Справа № 480/13835/21
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 р.Справа № 480/13835/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.09.2022, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, м. Суми, повний текст складено 04.10.22 року по справі № 480/13835/21

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3

про визнання протиправними та незаконними дій та наказу, визнання протиправними та скасування висновку та наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом, в якому просила суд:

- визнати протиправними та незаконними дії Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації по не переведенню її з 11.10.2021 на посаду начальника Управління дошкільної, загальної середньої, інклюзивної, позашкільної освіти, виховної роботи, цифрової трансформації та впровадження інформаційних технологій;

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації від 18.10.2021 №118-К «Про визначення результатів виконання завдань державними службовцями Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації, які займають посади державної служби категорії «Б» і «В», у 2021» у частині включення її до Списку державних службовців Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації, які займають посади державної служби категорії «Б» і «В», визначення результатів яких проводиться у 2021 році;

- визнати протиправним та скасувати висновок Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця ОСОБА_1 , затверджений наказом № 135-К від 12 листопада 2021 «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації, які займають посади державної служби категорій «Б», «В», у 2021 році»;

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації № 136-К від 15 листопада 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора Департаменту - начальника управління дошкільної, загальної середньої, інклюзивної освіти, позашкільної та виховної роботи Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації;

- стягнути з Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації її на користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день ухвалення у справі судового рішення;

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення її на посаді заступника директора Департаменту - начальника управління дошкільної, загальної середньої, інклюзивної освіти, позашкільної та виховної роботи Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації та в частині стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць;

- стягнути на її користь на відшкодування моральної шкоди 15000 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 29.09.2022 частково задоволено позов.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації щодо не переведення ОСОБА_1 на посаду начальника Управління дошкільної, загальної середньої, інклюзивної, позашкільної освіти, виховної роботи, цифрової трансформації та впровадження інформаційних технологій.

Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації від 18.10.2021 №118-К «Про визначення результатів виконання завдань державними службовцями Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації, які займають посади державної служби категорії «Б» і «В», у 2021» у частині включення ОСОБА_1 до Списку державних службовців Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації, які займають посади державної служби категорії «Б» і «В», визначення результатів яких проводиться у 2021 році.

Визнано протиправним та скасовано висновок Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця ОСОБА_1 , затверджений наказом № 135-К від 12 листопада 2021 «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації, які займають посади державної служби категорій «Б», «В», у 2021 році».

Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації від 15 листопада 2021 року № 136-К «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора Департаменту - начальника управління дошкільної, загальної середньої, інклюзивної освіти, позашкільної та виховної роботи Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації з 16.11.2021 року.

Стягнуто з Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 179 207,26 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора Департаменту - начальника управління дошкільної, загальної середньої, інклюзивної освіти, позашкільної та виховної роботи Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 11 652,52 грн.

Стягнуто з Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди грошові кошти у розмірі 2 000 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації судові витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації суму судового збору в розмірі 1 816,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем, Департаментом освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації, подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Зазначив, що позивачкою не доведено та судом не встановлено поза розумним сумнівом факту отримання відповідачем листа позивачки від 06.10.2021 про згоду обійняти іншу, запропоновану посаду. При цьому, у журналі реєстрації вхідних документів Департаменту запис щодо надходження зазначеної заяви відсутній.

Станом на 18.10.2021 ОСОБА_1 обіймала посаду заступника директора Департаменту - начальника управління дошкільної, загальної середньої, інклюзивної освіти, позашкільної та виховної роботи Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації. Таким чином, у відповідача були всі законні підстави внесення ОСОБА_1 до списку осіб, які підлягали щорічному оцінюванню службової діяльності у 2021 році за посадою заступника директора Департаменту - начальника управління дошкільної, загальної середньої, інклюзивної освіти, позашкільної та виховної роботи Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації. В свою чергу, визначення та виставлення оцінки за виконані завдання є дискреційними повноваженням керівника. Так, директором Департаменту, тобто безпосереднім керівником позивача, ОСОБА_1 виставлено бали за кожне завдання з їх обґрунтуванням. Позивачем не доведено особисту роль у досягненні зазначених у позовній заяві результатів виконання завдань, у тому числі з урахуванням визначених посадових обов`язків ОСОБА_1 . Матеріали адміністративного позову не містять доказів звернення позивача до директора Департаменту зі скаргою із зазначенням фактів порушення її прав або перешкод у їх реалізації. Судом також не наведено, які саме процедурні порушення вплинули на результати оцінювання, у чому полягав формальний підхід до визначення завдань, як вплинули встановлені терміни проведення оцінювання та висновки оцінювання, виставлення балів/оцінок на сам висновок.

Враховуючи викладене, вважає, що оскаржувані накази є правомірними, а отже такими, що не підлягають скасуванню.

Також зазначив, що позовні вимоги в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора Департаменту - начальника управління дошкільної, загальної середньої, інклюзивної освіти, позашкільної та виховної роботи Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації не підлягають задоволенню з підстав, зазначених в наказі Департаменту від 18.09.2021 № 433-ОД «Про внесення змін до штатного розпису Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації», відповідно якого зазначена посада підлягає скороченню.

Крім того, відповідач зауважив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, а судом таких фактів не встановлено, а отже позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди також є необгрунтованими.

Також відповідач звернув увагу, що судом першої інстанції не застосовано норми п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, згідно якої суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених ч.ч. 3,4 ст. 123 цього Кодексу.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вона, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

До суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, з посиланням на відрядження керівника до закладів освіти Глухівської міської територіальної громади (наказ № 10-В від 04.04.2023 "Про відрядження ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ).

Беручи до уваги те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, доказів неможливості направити в судове засідання іншого представника відповідачем не надано, враховуючи можливість розгляду справи за наявними у ній матеріалами без надання додаткових пояснень представником відповідача, з метою дотримання строку розгляду справи, встановленого ст. 309 КАС України, колегія суддів вважає, що клопотання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач працювала на посаді заступника директора Департаменту - начальника управління дошкільної, загальної середньої та інклюзивної освіти, позашкільної та виховної роботи (т. 1 а.с. 31).

Наказом Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації від 08.09.2021№ 433-ОД «Про внесення змін до штатного розпису Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації» скорочено посаду заступника директора Департаменту - начальника управління дошкільної, загальної середньої та інклюзивної освіти, позашкільної та виховної роботи Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації; введено посаду начальника управління дошкільної, загальної середньої, інклюзивної, позашкільної освіти, виховної роботи, цифрової трансформації та впровадження інформаційних технологій; визначено ввести в дію з 11.10.2021 структуру та штатний розпис Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації (т. 1 а.с.77, 78).

08.09.2021 ОСОБА_1 було попереджено про припинення державної служби та наступне звільнення у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації, відповідно до наказу Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації від 08.09.2021 № 433-ОД «Про внесення змін до штатного розпису Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації». Одночасно було запропоновано посаду, що вводилась у штатний розпис - начальника управління дошкільної, загальної середньої, інклюзивної, позашкільної освіти, виховної роботи, цифрової трансформації та впровадження інформаційних технологій Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації. У попередженні також зазначено, що у разі ненадання відповідної заяви про переведення на одну із запропонованих посад, ОСОБА_1 буде звільнено з посади через 30 календарних днів з дня ознайомлення з цим попередженням та виплачено вихідну допомогу в розмірі двох середньомісячних заробітних плат (т. 1 а.с. 79, 80).

06.10.2021, під час перебування на лікарняному, позивач надіслала рекомендованим листом на адресу Департаменту освіти і науки Сумської ОДА заяву про згоду на призначення на посаду начальника управління дошкільної, загальної середньої, інклюзивної, позашкільної освіти, виховної роботи, цифрової трансформації та впровадження інформаційних технологій Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації (відповідно до поштового повідомлення отримана відповідачем 07.10.2021) (т. 1 а.с. 82-84).

Наказом Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації від 18.10.2021 № 118-К «Про визначення результатів виконання завдань державними службовцями Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації, які займають посади державної служби категорії «Б» і «В» у 2021» затверджено список державних службовців Департаменту, які займають посади державної служби категорії Б», «В», визначення результатів виконання завдань яких проводиться у 2021 році, до якого була внесена і ОСОБА_1 за посадою - заступника директора Департаменту - начальника управління дошкільної, загальної середньої та інклюзивної освіти, позашкільної та виховної роботи (т. 1 а.с. 87-90).

За результатами виконання завдань державним службовцем, якій займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» за 2021 рік, ОСОБА_1 виставлено середній бал 0,2 та оцінка «негативна» (т. 1 а.с. 263-267).

Наказом Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації від 12.11.2021 № 135 затверджено висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації у 2021 році, яким визначено оцінку за результатами оцінювання ОСОБА_1 «негативна» (т. 1 а.с. 107-109).

Наказом Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації від 15.11.2021 № 136-К звільнено ОСОБА_1 , заступника директора Департаменту - начальника управління дошкільної, загальної середньої та інклюзивної освіти, позашкільної та виховної роботи, 15.11.2021 у зв`язку з отриманням негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності на підставі п.3 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» (т. 1 а.с. 145).

Позивач не погодившись із діями Департаменту по не переведенню її на запропоновану посаду, а також з винесеними наказами та затвердженим висновком, звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що само по собі встановлення факту проведення оцінювання діяльності державного службовця в порушення вимог законодавства є підставою для скасування висновку за результатами такого оцінювання. Відтак, як похідні, підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу відповідача № 136-К від 15 листопада 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновленні ОСОБА_1 на посаді заступника директора Департаменту - начальника управління дошкільної, загальної середньої, інклюзивної освіти, позашкільної та виховної роботи Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації.

Зважаючи на те, що в межах розгляду цієї справи встановлено незаконність звільнення позивача, суд дійшов висновку про те, що негативні емоції позивача внаслідок незаконного звільнення перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача, а відтак завдали йому моральної шкоди. Оцінивши обставини справи, встановивши незаконність прийнятих відповідачем рішень та вчинених дій, оцінивши ступінь їх негативного впливу на позивача, суд вважав, що співмірним розміром відшкодування є сума 2000 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України «Про державну службу» № 889-VІІІ від 10.12.2015 (далі - Закон №889-VІІІ).

Пунктом 10 ч.1 ст.7 Закону України № 889-VІІІ визначено, що державний службовець має право на оскарження в установленому законом порядку рішень про накладення дисциплінарного стягнення, звільнення з посади державної служби, а також висновку, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання його службової діяльності.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.83 Закону №889-VІІІ, державна служба припиняється: за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Згідно п.п.1, 3 ч.1 ст.87 Закону №889-VІІІ, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності.

Частиною 3 ст.87 Закону №889-VІІІ передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки (ч.5 ст.87 Закону №889-VІІІ).

Статтею 44 Закону № 889-VІІІ врегульовано питання оцінювання результатів службової діяльності.

Так, результати службової діяльності державних службовців щороку підлягають оцінюванню для визначення якості виконання поставлених завдань, а також з метою прийняття рішення щодо преміювання, планування їхньої кар`єри (частина перша статті 44 Закону).

Відповідно до частини другої статті 44 Закону оцінювання результатів службової діяльності проводиться на підставі показників результативності, ефективності та якості, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця, а також дотримання ним правил етичної поведінки та вимог законодавства у сфері запобігання корупції, виконання індивідуальної програми професійного розвитку, а також показників, визначених у контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорії «Б» і «В», здійснюється безпосереднім керівником державного службовця та керівником самостійного структурного підрозділу. Оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А», здійснюється суб`єктом призначення (частина третя статті 44 Закону).

Державного службовця ознайомлюють з результатами оцінювання його службової діяльності під підпис протягом трьох календарних днів після проведення оцінювання. Висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення (частина четверта статті 44 Закону).

За результатами оцінювання службової діяльності державного службовця йому виставляється негативна, позитивна або відмінна оцінка з її обґрунтуванням (частина п`ята статті 44 Закону).

Згідно з частиною шостою статті 44 Закону у разі отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності такий державний службовець звільняється із служби відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 цього Закону та з ним розривається контракт про проходження державної служби (у разі укладення).

Висновок, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання службової діяльності, може бути оскаржений державним службовцем у порядку, визначеному статтею 11 цього Закону (частина сьома статті 44 Закону).

Державний службовець має право висловити зауваження щодо оцінювання результатів його службової діяльності, які долучаються до його особової справи (частина восьма статті 44 Закону).

Державні службовці, які отримали відмінні оцінки за результатами оцінювання службової діяльності, підлягають преміюванню відповідно до цього Закону (частина дев`ята статті 44 Закону).

Процедура проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців (далі - оцінювання) визначена Порядком проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2017 р. № 640 (далі - Порядок).

Відповідно до п.п.7 - 9 Порядку, оцінювання проводиться на підставі ключових показників, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця, а також дотримання ним загальних правил етичної поведінки та вимог законодавства у сфері запобігання корупції. У разі звільнення державного службовця або його переведення на іншу посаду державної служби до затвердження висновку процедура оцінювання за посадою державної служби, яку він займав, припиняється (п.8). Оцінювання проводиться поетапно: визначення завдань і ключових показників; визначення результатів виконання завдань; затвердження висновку (крім випадків, коли жодне із визначених завдань не підлягає оцінюванню) (п.9).

Пунктом 13 Порядку встановлено, що визначення результатів виконання завдань проводиться у жовтні - грудні за період з 1 січня поточного року або з дати визначення завдань і ключових показників до дати прийняття наказу (розпорядження) про визначення результатів виконання завдань.

Згідно п. 14 Порядку, визначення результатів виконання завдань, затвердження висновку не проводиться, зокрема, якщо на дату прийняття наказу (розпорядження) про визначення результатів виконання завдань державний службовець: працює на займаній посаді у звітному році з визначеними йому завданнями менше трьох місяців.

Відповідно до п.16 Порядку, висновок затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення у грудні звітного року.

Пунктами 47, 48 Порядку визначено, що у разі отримання державним службовцем негативної оцінки відповідний висновок може бути оскаржений таким державним службовцем. Оскарження висновку щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорій Б або В, здійснюється відповідно до статті 11 Закону України "Про державну службу".

Судом встановлено, що 08.09.2021 ОСОБА_1 отримала попередження про припинення державної служби та наступне звільнення у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації, одночасно їй було запропоновано посаду начальника управління дошкільної, загальної середньої, інклюзивної, позашкільної освіти, виховної роботи, цифрової трансформації та впровадження інформаційних технологій Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації.

06.10.2021, під час перебування на лікарняному, позивач надіслала рекомендованим листом з описом вкладення на адресу Департаменту освіти і науки Сумської ОДА заяву про згоду на призначення на посаду начальника управління дошкільної, загальної середньої, інклюзивної, позашкільної освіти, виховної роботи, цифрової трансформації та впровадження інформаційних технологій Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вказаний лист отримано Департаментом освіти і науки Сумської ОДА 07.10.2021 через представника Горбач (т. 1 а.с. 84). Направлення зазначеного листа позивачем на адресу відповідача також підтверджується описом вкладення, фіскальним чеком поштового відділення про прийняття поштової кореспонденції 06.10.2021 об 11 год. 06 хв., накладною Укрпошти № 897 (т. 1 а.с. 241).

Під час судового розгляду судом встановлено, що місцем роботи ОСОБА_8 , яка отримала зазначена поштове відправлення, є Державний навчальний заклад «Сумський центр професійно - технічної освіти харчових технологій, торгівлі і ресторанного сервісу», що розташований за адресою: вул. Роменська, 96, м. Суми, 40002.

Разом з тим, як стверджує позивач, ОСОБА_8 виконувала обов`язки прибиральниці службових приміщень Департаменту освіти і науки Сумської ОДА, а з 2018 року обов`язки чергової, робоче місце її розташоване на першому поверсі Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації, зазначене також підтвердила свідок ОСОБА_9 .

Як пояснила, опитана в судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка ОСОБА_9 , вона є особою відповідальною за отримання вхідної кореспонденції у Департаменті освіти і науки Сумської ОДА, та у разі її відсутності таку пошту приймала та потім передавала їй ОСОБА_8 .

Судом першої інстанції також було викликано в судове засідання в якості свідка ОСОБА_8 , але остання в судове засідання не з`явилася та надала суду заяву із відповідними доказами про неможливість явки в судове засідання за станом здоров`я.

Колегія суддів вважає хибними доводи апеляційної скарги про неотримання відповідачем листа позивачки від 06.10.2021 про згоду обійняти іншу запропоновану посаду (у журналі реєстрації вхідних документів Департаменту запис щодо надходження зазначеної заяви відсутній), оскільки позивач не може нести відповідальність за наслідки організації роботи з прийому вхідної кореспонденції у Департаменті освіти і науки Сумської ОДА.

Аналізуючи положення статті 87 Закону № 889-VIII, колегія суддів зазначає, що у випадку скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу, відповідач в даному випадку мав або перевести позивача, у разі її згоди, на запропоновану посаду, або звільнити її за п.1. ч.1 ст.87 Закону №889-VІІІ.

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що оскільки судом було встановлено факт надання позивачем згоди на переведення на запропоновану їй посаду, то, відповідно, у відповідача виник обов`язок щодо переведення ОСОБА_1 на цю посаду.

При цьому суд звертає увагу на те, що у випадку ненадання позивачкою згоди на переведення на запропоновану їй посади, у відповідача виник би обов`язок щодо її звільнення за п.1.ч.1 ст.87 Закону №889-VІІІ.

Судова колегія вважає необгрунтованими доводи скаржника про те, що відповідно до вимог законодавства заборонено звільняти працівників за ініціативою роботодавця в період їх тимчасової непрацездатності, оскільки відповідно до ч.5 ст.87 Закону №889-VІІІ, наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

Натомість відповідач, не прийнявши жодного із вказаних рішень щодо ОСОБА_1 та після спливу 30 денного терміну з дня попередження про звільнення, наказом від 18.10.2021 № 118-К включив її за посадою, що була скорочена, до списку державних службовців визначення результатів виконання завдань яких проводиться у 2021 році. При тому, що відповідно до п.3 наказу Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації від 08.09.2021 №433 ОД новий штатний розпис та структура, в яких відсутня посада заступника директора Департаменту - начальника управління дошкільної, загальної середньої та інклюзивної освіти, позашкільної та виховної роботи, введені в дію з 11.10.2021.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач, в порушення вимог ст.87 Закону №889-VІІІ не перевів позивача на посаду начальника управління дошкільної, загальної середньої, інклюзивної, позашкільної освіти, виховної роботи, цифрової трансформації та впровадження інформаційних технологій, чим вчинив протиправну бездіяльність та порушив права позивача та, відповідно, в порушення приписів п.8, п.14 Порядку включив позивача до списку державних службовців визначення результатів виконання завдань яких проводиться у 2021 році, визначив такі результати та затвердив відповідний висновок.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що дії - це форма активної поведінки суб`єкта владних повноважень, що виражається у прийнятті рішень, вчиненні активних дій, що призводить до порушення прав позивача за захистом яких він звернувся до суду.

Тобто, у даному випадку, не перевівши позивача на посаду начальника управління дошкільної, загальної середньої, інклюзивної, позашкільної освіти, виховної роботи, цифрової трансформації та впровадження інформаційних технологій, відповідач допустив саме протиправну бездіяльність.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині визнання протиправними та незаконними дій відповідача по не переведенню ОСОБА_1 з 11.10.2021 на посаду начальника Управління дошкільної, загальної середньої, інклюзивної, позашкільної освіти, виховної роботи, цифрової трансформації та впровадження інформаційних технологій є такими, що не підлягають задоволенню.

Натомість належними способом захисту в даному випадку буде визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо не переведення ОСОБА_1 на посаду начальника Управління дошкільної, загальної середньої, інклюзивної, позашкільної освіти, виховної роботи, цифрової трансформації та впровадження інформаційних технологій.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не було враховано, що у разі переведення позивача на запропоновану посаду, відповідно до п. 14 Порядку, визначення результатів виконання завдань, затвердження висновку не проводиться, та що, відповідно до п.8 Порядку, у разі звільнення державного службовця або його переведення на іншу посаду державної служби до затвердження висновку процедура оцінювання за посадою державної служби, яку він займав, припиняється.

Враховуючи, що судом встановлено, що відповідачем безпідставно було включено позивача до списку державних службовців визначення результатів виконання завдань яких проводиться у 2021 році, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації від 18.10.2021 №118-К у частині включення ОСОБА_1 до Списку державних службовців Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації, які займають посади державної служби категорії «Б» і «В», визначення результатів виконання завдань яких проводиться у 2021 році, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, надаючи юридичну оцінку відповідності проведеної процедури оцінювання позивача, судом встановлено її невідповідність вимогам Порядку № 640.

Відповідно до пункту 49 Порядку №640 висновок скасовується суб`єктом призначення або судом у частині оцінювання результатів службової діяльності конкретного державного службовця. Зазначений висновок не підлягає скасуванню, якщо допущені процедурні порушення, які не впливають на результати оцінювання.

Допущення учасниками процедури оцінювання порушень, які можуть полягати у застосуванні формального підходу до визначення завдань, порушенні встановлених термінів проведення оцінювання, неналежному заповненні форм, виставлені балів та оцінок, що не відповідають встановленим критеріям, та затвердженні висновку який містить таку оцінку, є підставою для скасування висновку щодо результатів службової діяльності державного службовця у встановленому порядку.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №480/4987/19.

Зважаючи на те, що відповідачем не дотримано порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності позивача, допущені відповідачем процедурні порушення впливають на результати оцінювання позивача, висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця ОСОБА_1 за 2021 рік не може вважатися законним та обґрунтованим, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки судом встановлено протиправність наказу відповідача від 18.10.2021 №118-К в частині включення позивача до списку державних службовців, визначення результатів виконання завдань яких проводиться у 2021 році, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що, як наслідок, підлягає визнанню протиправним і скасуванню і висновок відповідача щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця ОСОБА_1 , затверджений наказом № 135-К від 12 листопада 2021.

Абзацом 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Суд зазначає, що само по собі встановлення факту проведення оцінювання діяльності державного службовця з порушенням вимог законодавства є підставою для скасування висновку за результатами такого оцінювання. Відтак як похідні підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу відповідача № 136-К від 15 листопада 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора Департаменту - начальника управління дошкільної, загальної середньої, інклюзивної освіти, позашкільної та виховної роботи Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації.

Суд апеляційної інстанції вважає хибними доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не застосовано норми п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, згідно якої суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених ч.ч. 3, 4 ст. 123 цього Кодексу, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, чинне законодавство обмежує право позивача на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, визначено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків пов`язане з необхідністю досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Отже, для вирішення питання про дотримання позивачем строку звернення до суду з позовом про захист прав, свобод та інтересів, необхідно з`ясувати коли розпочався перебіг цього строку.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає про пропуск строку позовної давності щодо позовних вимог в частині позову про "визнання протиправними та незаконними дій відповідача по не переведенню позивача на посаду начальника Управління дошкільної, загальної середньої, інклюзивної, позашкільної освіти, виховної роботи, цифрової трансформації та впровадження інформаційних технологій; визнання протиправним та скасування наказу від 18.10.2021 №118-К «Про визначення результатів виконання завдань державними службовцями Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації, які займають посади державної служби категорії «Б» і «В», у 2021» у частині включення її до Списку державних службовців Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації, які займають посади державної служби категорії «Б» і «В», визначення результатів яких проводиться у 2021 році та скасування наказу № 135-К від 12 листопада 2021 «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації, які займають посади державної служби категорій «Б», «В», у 2021 році»", що є наслідком залишення позову в цій частині без розгляду відповідно до вимог ст. 123 КАС України.

Колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що 08.09.2021 ОСОБА_1 було попереджено про припинення державної служби та наступне звільнення у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису та запропоновано. Одночасно було запропоновано посаду, що вводилась у штатний розпис - начальника Управління дошкільної, загальної середньої, інклюзивної, позашкільної освіти, виховної роботи, цифрової трансформації та впровадження інформаційних технологій Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації. У попередженні також зазначено, що у разі ненадання відповідної заяви про переведення на одну із запропонованих посад, її буде звільнено з посади через 30 календарних днів з дня ознайомлення з цим попередженням та виплачено вихідну допомогу в розмірі двох середньомісячних заробітних плат (а.с. 79, 80, т.1).

З 01 жовтня по 11 листопада 2021 року позивач була відсутньою на роботі, оскільки перебувала на лікарняному (а.с. 81-83, т.1).

06.10.2021, під час перебування на лікарняному, позивач надіслала рекомендованим листом на адресу Департаменту освіти і науки Сумської ОДА заяву про згоду на призначення на посаду начальника управління дошкільної, загальної середньої, інклюзивної, позашкільної освіти, виховної роботи, цифрової трансформації та впровадження інформаційних технологій Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації (відповідно до поштового повідомлення отримана відповідачем 07.10.2021) (а.с. 82 84, т.1).

Судом було встановлено факт надання позивачем згоди на переведення на запропоновану їй посаду, відповідно, у відповідача виник обов`язок щодо переведення ОСОБА_1 на цю посаду з 11.10.2021.

Проте, наказом Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації від 18.10.2021 № 118-К «Про визначення результатів виконання завдань державними службовцями Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації, які займають посади державної служби категорії «Б» і «В» у 2021» затверджено список державних службовців Департаменту, які займають посади державної служби категорії Б», «В», визначення результатів виконання завдань яких проводиться у 2021 році, до якого була внесена і ОСОБА_1 за посадою - заступника директора Департаменту - начальника управління дошкільної, загальної середньої та інклюзивної освіти, позашкільної та виховної роботи (а.с. 87 90, т.1).

Наказом Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації від 12.11.2021 № 135 затверджено висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації у 2021 році, яким визначено оцінку за результатами оцінювання ОСОБА_1 «негативна» (а.с. 107 109, т.1).

Наказом Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації від 15.11.2021 № 136-К звільнено ОСОБА_1 , заступника директора Департаменту - начальника управління дошкільної, загальної середньої та інклюзивної освіти, позашкільної та виховної роботи, 15.11.2021 у зв`язку з отриманням негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності на підставі п.3 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» (а.с. 145, т.1).

Колегія суддів зазначає, що після закінчення лікарняного, позивач приступила до роботи 12.11.2021 (п`ятниця). В свою чергу, надіславши рекомендованим листом на адресу Департаменту освіти і науки Сумської ОДА заяву про згоду на призначення на посаду начальника управління дошкільної, загальної середньої, інклюзивної, позашкільної освіти, виховної роботи, цифрової трансформації та впровадження інформаційних технологій Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації, позивач мала законні сподівання на те, що відповідачем на підставі поданої заяви, її було переведено на запропоновану посаду.

Як зазначає позивач, 12.11.2021 відповідач не повідомив її про не переведення на запропоновану посаду та про проведення щодо неї оцінювання результатів службової діяльності державних службовців. Будь-які накази до її відома в цей день не доводились. Про оскаржувані накази їй стало відомо 15.11.2021 (понеділок), у день звільнення з роботи.

Доказів на спростовування зазначених доводів позивача, відповідачем не надано та судом не встановлено.

Тобто, починаючи з 16.11.2021 року, на наступний день після того, коли позивач дізналася про порушення своїх прав, розпочався перебіг строку звернення до суду з позовом.

Як свідчать матеріали справи, з позовом до суду позивач звернулася 14.12.2021, тобто в межах місячного строку передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія зазначає наступне.

Приписами частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно із абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100) у всіх інших випадках (до яких відноситься й випадок вимушеного прогулу), середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації, ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за серпень 2021 у розмірі 8282,89 грн. за фактично відпрацьовані 10 робочих днів, за вересень 2021 - 15022,16 грн. за фактично відпрацьовані 19 робочих днів., загальна сума фактично відпрацьованих робочих днів за два місяці становить 29 днів, заробітна плата за два місяці становить 23305,05 грн. (т. 2 а.с. 105). Отже середньоденна заробітна плата становить 803,62 грн. (23305,05 грн. : 29 робочих днів).

Роз`яснення з питань обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження надаються Міністерством економіки (п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, з урахуванням змін, внесених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.05.2020 №410).

У листі Міністерства розвиту економіки, торгівлі та сільського господарства України від 12.08.2020 №3501-06/219 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік", норма тривалості робочого часу визначена у грудні 2021р. - 22 дні.

Згідно повідомлення Міністерства економіки України Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2022 рік, що знаходиться за посиланням (https://www.me.gov.ua/Documents/Detail?lang=uk-UA&id=00e9e1b4-5537-42f3-8fe3-9d6b600e956e &title=ProRozrakhunokNormiTrivalostiRobochogoChasuNa2022-Rik), норма тривалості робочого часу визначена у січні 2022р. - 19 днів, лютому 2022р.- 20 днів, березні 2022р. - 22 дні, квітні 2022р. - 20 днів, травні 2022р. - 20 днів, червні 2022 - 20 днів, липні 2022 - 21 день, серпні - 22 дні, вересні - 22 дні.

Водночас, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, з 5:30 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 №133/2022, затвердженого Законом України №7168 від 16.03.2022, воєнний стан продовжений до 25.04.2022.

Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України №2212-IX від 21.04.2022, воєнний стан продовжений до 25.05.2022.

Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України №2263-IX від 22.05.2022, воєнний стан продовжений з 05 годин 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України № 2500-IX від 15.08.2022, воєнний стан продовжений з 05 годин 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб.

Згідно із ч.2, 3 ст.1 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", від 15 березня 2022 року № 2136-IX, який набрав чинності 24.03.2022, на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України (ч.2). У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом (ч.3).

Відповідно до ч.6 ст.6 вказаного Закону, у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 53 (тривалість роботи напередодні святкових, неробочих і вихідних днів), частини першої статті 65, частин третьої - п`ятої статті 67 та статей 71-73 (святкові і неробочі дні) Кодексу законів про працю України.

З урахуванням вищевказаних приписів, норма тривалості робочого часу у квітні 2022р. складає - 21 день, у травні 2022 - 22 дні, у червні 2022 - 22 дні, у липні - 21 день, у серпні - 23 дні, у вересні - 21 день.

Виходячи з наведеного, розрахункова кількість робочих днів за час вимушеного прогулу позивача, починаючи з наступного робочого дня після дня звільнення (16.11.2021) по 29.09.2022 становить 224 дні.

Таким чином, сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за час вимушеного прогулу становить 179207,26грн. (224 *803,62 грн).

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частин першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму № 4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті3,19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

В силу статті 1173 Цивільного кодексу України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (частини друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Наведений правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 22.01.2020 у справі №560/798/16-а та від 20.09.2022 у справі № 803/2375/14.

В обґрунтування наявності підстав для відшкодування моральної шкоди позивач вказує на те, що внаслідок незаконного звільнення їй заподіяна моральна шкода у вигляді душевних страждань, порушення нормального ритму життя і життєвих зав`язків, нанесено шкоди діловій репутації, честі та гідності. Зокрема, як на доказ погіршення здоров`я позивач посилається на довідку Сумського обласного центру соціально психологічної допомоги (т. 2 а.с. 66).

Зважаючи на те, що в межах розгляду цієї справи встановлено незаконність звільнення позивача, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про те, що негативні емоції позивача внаслідок незаконного звільнення перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача, а відтак завдали їй моральної шкоди.

Разом з тим, суд першої інстанції правомірно зазначив, що позивачем ніяким чином не обґрунтовано критерії за якими нею оцінено та визначено розмір моральної шкоди саме в сумі 15000 грн. Матеріалами справи також не доведено співмірності зазначеного позивачем розміру відшкодування негативним наслідкам спричиненим їй відповідачем.

Оцінивши обставини справи, встановивши незаконність прийнятих відповідачем рішень та вчинених дій, оцінивши ступінь їх негативного впливу на позивача, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що співмірним розміром відшкодування є сума 2000 грн.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, понесених позивачем в ході розгляду справи судом першої інстанції, в розмірі 15000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами 1, 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України)

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Як убачається із матеріалів справи, на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано копії наступних документів: договору про про надання правової допомоги від 15.11.2021 (т. 2 а.с. 127-129), квитанцію від 21.09.2022 про сплату позивачем на користь адвоката за послуги правової допомоги в загальній сумі 15000 грн., т.ч.: консультації, збір та вивчення доказів 3000 грн.; складення позовної заяви 6000 грн.; складення 8 адвокатських запитів, 3 клопотань, 2 письмових пояснень, заяви про поновлення строку, відповіді на відзив, розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу 3500 грн.; участь у 4 судових засіданнях 2000 грн. (т. 2 а.с. 130).

За результатами вивчення зазначених документів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати на правничу допомогу підтверджуються належними та допустимими, в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, доказами.

Суд звертає увагу на те, що наведені вище положення процесуального законодавства покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З огляду на це, відповідач як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування/розрахунок та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, розрахунком таких витрат.

Відтак, з огляду на рівень складності справи, її значення для позивача, обсяг наданих послуг, та часткове задоволення позову, суд, виходячи з критерію пропорційності та з огляду на недоведеність відповідачем обставин понесення позивачем витрат на правничу допомогу в меншому розмірі та/або неспівмірності таких витрат, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву щодо відшкодування судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи в розмірі 10000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 19 вересня 2019 року в справі №826/8890/18 та від 07 листопада 2019 року в справі №826/14299/17.

Доводи відповідача про те, що витрати є неспівмірними, є його суб`єктивною оцінкою та спростовуються матеріалами справи, з яких убачається, що представник позивача надав фактичні (реальні) правові послуги.

Колегія суддів зауважує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі №520/2915/19.

Отже, питання розподілу судових витрат не є вимогою позову, яка направлена на захист порушених суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій під час розгляду справи.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Положеннями ч.2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.09.2022 року по справі № 480/13835/21 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, позивачем подано заяву про стягнення на її користь витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано акт приймання-передачі наданих послуг згідно Договору про надання правничої допомоги від 15.11.2021 у справі № 480/13835/21 від 15.03.2023, квитанцію від 15.03.2023 на суму 5000 грн. з детальним описом наданих послуг (а.с. 203, 204, т. 3).

Таким чином, враховуючи викладені вище правові норми, наявність документального підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, а також те, що розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та як наслідок, необхідність її задоволення в повному обсязі.

Наведене узгоджується із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 27.06.2018 року по справі № 826/1216/16, а також Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 23.05.2018 року по справі №820/2262/17 та від 31.07.2018 року по справі №820/4263/17.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 6 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.09.2022 по справі № 480/13835/21 залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації () витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко Я.М. Макаренко
У зв`язку із перебуванням судді Макаренко Я М. у відпустці 14.04.2023 (15.04.2023 та 16.04.2023 - вихідні дні) повний текст постанови складено 17.04.2023 року.