Справа № 520/18096/21
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2023-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 р. Справа № 520/18096/21

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Великобурлуцької селищної ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2021, головуючий суддя І інстанції: Севастьяненко К.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 08.12.21 по справі № 520/18096/21

за позовом ОСОБА_1

до Великобурлуцької селищної ради

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Великобурлуцької селищної ради (далі - відповіда), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Великобурлуцької селищної ради Куп`янського району Харківській області, яка пов`язана із невжиттям дій з розроблення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення на регіональний ландшафтний парк місцевого значення «Великобурлуцький степ», не встановлення його меж в натурі (на місцевості);

-зобов`язати Великобурлуцьку селищну раду Куп`янського району Харківській області відповідно до вимог чинного законодавства України забезпечити організацію проведення робіт із винесення меж регіонального ландшафтного парку місцевого значення «Великобурлуцький степ» загальною площею 2042,6 га, які знаходяться в адміністративних межах вищевказаної селищної ради, та закріплення їх в натурі (на місцевості).

Позовні вимоги вмотивовані там, що в порушення норм чинного законодавства, відповідач безпідставно не вживав дій з розроблення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення на регіональний ландшафтний парк місцевого значення «Великобурлуцький степ» для встановлення його меж в натурі (на місцевості).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2021 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити постанову, якою рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що на відповідача покладено обов`язок із організації проведення робіт із винесення меж регіонального ландшафтного парку місцевого значення, однак таких обов`язків відповідач не виконав, що свідчить про його неправомірну бездіяльність.

Великобурлуцька селищна рада подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого суд дійшов неправильного висновку щодо обов`язків органу місцевого самоврядування, викладених у мотивувальній частині рішення.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:0684 перебуває у державній власності, а тому розпорядження нею не відноситься до компетенції відповідача, а відноситься до компетенції місцевих державних адміністрацій. Вказує, що проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, а органи місцевого самоврядування не є державними органами, тому відповідач не має права фінансувати за рахунок місцевого бюджету проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду. Статею 55 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначено, що до компетенції органу місцевого самоврядування віднесено лише надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо резервування цінних для заповідання територій та об`єктів на землях комунальної власності, а також прийняття рішення про її затвердження. Отже, в усіх законах та підзаконних нормативних актах обов`язок замовлення, створення, використання, оновлення, оприлюднення, розроблення технічної документації із землеустрою та виконання інших дій з геопросторовими даними територій та об`єктів природно-заповідного фонду, їх функціональних та охоронних зон покладається на органи державної влади в особі центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласні державні адміністрації та створені ними спеціальні підрозділи, а п. "ґ" ч. 2 ст. 67 ЗУ «Про землеустрій» імперативно визначає, що проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України. Заперечував проти права позивача на звернення до суду із вказаним позовом, а також проти розгляду справи судом першої інстанції у спрощеному порядку.

Позивач правом надання відзиву на апеляційну скаргу Великобурлуцької селищної ради не скористався.

Великобурлуцька селищна рада правом надання відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористалась.

Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Рішенням Харківської обласної ради ХІІ сесії ХХІІІ скликання від 27.06.2000 року "Про оголошення нових територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення" з метою подальшого розширення мережі територій та об`єктів природно заповідного фонду області, забезпечення належної охорони зникаючих природних середовищ існування об`єктів генофонду рослинного і тваринного світу, поліпшення умов для задоволення рекреаційних потреб населення, відповідно до ст. 53 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", ст. 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" вирішено оголосити без вилучення земельних ділянок за згодою землевласників та землекористувачів території та об`єкти природно-заповідного фонду місцевого значення, зокрема регіональний ландшафтний парк місцевого значення «Великобурлуцький степ» (а.с. 22-23).

Начальником державного управління екології та природних ресурсів в Харківській області І.В. Капусником 22.11.2001 року затверджено Положення про регіональний ландшафтний парк місцевого значення «Великобурлуцький степ» (далі - Положення).

Відповідно до п. 1.1. Положення Регіональний ландшафтний парк «Великобурлуцький степ» оголошений рішенням Харківської обласної ради від 26.07.2000 року на території Великобурлуцького району Харківської області на загальній площі 2042,6 га, що включаються до його складу без вилучення із землекористування.

Пунктом 1.2. Положення передбачено, зокрема, що на землевласника Великобурлуцьку селищну раду покладено відповідальність за належне утримання території Регіонального ландшафтного парку «Великобурлуцький степ» та додержання встановленого режиму його охорони та збереження згідно зі ст.ст. 23, 60 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

ОСОБА_1 замовив виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства у розмірі 2,0 га, яка знаходиться на території Великобурлуцької селищної ради Куп`янського району Харківської області.

Відповідно до заяви від 12.07.2021 року реєстраційний № ЗВ-021, вказаний проект землеустрою разом з доданими до нього документами було подано проектантом ОСОБА_2 державному кадастровому реєстратору Відділу у Великобурлуцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області для проведення державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Рішенням № РВ-021 від 12.07.2021 року державним кадастровим реєстратором відмовлено у проведенні державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Підставою відмови вказано, що зазначена земельна ділянка лежить в межах природно-заповідного фонду, а саме: в межах земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0684, площею 8,1769 га (а.с. 9).

Згідно з листом Департаменту захисту довкілля та природокористування Харківської обласної державної адміністрації від 06.08.2021 № 04.01-21-4494, проект землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду - Регіонального ландшафтного парку «Великобурлуцький степ» до Департаменту не надходив та не погоджувався (а.с. 25).

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області листом від 19.08.2021 року за вих. № 29-20-9,1-6776/0/19-21 повідомило представника позивача про те, що земельна ділянка з кадастровим номером 0:01:000:0684 відноситься до категорії земель - землі сільськогосподарського призначення, вид угідь - пасовища, цільове призначення - 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), форма власності - державна, цільове призначення земельної ділянки не змінювалось.

У зв`язку з відсутністю проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення та відсутністю у Державному земельному кадастрі інформації про межі регіонального ландшафтного парку «Великобурлуцький степ», надати інформацію чи включена земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:0684 в межі регіонального ландшафтного парку «Великобурлуцький степ», не вбачається можливим. Згідно з даними Державного земельного кадастру на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0684 обмеження, обтяження не встановлені. Інформація щодо надання наказів про надання дозволів на розробку документації із землеустрою громадянам на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0684 не обліковується (а.с. 13-14).

Вважаючи, що Великобурлуцькою селищною радою, в порушення норм чинного законодавства не забезпечено організацію проведення робіт із винесення меж регіонального ландшафтного парку місцевого значення «Великобурлуцький степ» загальною площею 2042,6 га, який знаходиться на території Великобурлуцького району Харківської області та закріплення їх в натурі, звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на відповідача не покладено обов`язок здійснити дії щодо розроблення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення на регіональний ландшафтний парк місцевого значення «Великобурлуцький степ» для встановлення його меж в натурі.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, колегія суддів зазначає таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Приписами статті 43 Земельного кодексу України встановлено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність,

Згідно зі статтею 44 Земельного кодексу України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

При цьому, за правилами статті 45 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів визначені Законом України "Про природно-заповідний фонд України" від 16 червня 1992 року № 2456-XII (далі Закон № 2456-XII).

Відповідно до частини першої та четвертої статті 7 вказаного Закону землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Приписи частини п`ятої статті 38 Закону № 2456-XII визначають, що власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених парками-пам`ятками садово-паркового мистецтва, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.

Частинами третьою та п`ятою статті 53 вказаного Закону передбачено, що рішення про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та встановлення охоронних зон територій та об`єктів природно-заповідного фонду приймається Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами.

Території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання. При цьому, межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Відповідно до частини третьої статті 60 Закону № 2456-XII органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, виконавчі органи місцевого самоврядування сприяють охороні й збереженню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, виконанню покладених на них завдань.

Великобурлуцька селищна рада є розпорядком усіх земель, які знаходяться на її території, окрім земель приватної та державної власності.

Відповідно до пункту «в» частини 2 статті 83 Земельного кодексу України, у комунальній власності перебувають землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Згідно з п.п. 3 п. «а» ч.1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закону) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо прийняття рішень про організацію територій і об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; внесення пропозицій до відповідних державних органів про оголошення природних та інших об`єктів, що мають екологічну, історичну, культурну або наукову цінність, пам`ятками природи, історії або культури, які охороняються законом, підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо прийняття рішень про оголошення в місцях масового розмноження та вирощування потомства дикими тваринами "сезону тиші" з обмеженням господарської діяльності та добуванням об`єктів тваринного світу.

Приписами п.п. 1 п «б» ч. 1 ст. 33 вказаного Закону виконавчим органам сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, по здійсненню контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Згідно з п.п. 9 п. «б» ч. 1 ст. 33 Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження з організації і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою.

Відповідно до п.34 ст.26 Закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Закон України "Про землеустрій" від 22 травня 2003 року № 858-IV (далі Закон № 858-IV) визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

Абзацом 2 статті 4 Закону № 858-IV встановлено, що суб`єктами землеустрою є: органи державної влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування.

Приписами статті 19 вказаного Закону визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать:

а) організація та здійснення землеустрою, проведення інвентаризації земель та земельних ділянок усіх форм власності;

б) здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою;

в) координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності;

г) інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм;

ґ) вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.

Відповідно до п. «в» ч.2 ст.25 Закону № 858-IV одним з видів документації із землеустрою є проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів.

Згідно з ч. 1 ст.26 Закону № 858-IV замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи.

Відповідно до ч.9 ст.47 вказаного Закону, рішення про затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій.

Судовим розглядом встановлено, що Рішенням Харківської обласної ради ХІІ сесії ХХІІІ скликання від 27.06.2000 року вирішено оголосити без вилучення земельних ділянок за згодою землевласників та землекористувачів території та об`єкти природно-заповідного фонду місцевого значення, зокрема, регіональний ландшафтний парк місцевого значення «Великобурлуцький степ».

Відповідно до пункту 1.1. Положення про регіональний ландшафтний парк місцевого значення «Великобурлуцький степ», затвердженого начальником державного управління екології та природних ресурсів в Харківській області І.В. Капусником 22.11.2001 року, Регіональний ландшафтний парк «Великобурлуцький степ» оголошений на території Великобурлуцького району Харківської області на загальній площі 2042,6 га, що включаються до його складу без вилучення із землекористування.

Пунктом 1.2. вказаного Положення передбачено, зокрема, що на землевласника Регіонального ландшафтного парку «Великобурлуцький степ» - Великобурлуцьку селищну раду покладено відповідальність за належне утримання території парку та додержання встановленого режиму його охорони та збереження згідно зі ст.ст. 23, 60 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

Отже, до повноважень органів місцевого самоврядування належить, зокрема, питання щодо замовлення проектів землеустрою, організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду.

Разом з тим, жодним нормативним актом не передбачено обов`язку органу місцевого самоврядування забезпечити розробку проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду.

Колегія суддів вказує, що предметом розгляду даної справи є бездіяльність відповідача як суб`єкта владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 13.06.2017 р. у справі 800/490/15, від 11.08.2020 р. у справі № 320/5970/17 та від 07.07.2021 р. у справі № 9901/345/20, протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень має місце в тому випадку, коли в межах повноважень суб`єкта владних повноважень існує обов`язок вчинити конкретні дії, але він не виконаний.

Як правомірно враховано судом першої інстанції, земельним законодавством не встановлено обов`язку Великобурлуцької селищної ради Куп`янського району Харківської області здійснити дії з розроблення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення на регіональний ландшафтний парк місцевого значення «Великобурлуцький степ» для встановлення його меж в натурі (на місцевості).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Великобурлуцької селищної ради Куп`янського району Харківської області, яка пов`язана із невжиттям дій щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення на регіональний ландшафтний парк місцевого значення «Великобурлуцький степ» та зобов`язання забезпечити організацію проведення робіт із винесення меж регіонального ландшафтного парку місцевого значення «Великобурлуцький степ» та закріплення їх і натурі, не підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідача про порушення судом першої інстанції вимог ст. 257 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Статтею 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує, у тому числі значення справи для сторін, категорію та складність справи, кількість сторін та інших учасників справи та чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес.

Враховуючи характер спірних відносин, склад учасників, предмет доказування та той факт, що розгляд справи не становить значний суспільний інтерес, дана справа відноситься до справ незначної складності та не підпадає під перелік справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження, колегія суддів вказує, що суд першої інстанції правомірно розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Інші доводи сторін, вказані в апеляційних скаргах, висновків колегії суддів не спростовують.

Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Ураховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду цієї справи рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, тому відсутні правові підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Великобурлуцької селищної рада - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2021 по справі № 520/18096/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова