Справа № 620/5843/22
Суддя: Виноградова Д.О.
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2023 року м. Чернігів Справа № 620/5843/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Виноградової Д.О.,

за участі секретаря Вершняк Л.Л.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Ступака С.О.,

представника відповідача Сіріка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі також відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за лютий - червень 2022 року грошового забезпечення в повному обсязі; що без врахування додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №168 та 30% підвищення, передбаченого п. 2 Указу Президента України №53/2022 від 14.02.2022, повинне становити суму 22277,88 грн з розрахунку на місяць;

2) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 :

- за лютий червень 2022 року суму різниці між виплаченим грошовим забезпеченням, що без врахування додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №168 та 30% підвищення, передбаченого п. 2 Указу Президента України №53/2022 від 14.02.2022 становило суму 12616,00 грн з розрахунку на місяць та сумою належного грошового забезпечення , що без врахування додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №168 та 30% підвищення, передбаченого п. 2 Указу Президента України №53/2022 від 14.02.2022, повинне становити суму 22277,88 грн з розрахунку на місяць;

- за березень червень 2022 року суму підвищення грошового забезпечення на 30 %, що передбачене пунктом 2 Указу Президента України від 14.02.2022 №53/2022;

- за квітень червень 2022 року- різницю між сумами виплаченої додаткової грошової винагороди, що передбачена п. 1 Постанови КМУ від 28.02.2022 №168 та сумою додаткової грошової винагороди, що повинна була виплачуватись з розрахунку 100 000 грн на місяць.

Крім того, позивач просив встановити судовий контроль за виконанням рішення суду в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення в місячний строк з дня набрання рішенням у справі законної сили.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідачем у встановлений законом строк подано відзив на позов, у якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив у їх задоволенні відмовити, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_2 діяв в межах відведених йому повноважень та компетенції; оскільки підполковник ОСОБА_1 , який відряджений до Чернігівського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою з посад у Чернігівському ліцеї не звільнявся, а Міністр оборони України не відкликав позивача з наданням відповідної заміни, тому виплата грошового забезпечення під час перебування позивача у розпорядженні начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 в період з 24.02.2023 по 03.06.2022 виплачувалась відповідно до Постанови КМУ від 07.06.2018 №260, що фактично відповідає вимогам пункту 4 розділу XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якій зазначено, що заперечення та аргументи відповідача не слід брати до уваги, з огляду на те, що хоча позивач з займаної посади не звільнився, проте відповідно до наказу Міністра оборони України від 23.03.2022 №165 з 24.02.2022 зарахований до списків особового складу та у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , тому положення пункту 4 розділу XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 до нього застосовані не можуть бути.

Ухвалою суду від 27.12.2022 призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідачем надано суду письмові пояснення у справі на підкріплення своєї правової позиції щодо необхідності відмови у задоволенні позову.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Підполковник військової служби ОСОБА_1 в період з 29.01.2012 по 29.01.2017 проходив військову службу за контрактом, який був укладений на підставі наказу Міністра оборони України №1332 від 22.11.2011 (а.с. 13-15).

У період з 29.01.2017 по 29.01.2020 ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом від 29.01.2017, який був укладений на підставі наказу Міністра оборони України №42 від 26.01.2017 (а.с.16-18).

На підставі наказу Міністра оборони України від 16.12.2019 №711 з ОСОБА_1 укладено новий контракт з 29.01.2020 по 29.01.2023, строком на три роки (а.с.19).

Згідно наказу Міністра оборони України від 08.02.2007 №151 та листа Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 13.01.2017 № 226/2/297 ОСОБА_1 був відряджений до Чернігівської обласної державної адміністрації, із залишенням на військовій службі.

Розпорядженням голови Чернігівської обласної державної адміністрації ОСОБА_2 від 13.03.2017 №86-к ОСОБА_1 призначено на посаду «командир роти старший вихователь роти ліцеїстів» в Чернігівський ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою (а.с.22).

У подальшому, у ув`язку зі збройною агресією Російської федерації проти України, ОСОБА_1 відповідно до наказу начальника Територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_4 від 24.02.2022 № 43 відряджений у розпорядження військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку з бойовими діями та відсутністю можливості повернутися в розташування своєї військової частини (а.с.24).

Згідно наказу Міністра оборони України від 23.03.2022 №165 ОСОБА_1 з 24.02.2022 вважається таким, що зарахований до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 та виконує обов`язки військової служби в межах, визначених військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.25).

Наказом начальника Територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_4 від 24.03.2022 №54 ОСОБА_1 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану» та наказу Міністра оборони України від 23.03.2022 №165 зарахований до списків особового складу та на всі види грошового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 та у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.27).

Наказом в.о. начальника Чернігівського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою від 24.04.2022 №16-к відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану», наказу Міністра оборони України від 23.03.2022 №165, наказу начальника Територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_4 від 24.03.2022 №54 підполковника ОСОБА_1 визнано таким, що зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 та у розпорядження начальника Територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_4 з 24.02.2022 (а.с.26).

Наказом Міністра оборони України від 02.06.2022 №453 ОСОБА_1 визнано таким, що завершив виконання обов`язків військової служби в межах, визначених військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_4 та виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 28).

Наказом в.о. начальника Чернігівського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою від 03.06.2022 №36-к, у зв`язку з завершенням виконанням обов`язків військової служби в межах, визначених військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 визнано таким, що повернувся та приступив до виконання своїх посадових обов`язків з 04.06.2022 на підставі наказу Міністра оборони України від 02.06.2022 №453 (а.с.29).

Вважаючи, що під час перебування в розпорядженні ІНФОРМАЦІЯ_4 грошове забезпечення позивача виплачувалось не в повному обсязі, останній звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зважає на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірним в даному випадку є питання наявності у позивача законних підстав на виплату основного грошового забезпечення в повному обсязі, яке позивач отримував за займаною посадою в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до зарахування в розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_4 , підвищення грошового забезпечення на 30% та отримання додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн, що передбачена пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.

Закон, що визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII).

Відповідно до статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Так відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України від 07.02.2001 №104 «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій» (далі - Постанова №104) установлено, що військовослужбовцям, особам начальницького складу органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби, відрядженим до державних органів, установ та організацій, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення, передбачене законодавством для військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, особового складу органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби.

При цьому грошове забезпечення виплачується виходячи з окладів за посадами, займаними зазначеними особами в державних органах, установах та організаціях, до яких вони відряджені, інших виплат, установлених для відповідних працівників цих органів, установ та організацій, а також окладів за військовими (спеціальними) званнями і надбавки за вислугу років у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби.

Виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби.

За відрядженими особами зберігаються всі види матеріального забезпечення за попереднім місцем служби, гарантії щодо соціального захисту, передбачені законодавством, за рахунок бюджетів Збройних Сил, інших військових формувань, органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби.

Відповідно до пункту 154 розділу V Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення №1153) за погодженням із Міністерством оборони України керівник державного органу, підприємства, установи, організації, державного та комунального навчального закладу звільняє з посад відряджених військовослужбовців та направляє їх у розпорядження Міністерства оборони України: після виконання визначеного обсягу робіт оборонного характеру; за зверненням військовослужбовця; у разі невиконання військовослужбовцем обов`язків за займаною посадою.

За потреби Міністр оборони України має право у будь-який час відкликати з державного органу, підприємства, установи, організації, державного та комунального навчального закладу відряджених військовослужбовців, повідомивши про таке відкликання їх керівників з наданням відповідної заміни.

Звільнені з посади відряджені військовослужбовці направляються в місячний строк у розпорядження Міністерства оборони України з приписом, службовою характеристикою та наказом (розпорядженням) про звільнення з посади.

До зазначеного строку не включається час перебування військовослужбовців у відпустці, відрядженні, на лікуванні чи під вартою.

Після повернення в розпорядження Міністерства оборони України військовослужбовці призначаються на посаду з урахуванням рівня їх освіти, фізичної підготовки та стану здоров`я, але не нижчу за ту, з якої вони відряджалися.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі Порядок 260).

Відповідно до пункту 1 розділу XXVIII Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.

Такий порядок виплати грошового забезпечення не стосується військовослужбовців, зарахованих у розпорядження посадових осіб (які мають право призначення на посади) відповідно до підпунктів 12-1 та 13 пункту 116, а також пункту 122 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Відповідно до пункту 4 розділу XXVIII Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовцям, зарахованим у розпорядження після прибуття з інших державних органів, установ та організацій, виплачується виходячи з посадового окладу за посадою, яку вони займали в цих державних органах, установах та організаціях, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, але не більше ніж два місяці.

Якщо не можна прийняти кадрове рішення щодо подальшого службового використання військовослужбовця, у період перебування у розпорядженні протягом двох місяців з поважних причин (відсутність рівнозначних посад, бажання подальшого проходження військової служби, наявність сімейних та інших обставин) грошове забезпечення виплачується йому в розмірі, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, за рішенням Міністра оборони України (пункт 5 розділу XXVIII Порядку № 260).

Згідно пункту 6 Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.

У даній справі позивач стверджує, що відповідач зобов`язаний був йому нараховувати та виплачувати грошове забезпечення згідно пункту 1 розділу XXVIII Порядку №260, проте відповідач наголошує, що він правомірно нараховував та виплачував позивачу грошове забезпечення відповідно до пункту 4 розділу XXVIII Порядку №260.

Суд погоджується з доводами позивача, оскільки з системного аналізу норм розділу XXVIII Порядку №260 випливає, що грошове забезпечення військовослужбовцям, зарахованим у розпорядження після прибуття з інших державних органів, установ та організацій згідно пункту 4 розділу XXVIII застосовується в разі закінчення відрядження в державних органах, установах та організаціях, оскільки наступний пункт розділу XXVIII Порядку №260 передбачає, що якщо не можна прийняти кадрове рішення щодо подальшого службового використання військовослужбовця, у період перебування у розпорядженні протягом двох місяців з поважних причин (відсутність рівнозначних посад, бажання подальшого проходження військової служби, наявність сімейних та інших обставин) грошове забезпечення виплачується йому в розмірі, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, за рішенням Міністра оборони України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з відрядження не відкликався, з займаної посади не звільнявся, проте відповідно до наказу Міністра оборони України від 23.03.2022 № 165 позивач зарахований з 24.02.2022 до списків особового складу та на всі види грошового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 та у розпорядження начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Так, судом встановлено. що під час перебування у розпорядженні начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 в період з 24.02.2022 по 03.06.2022 грошове забезпечення позивача складалось з: окладу за військовим званням у розмірі 1410,200 грн, посадового окладу у розмірі 7001,00 грн, надбавки за вислугу років у розмірі 4205,50 грн, щомісячної винагороди у розмірі 100000 грн за лютий-березень 2022 року та 30000,00 грн за квітень-червень 2022 року (а.с. 32а).

Разом з тим відповідно до довідки, виданої в.о. начальника Чернігівського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою, станом на лютий 2022 року грошове забезпечення ОСОБА_1 складалось з: посадового окладу 7001,00 грн, надбавки за роботу в ліцеї 700,10 грн, підвищення посадового окладу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2018 №22 «Про підвищення оплати праці педагогічних працівників» - 700,10 грн, надбавка за педагогічний стаж 2520,36 грн, оклад за військове звання 1410,00 грн, надбавка за престижність 840,12 грн, надбавка за вислугу років військової служби 4905,60 грн, надбавка за складність, напруженість у роботі 50% - 4200,60 грн (а.с. 23).

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 24.02.2022 по 02.06.2022 грошового забезпечення у розмірі грошового забезпечення, яке позивач отримував за займаною посадою в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до зарахування в розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_1 є протиправною.

За таких обставин, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період, з 24.02.2022 по 02.06.2022 грошового забезпечення у розмірі грошового забезпечення, яке ОСОБА_1 отримував за займаною посадою в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до зарахування в розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 24.02.2022 по 02.06.2022 у розмірі грошового забезпечення, яке ОСОБА_1 отримував за займаною посадою в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до зарахування в розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо виплати підвищення грошового забезпечення на 30%, що передбачене пунктом 2 Указу Президента України від 14.02.2022 №53/2022, суд зазначає таке.

Згідно пункту 2 Указу Президента України від 14.02.2022 №53/2022 «Про невідкладні заходи щодо консолідації українського суспільства» постановлено Кабінету Міністрів України в одноденний строк затвердити план заходів, передбачивши, зокрема, забезпечення з 1 березня 2022 року підвищення грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України на 30 відсотків та доведення до 20 відсотків від початку 2022 року підвищення грошового забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України та Національної гвардії України.

Кабінетом Міністрів України 14.02.2022 прийнято розпорядження №147-К «Про затвердження плану заходів на виконання Указу Президента України від 14.02.2022 №53 «Про невідкладні заходи щодо консолідації українського суспільства».

Пунктом 2 плану заходів передбачено забезпечити з 1 березня 2022 року підвищення грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил на 30 відсотків та доведення до 20 відсотків від початку 2022 року підвищення грошового забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби та Національної гвардії.

Проте судом встановлено, що жодних постанов Кабінет Міністрів України для забезпечення реалізації норм Указу Президента України від 14.02.2022 №53/2022 «Про невідкладні заходи щодо консолідації українського суспільства» та розпорядження Кабінету міністрів України від 14.02.2022 №147-К «Про затвердження плану заходів на виконання Указу Президента України від 14.02.2022 №53 «Про невідкладні заходи щодо консолідації українського суспільства» щодо підвищення грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України на 30 відсотків не приймалось.

Тобто механізм і порядок такого підвищення на даний час постановою Кабінету Міністрів України не затверджений, а тому не є імперативним обов`язком відповідача.

При цьому відповідач не може нести відповідальність за невиплату підвищення, передбаченого пунктом 2 Указу Президента України від 14.02.2022 №53/2022, оскільки має діяти відповідно до статті 19 Конституції України.

З огляду на вказане, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Що стосується додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн, що передбачена пунктом 1 постанови Кабінет Міністрів України від 28.02.2022 №168, суд зазначає наступне.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Пунктом 2 вказаного Указу Президента України встановлено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_6 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022 та № 757/2022 від 07.11.2022 строк дії воєнного часу продовжувався.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168).

Так, пунктом 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно до пункту 5 зазначеної постанови вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що військовослужбовці Збройних Сил України, які безпосередньо беруть участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів з 24.02.2022 мають право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн або 30 000,00 грн пропорційно часу участі у таких діях та заходах та така участь у бойових діях військовослужбовця повинна підтверджуватися наказом командира (начальника) військової частини для виплати такої додаткової винагороди.

Згідно рапортів та витягу з бойового розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 04.03.2022 №7дск позивач виконував бойові розпорядження, виконання яких зумовлює виникнення права на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн у період з 24.02.2022 (а.с.56-59).

Натомість, згідно витягу з бойового розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 01.04.2022 №28/3дск з 01.04.2022 припинено виконання завдань, відповідно до розпорядження від 04.03.2022 №7дск, а підпорядкований особовий склад, який виконував завдання вирішено зосередити на обласному збірному пункту ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 55).

У зв`язку з цим додаткова винагорода в сумі 100000, 00 грн виплачувалась позивачу, зокрема, у лютому 2022 року в сумі 17857,14 грн, у березні 100 000,00 грн, а у квітні у сумі 30 000,00 грн, у травні 30 000, 00 грн, у червні 3000, 00 грн (а.с.32а).

Суд зазначає, що у Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75, місто Чернігів відсутнє.

Позивач та свідок у судовому засіданні підтвердили, а відповідач не заперечив, що у період з квітня по 02.06.2022 ОСОБА_1 знаходився у місті Чернігів.

Натомість, суд звертає увагу позивача, що у цей спірний період воєнні (бойові) дії в місті Чернігові не відбувалися.

Крім того, суд зазначає, що виплата грошової винагороди у розмірі 100 000,00 грн у силу приписів пункту 1 Постанови №168 здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Разом з цим належних та допустимих доказів безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у період з квітня 2022 року по 02 червня 2022 року, у тому числі і наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 позивач суду не надав, а тому доводи позивача про порушення відповідачем приписів постанови Кабінету Міністрів України №168 під час нарахування грошового забезпечення, суд вважає необґрунтованими.

З огляду на все вищевикладене, суд вважає, що права на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн за спірний період позивач не має.

Стосовно інших доводів учасників справи, які викладені в заявах по суті справи, то суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, то суд вважає, що у його задоволенні необхідно відмовити, оскільки в розумінні статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що рішення суду виконане не буде.

Згідно із частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 24.02.2022 по 02.06.2022 грошового забезпечення у розмірі грошового забезпечення, яке ОСОБА_1 отримував за займаною посадою в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до зарахування в розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 24.02.2022 по 02.06.2022 у розмірі грошового забезпечення, яке ОСОБА_1 отримував за займаною посадою в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до зарахування в розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 18 квітня 2023 року.

Суддя Д.О. Виноградова