Справа № 400/5965/21
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 400/5965/21

Головуючий в 1 інстанції: Устинов І.А. Дата і місце ухвалення: 08.11.2022р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.01.2020р. по 06.05.2021р. включно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.01.2020р. по 06.05.2021р. включно.

Позов обґрунтовував тим, що при звільненні з військової служби та виключенні наказом №8 від 13.01.2020р. із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 відповідач не провів з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні, а саме: не нарахував та не виплатив індексацію грошового забезпечення за період з 26.09.2016р. по 28.02.2018р. Повний розрахунок при звільненні військовою частиною НОМЕР_1 проведено з ОСОБА_1 лише 07.05.2021р. на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.09.2020р. по справі №400/2612/20. А відтак, відповідно до статті 117 КЗпП України, ОСОБА_1 набув право на виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період 14.01.2020р. по 06.05.2021р.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.01.2020р. по 06.05.2021р. включно.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.01.2020р. по 06.05.2021р. включно.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 08.11.2022р. з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доводам відповідача про пропуск позивачем місячного строку звернення до суду, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України. Спірні правовідносини пов`язані із звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду застосуванню підлягають положення КАС України, як норми спеціального процесуального закону. Остаточний розрахунок з ОСОБА_1 військова частина провела 07.05.2021р., що позивачем не заперечується, тоді як з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він звернувся 23.07.2021р., тобто через два місяці та два тижні.

Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховано подання ОСОБА_1 перед виключенням його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 письмового рапорту про згоду на його виключення зі списків частини без проведення з ним остаточного розрахунку при звільненні. У такому випадку відповідач не може нести відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України, за затримку розрахунку при звільненні.

Разом з апеляційною скаргою військова частина НОМЕР_1 подала до суду клопотання про застосування наслідків пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду, передбачених п.8 ч.1 ст.240 КАС України.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, у період з 26.09.2016р. по 13.01.2020р. ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.01.2020р. №8 старшину військової служби за контрактом ОСОБА_1 , старшину першої артилерійської батареї артилерійського дивізіону, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 27.12.2019р. №92-РС у запас за підпунктом «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», визнано таким, що справи і посаду здав і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 13.01.2020р. ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

При звільненні позивачу не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 26.09.2016р. по 28.02.2018р.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.09.2020р. по справі №400/2612/20, зміненим постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2020р., зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 26.09.2016р. по 28.02.2018р. включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року.

На виконання рішення по справі №400/2612/20 відповідачем 07.05.2021р. виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення у сумі 60397,98 грн. шляхом перерахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_1

Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.01.2020р. по 06.05.2021р. включно ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач провів фактичний розрахунок з позивачем щодо виплати індексації грошового забезпечення поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП, це є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Поряд з цим, суд першої інстанції визнав необґрунтованою заяву військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2021р. про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду з даним позовом, зазначивши, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. А відтак, за висновками суду першої інстанції, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Не вдаючись до правової оцінки висновків суду першої інстанції про суті заявлених позовних вимог колегія суддів звертає увагу на наступне.

За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їхній розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Частиною першою статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній на дату звернення з даним позовом до суду) передбачалося, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

За змістом частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналіз положень частини другої статті 233 КЗпП України дає підстави для висновку, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Верховний Суд висловлював правову позицію щодо юридичної природи відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, та щодо застосування статті 233 КЗпП України до спорів про його стягнення, ініційованих колишніми публічними службовцями.

Так, у пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019р. у справі №910/4518/16 зазначено, що за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України від 24.03.1995р. №108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Отже, висновки суду першої інстанції про необхідність застосування при визначенні строку звернення до суду положень частини другої статті 233 КЗпП України є помилковими, адже передбачене статтею 117 КЗпП України відшкодування не є заробітною платою (грошовим забезпеченням).

Відповідно до частин першої, другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

11.02.2021р. Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у справі №240/532/20 дійшов висновку, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 08 грудня 2022 року по справі №200/5338/19-а, від 29 вересня 2022 року по справі №420/3978/22.

Ураховуючи викладене, твердження ОСОБА_1 , що для звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, є помилковими. У цій категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

При цьому, строк звернення до суду фактично починає свій сплив після отримання особою відповідної виплати.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачем остаточний розрахунок з ОСОБА_1 проведено 07.05.2021р., тоді як з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки належних до виплати при звільненні сум останній звернувся 24.07.2021р. (направив до суду засобами поштового зв`язку), тобто з пропуском строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Колегія суддів констатує, що лише за умови дотримання позивачем строку звернення до суду або визнання причин пропуску строку поважними суд може розглядати справу і вирішувати спір по суті.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що пропущення строків звернення до адміністративного суду не є безумовною підставою для застосування наслідків порушення цих строків, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась до суду.

Помилково вважаючи, що ним не пропущено строк звернення до суду заяву про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин його пропуску ОСОБА_1 до суду не подав.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. Зазначені норми права визначають підстави для залишення адміністративного позову без розгляду у разі пропуску строку звернення до суду без поважних причин.

Частиною 1 статті 319 КАС України передбачено, що рішення суду першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Враховуючи, що позивач пропустив строк для звернення до суду з даним позовом, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду.

Оскільки судом першої інстанції при вирішенні спору не повно з`ясовано обставини справи та порушено норми процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року підлягає скасуванню, а позов ОСОБА_1 слід залишити без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст.240 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 18 квітня 2023 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук