Справа № 127/4731/23
Суддя: Воробйов В. В.
Дата ухвалення: 2023-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/4731/23
Провадження № 2-а/127/40/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2023 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю: секретаря Жигарової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до Вінницької митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил, мотивуючи позовні вимоги тим, що 10.01.2023 року в.о. начальника Вінницької митниці Державної митної служби України Дуровою Т.Ю. винесено постанову у справі про порушення митних правил №0562/401000/22 відносно позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 471 Митного кодексу України.

Вказана постанова була складена за відсутності особи, що притягується до відповідальності та не отримувалась ним, оскільки він з 03.03.2022 року і по даний час перебуває за межами України.

Підставою притягнення ОСОБА_1 до відповідальності було те, що ним в порушення вимог ч. 1 ст. 471 МК України не було задекларовано валютні цінності, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, а саме 388661,5 дол. США, що становить 11370253,00 грн.

На думку позивача, зазначена постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки на початку березня 2022 року він, в рамках волонтерської діяльності, здійснював організований Єврейською громадою Києва, супровід п`яти автобусів та людей, які пересувались на власних транспортних засобах (понад 50) до Республіки Молдова. Під час виїзду з території України у ОСОБА_1 та членів його родини були відсутні кошти у кількості, яка перевищує дозволене до вивезення за межі території України, тому їх письмове декларування ОСОБА_1 та членами його родини не здійснювалось. Разом з тим, на пункті пропуску з боку Республіки Молдова позивач повідомив митнику, що супроводжує організовану групу людей, а той заявив про необхідність декларування кожним з осіб цінностей при в`їзді на територію Молдови. З метою економії часу, позивач погодився на пропозицію митника заповнити декларацію із зазначенням, як на «його думку», максимально допустимої (орієнтовної) суми, яка була дозволена до ввезення на територію Молдови цією кількістю людей, які фактично були в автобусах, вказавши суму 400000 дол. США, як його особисті кошти. При цьому, огляд автобусів представниками митниці Республіки Молдова не проводився, кошти у людей ніхто не збирав, не перераховував, вони були просто задекларовані фактично «на око» та без відповідних формальностей.

Таким чином, ОСОБА_1 не вчиняв жодних умисних дій щодо порушення встановленого Митним кодексом України порядку проходження митного контролю в зонах спрощеного митного контролю, що є обов`язковою ознакою складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 471 Митного кодексу України, тому в його діях відсутній склад правопорушення.

Крім того, під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності Вінницькою митницею було порушено вимоги в частині застосування розміру адміністративного стягнення. Так, Вінницькою митницею застосовано редакцію ч. 1 ст. 471 Митного кодексу України чинної на час складання оскаржуваної постанови, а не на час вчинення правопорушення, що посилює відповідальність особи.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом та просив визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил №0562/401000/22 від 10.01.2023 року про накладення адміністративного стягнення на нього та закрити провадження у справі про порушення митних правил за відсутністю у його діях ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 471 МК України.

В судове засідання представник позивача не з`явилася, проте подала до суду клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності та позивача за наявними матеріалами справи.

Представник відповідача Вінницької митниці Державної митної служби України в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність. Додатково зазначила, що підтримує клопотання від 07.04.20232 року та пояснення надані у ньому про зміну санкції, а саме щодо застосування адміністративного стягнення до ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн., яке діяло на момент перетину митного кордону.

Разом з тим, представником відповідача було подано суду відзив, зі змісту якого вбачається, що при переміщенні через митний кордон України в напрямку «виїзд з України» ОСОБА_1 не декларував валютні цінності, що переміщуються громадянами через митний кордон України в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, а саме 388661,50 дол. США, що за курсом НБУ станом на 03.03.2022 року становило 11370253,00 грн. На наявну в митному органі адресу ОСОБА_1 було надіслано повідомлення про складання протоколу про порушення митних правил від 08.11.2022 року, яке повернулось з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

13.12.2022 року від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення. Враховуючи що, дії ОСОБА_1 підпадають під диспозицію ч. 1 ст. 471 МК України, відповідно до матеріалів справи сума, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, згідно офіційного курсу НБУ на день вчинення порушення митних правил у справі складає 11370253,00 грн. Отже, 20 % суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування становить 2274050,60 грн. Враховуючи викладене представник відповідача вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними та необґрунтованими, тому просила суд залишити постанову Вінницької митниці у справі про порушення митних правил від 10.01.2023 року №0562/401000/22 без змін, а адміністративний позов без задоволення.

Згодом, представником відповідача було подано суду клопотання від 07.04.20232 року про залишення постанови Вінницької митниці у справі про порушення митних правил від 10.01.2023 року №0562/401000/22 без змін, в частині визнання винним ОСОБА_1 та про зміну в частині накладення стягнення, а саме щодо застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн., яке діяло на момент перетину митного кордону.

Дослідивши матеріали справи та надані в їх обґрунтування докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст. 9, 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що 07.11.2022 року головним державним інспектором оперативного відділу Управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Вінницької митниці Валігурською Н.К. було складено протокол про порушення митних правил №0562/401000/22 стосовно громадянина ОСОБА_2 , за ознаками порушення митних правил, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст. 471 Митного кодексу України (а.с. 18-22). Громадянин ОСОБА_1 не задекларував валютні цінності, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, а саме 388661,5 дол. США., що еквівалентно 11370253,00 грн. В протоколі вказано, що розгляд справи відбудеться 13.12.2022 року об 11.00 год у Вінницькій митниці та примірник протоколу направлено засобами поштового зв`язку позивачу (а.с. 22).

08.12.2022 року ОСОБА_1 направив свої письмові пояснення до Вінницької митниці, які за змістом є такими самими, що викладені у позовній заяві (а.с. 31-33). Факт отримання Вінницькою митницею цих пояснень також відображено в оскаржуваній постанові.

Постановою в справі про порушення митних правил №0562/401000/22 від 10.01.2023 року громадянина України ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 471 Митного кодексу України. На громадянина ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, згідно з офіційним курсом Національного банку України на день вчинення порушення митних правил, що становить 2274050,60 грн. (а.с. 12-17). Оскаржувана постанова була надіслана позивачу на наступний день, про що зазначено у постанові.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, 09.09.2022 року на адресу Вінницької митниці надійшов лист Державної митної служби України №17684/8.14, яким повідомлено інформацію, надану Державним бюро розслідувань, що надійшла листом від 07.09.2022 року №10-5-05-17537 про можливе вивезення 03.03.2022 року громадянином України ОСОБА_3 за межі митної території України валютних цінностей у сумі понад 10000 Євро, без письмового декларування митному органу.

З метою підтвердження або спростування фактів недекларування, Вінницькою митницею направлено лист митним органам Республіки Молдова від 28.09.2022 року №7.12-1/20-03/11/5838 щодо наявності фактів декларування валютних цінностей вказаним громадянином під час в`їзду/входу на територію Р.Молдова.

19.10.2022 року отримано відповідь митних органів Республіки Молдова від 18.10.2022 року №28/25-9879. Цим листом митні органи Республіки Молдова проінформували Вінницьку митницю про те, що 03.03.2022 року на прикордонному переході «Отач», при прибутті громадянина ОСОБА_4 на територію ОСОБА_5 , під час проходження митного контролю ним були задекларовані і пред`явлені до митного контролю товари і валютні цінності, а саме грошові кошти (банкноти) на загальну суму 400 000 дол. США, 20 місць багажу з особистими речами та транспортний засіб з реєстраційним номером НОМЕР_1 . Грошові кошти були задекларовані на бланку встановленої форми ТД-6, та громадянину видано сертифікат Forma TV-28 за №0037250 від 03.03.2022 року.

В ході проведення перевірочних заходів з використанням інформації, що міститься у базі даних АСМО «Інспектор» встановлено, що 03.03.2022 року о 04 год. 58 хв. громадянин України ОСОБА_4 перетнув митний кордон України в напрямку «виїзд з України» через пункт пропуску «Могилів-Полільський-Отач» митного поста «Дністер» Вінницької митниці на легковому автомобілі марки «VOLKSWAGEN MULTIVAN», державний реєстраційний номерний знак України НОМЕР_1 .

Згідно витягу з модуля «Облік валютних цінностей» АСМО «Інспектор», гр. ОСОБА_4 не декларував при переміщенні через митний кордон України в напрямку «виїзд з України» валютні цінності.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_4 не задекларував валютні цінності, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, а саме 388661,5 дол. США, що за курсом НБУ станом на 03.03.2022 року становило 11370253,00 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови судом встановлено, що вона складалася за відсутності особи, що притягується до відповідальності.

Як вбачається з оскаржуваної постанови у справі про порушення митних правил, ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 03.03.2022 року вчинив дії, спрямовані на переміщення через митний кордон України валютних цінностей в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування шляхом недекларування, тобто не заявив за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений Митним кодексом України, про товари, які переміщуються громадянином через митний кордон України і його дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 471 МК України.

Однак, норма ч. 1 ст. 471 МК України набула чинності внаслідок прийняття Закону України № 2058-IX від 16.02.2022 (який набрав чинності лише 16.06.2022 року), тобто після вчинення таких дій.

Станом на 03.03.2022 такої санкції за ч. 1 ст. 471 у МК України як штраф в розмірі 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, не існувало, і такі дії охоплювалися санкцією штраф в розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 3 МК України при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, чинні на день прийняття митної декларації митним органом України.

Таким чином, дії особи, яка станом на 03.03.2022 року здійснила недекларування валютних цінностей в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, які переміщуються через митний кордон України, мають бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 471 МК України, проте не може бути застосована санкція за недіючою на той час нормою - 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, а має бути застосована санкція за нормою ч. 1 ст. 471 МК України, як такої, редакція якої визначала такі дії протиправними на час їх вчинення.

Водночас, як вказано у ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Слід відзначити, що Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Аналогічне за змістом положення міститься у ч. 3 ст. 3 МК України, яка визначає, що норми законів України, які пом`якшують або скасовують відповідальність особи за порушення митних правил, передбачені цим Кодексом, мають зворотну дію в часі, тобто їх норми поширюються і на правопорушення, вчинені до прийняття цих законів. Норми законів України, які встановлюють або посилюють відповідальність за такі правопорушення, зворотної дії в часі не мають.

16.06.2022 набрав чинності Закон України №2058-ІХ від 16.02.2022 «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо адміністративної відповідальності громадян з порушення митних правил», яким ст. 471 МК України викладено у новій редакції і таким законом посилена відповідальність осіб, які здійснили недекларування товарів, що переміщуються через митний кордон України, а саме зі стягнення у виді штрафу в розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на стягнення - 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування.

Тобто, дії особи щодо недекларування товарів, що переміщуються через митний кордон України, в результаті прийняття Закону України №2058-ІХ від 16.02.2022, продовжують бути протиправними, однак відповідальність за такі дії посилена. Проте, вказана норма закону не має зворотньої дії в часі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що митним органом, у випадку встановлення факту вчинення ОСОБА_1 дій щодо переміщення через митний кордон України товарів шляхом недекларування, необхідно було визнати його винним за ч. 1 ст. 471 МК України (в редакції чинній на час вчинення) та притягнути до відповідальності у виді штрафу в розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (в редакції чинній на час вчинення). Таким чином, до ОСОБА_1 було безпідставно застосовано санкцію ч. 1 ст. 471 МК України (в редакції чинній на час прийняття рішення).

Щодо доведеності складу адміністративного правопорушення, то слід зазначити таке.

Звертаючись до суду з даним адміністративним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачем не доведено факт його умисних дій щодо порушення встановленого Митним кодексом України порядку проходження митного контролю в зонах спрощеного митного контролю.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Тобто, Митним кодексом України визначено, що порушення митних правил є правопорушення, яке вчинено як умисно так і з необережності.

Згідно зі ст. 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до ч.1 ст. 471 МК України недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування тягне за собою накладення штрафу в розмірі 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, згідно з офіційним курсом Національного банку України на день вчинення порушення митних правил.

Таким чином, з суб`єктивної сторони правопорушення, що полягає в недекларуванні товарів, може бути вчинено як умисно, так і з необережності.

Матеріали справи не містять жодних доказів щодо наявності у позивача умислу на вчинення адміністративного правопорушення. Разом з тим, вказане адміністративне правопорушення визнається вчиненим ОСОБА_1 з необережності (недбалістю), оскільки особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії, але не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Згідно з листом Головного рабина України та Києва від 05.12.2022 року одним із членів команди волонтерів був ОСОБА_4 . 03.03.2022 року Єврейська релігійна громада Києва допомагала з евакуацією п`яти автобусів до Республіки Молдова. ОСОБА_1 у рамках своєї волонтерської діяльності був одним із тих, хто супроводжував автобуси, в яких було понад 150 людей та понад 50 власних транспортних засобів, в яких через кордон переміщувалася велика кількість сімей з дітьми та людей похилого віку. У функції волонтера ОСОБА_1 були включені дії, пов`язані зі збором людей у Києві, посадкою в автобуси, безпосереднім супроводом (на власному транспорті), а також взаємодія з державними органами України та представництвами інших держав. У тому числі дії, пов`язані з перетином кордону, допомога в оформленні необхідних документів (а.с. 34).

Суд не приймає до уваги письмові пояснення свідків, оскільки вони не допитані в судовому засіданні. Крім того, в силу ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 3 ст.197 МК України переміщення валюти України, іноземної валюти, банківських металів через митний кордон України здійснюється з урахуванням вимог Закону України «Про валюту і валютні операції».

Частиною 1 ст. 8 Закону України від 21.06.2018 № 2473-VІІІ «Про валюту і валютні операції» визначено, що транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 000 євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню митним органам, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частина 1ст. 257 МК України визначає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Згідно із ч. 8 ст. 264 МК України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Таким чином, позивач з моменту подачі митної декларації, заявив митному органу усі необхідні для здійснення митного оформлення відомості та надав документи необхідні для декларування товару.

Частиною 3 ст.8 Закону України від 21.06.2018 № 2473-VI1I «Про валюту і валютні операції» визначено, що порядок транскордонного переміщення валютних цінностей суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами визначається Національним банком України з урахуванням норм частини першої цієї статті.

Відповідно до пункту 5 «Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей» затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 3, фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро. без письмового декларування митному органу.

Згідно з пунктом 6 вказаного Положення, фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Таким чином, фізичні особи, незалежно від статусу резидент/нерезидент, як при в`їзді, так і при виїзді з України, зобов`язані задекларувати валюту та банківські метали, які сумарно перевищують еквівалент 10 тис. євро.

Згідно з пунктом 18 «Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті» затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 року № 5, фізичні особи-резиденти здійснюють валютні операції з транскордонного переміщення валютних цінностей шляхом їх вивезення/пересилання за межі України в загальній сумі, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10 000 євро, на підставі документів, що підтверджують зняття цією фізичною особою готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції) виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10 000 євро.

Як було встановлено судом, ОСОБА_1 не задекларувавши у митному органі України здійснив вивіз з України валютних цінностей сума яких перевищує дозволену законодавством України та в подальшому по прибуттю на територію ОСОБА_5 , під час проходження митного контролю, задекларував грошові кошти на загальну суму 400000,00 дол. США.

Таким чином, гр. України ОСОБА_1 вчинив недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем було лише частково порушено вимоги закону, а саме в частині застосування санкції. Крім того, суд вважає, що позивачу були створені всі умови для реалізації ним своїх прав під час розгляду справи про порушення митних правил. Отже, вимога про скасування постанови та закриття провадження у справі не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1.ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами 1, 2 ст. 76 КАС України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС Україниі в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дотримуючись вимог ст. 2, п. 4 ч. 3 ст. 286 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне змінити захід стягнення накладеного на нього постановою в.о. начальника Вінницької митниці Дудоровою Т.Ю. від 10.01.2023 року без направлення справи на новий розгляд, а тому позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 139 КАС України, враховуючи часткове задоволення позову слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору у розмірі 268,40 грн., що підтверджено документально (а.с. 8).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 58 Конституції України, ст. 11 КУпАП України, ст.ст. 3, 197, 257, 264, 458, 471 МК України, ст.ст. 2, 6, 9, 20, 72, 73, 76, 77, 90, 134, 139, 194, 241-244, 246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Вінницької митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил задовольнити частково.

Змінити захід стягнення накладений на ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 471 МК України постановою в.о. начальника Вінницької митниці Дудоровою Т.Ю. від 10.01.2023 року у виді штрафу в розмірі 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, що становить 2274050,60 грн. на стягнення у виді штрафу в розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору у розмірі 268,40 грн. (двісті шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Вінницька митниця Державної митної служби України, місцезнаходження: 21034, м. Вінниця, вул. Лебединського, 17, .

Повний текст рішення суду складений 17.04.2023 року.

Суддя: