боргу стосовно якого минув строк давності, встановлений ст.102 ПК України, є дата прийняття рішення керівника контролюючого органу.
Пункти 4.3-4.5 Порядку №577 встановлюють, що у випадках, передбачених підпунктами 1,2,3,5 пункту 2.1 розділу ІІ цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу. Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал.
Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до ІС не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.

З аналізу вказаних правових норм, суд робить висновок, що у разі спливу строку давності у 1095 днів у відповідача виникає обов`язок самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного боргу списати такий борг.

Звернення в даному випадку платником податку із заявою про списання безнадійного податкового боргу не є обов`язковим.

Аналізуючи зазначені норми пункту 102.4 статті 102 ПК України , Верховний Суд у постанові від 16.09.2022 у справі № 160/10941/19 дійшов висновків, що за кожним податком та збором у платника податку виникає безумовний податковий обов`язок сплатити суму такого податку чи збору в порядку і строки, визначені законом. Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. У разі виникнення у платника податку податкового боргу платник зобов`язаний його сплатити, а у разі несплати - податковий обов`язок не є виконаним.

У такому разі контролюючий орган вживає заходів з метою погашення платником податку податкового боргу, до яких належать стягнення коштів, які перебувають у власності платника податків, а також продаж майна платника податків, що перебуває в податковій заставі (пункт 95.1 статті 95 ПК України).

При цьому стягнення коштів контролюючий орган має право ініціювати тільки в межах 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Податковий борг платника податків, стосовно якого минув цей строк давності, не може бути ініційований контролюючим органом до стягнення, оскільки безумовно вважається безнадійним.

У разі коли контролюючий орган ініціював до стягнення податкового боргу до закінчення цього строку давності, цей податковий борг не підпадає під визначення «безнадійного», що зазначене у підпункті 101.2.3 пункту 101.2 статті101 ПК України (податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом), тому у разі його стягнення за рішенням суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, строк його стягнення може встановлюватись тільки до повного погашення заборгованості або до визнання його безнадійним тільки у випадках, передбачених підпунктами 101.2.1, 101.2.2, 101.2.4, 101.2.5 пункту 101.2 статті 101 ПК України.

З матеріалів справи вбачається, що вимога про сплату боргу №Ф- була видана відповідачем лише 21.07.2022, а постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення податкового боргу прийнята 07.10.2022, тобто після закінчення строку давності.

За встановлених обставин і з врахуванням наведених правових норм, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви.

За вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Розглянувши справу на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При подані позову позивачем сплачений судовий збір у сумі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 09.02.2023.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1073,60 грн.

Позивач також просить стягнути витрати на правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частин 1,2, 4, 5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За ч.1. ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За визначенням п.4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Між адвокатом Васильцовою Ольгою Миколаївною (Адвокат) і Губською Оксаною Вікторівною (Клієнт) 11.11.2022 був укладений договір про надання правової допомоги №71, предметом якого є надання Адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів.

Відповідно до п. 4.2.2 договору вартість правової допомоги (адвокатської діяльності) складає 4000,00 грн., а саме 500,00 грн. за консультацію та роботу з документами, 3500,00 грн. за подання позовної заяви.

На підставі вказаного договору адвокату був оформлений ордер про надання правничої (правової) допомоги від 09.02.2023.

11.11.2022 між адвокатом і клієнтом був підписаний акт приймання-передачі виконаних робіт до договору, за яким клієнт сплачує адвокату кошти на суму 4000,00 грн. в межах договору №71 від 11.11.2022 року та в повній відповідності з умовами договору, а саме: 500,00 грн. за консультацію та роботу з документами, 3500,00 грн. за подання позовної заяви.

Цей акт являється підтвердженням факту надання адвокатом клієнту послуг правової допомоги відповідно до умов цього договору та є підставою для оплати договору про надання правової допомоги.

Квитанцією до прибуткового касового ордера №2 від 09.02.2023 клієнтом було сплачено 4000,00 грн.

За правилами частин 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Тобто суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.

Враховуючи викладене та відсутність заперечень відповідача щодо розміру та співмірності витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку про задоволення витрат на правничу допомогу у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 250, 255, 295,297 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, 17-А, м. Дніпро, 49600, ) про визнання протиправною бездіяльність, протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо несписання безнадійного податкового боргу 855,25 грн. штрафу та 10602,80 грн. пені, що разом становить 11458,05 грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, 17-А, м. Дніпро, 49600, ) прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 855,25 грн. штрафу та 10602,80 грн. пені, що разом становить 11458,05 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.07.2022 №Ф- на суму 11458,05 грн.

Стягнути з Головного управління Державної податкової служби в Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, 17-А, м. Дніпро, 49005, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1073,60 грн. і витрати на правничу допомогу у сумі 4000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона