Справа № 280/6078/22
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2023 року Справа № 280/6078/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Ковтун Владислава Ігоровича ( АДРЕСА_2 ), до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошових сум,

ВСТАНОВИВ:
21.10.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява, надіслана засобами поштового зв`язку 20.10.2022, ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в особі представника адвоката Ковтун Владислава Ігоровича, до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати додаткового грошового забезпечення позивачу при звільненні;

- стягнути з відповідача на користь позивача суму додаткового грошового забезпечення при звільненні з військової частини НОМЕР_1 у розмірі 70000,00 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача суму додаткового грошового забезпечення при звільненні з військової частини НОМЕР_1 у розмірі 10645,16 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 300000,00 грн.

Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач (представник позивача) зазначив, що з 01.03.2022 ОСОБА_1 проходив службу у в/ч НОМЕР_1 . 20.08.2022 його було звільнено з військової служби у запас. Позивачу виплачено додаткову винагороду, за безпосередню участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної ангарії російської федерації в умовах періоду дії воєнного стану (з розрахунку 30000) гривень з 1 по 20 серпня 2022 року в сумі 19354,84 грн. Проте позивач вважає, що під час служби у в/ч НОМЕР_1 йому протиправно не було виплачено грошові кошти за участь у бойових діях у розмірі 70000 (сімдесят тисяч) гривень 00 коп. Окрім зазначеного, на думку позивача, відповідачем неправильно розраховано суму додаткової винагороди у розмірі 19354,84 грн, оскільки у липні місяці 2022 року позивач перебував з 01.07.2022 по 03.07.2022 у звільненні (було весілля позивача), а з 14.07.2022 по 21.07.2022 перебував у госпіталі. Відтак, позивачу не пораховано винагороду ще за 9 днів, в розмірі 10645,16 грн. Також вказує, що бездіяльністю в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати повної суми додаткового забезпечення, було завдано моральну шкоду ОСОБА_1 , яку він оцінює в 300 000,00 грн. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 07.11.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі, розгляд справи призначено без виклику сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву.

Зазначену ухвалу представник відповідача Лахно отримав 18.11.2022, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Станом на час розгляду справи, відзив від відповідача до суду не надходив.

Частиною 6 ст.162 КАС України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З урахуванням зазначеної норми суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступні обставини.

З 01.03.2022 ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу №3 від 01.03.2022.

В період з 01 березня по 20 серпня 2022 року позивач приймав безпосередню участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів х національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії забезпечення домедичної допомоги та формування додаткових евакуаційних груп в районі виконання бойових завдань (з дислокацією в АДРЕСА_4 ), що підтверджується довідкою відповідача від 20.08.2022 за №1274.

14.07.2022 позивача було направлено (направлення командира в/ч НОМЕР_1 від 14.07.2022 №7281/38) на штатну ВЛК для вирішення питання щодо придатності до військової служби, оскільки ОСОБА_1 переніс операцію у зв`язку із консолідованим переламом ноги у 2018 році (19.06.2018). У 2019 році позивача було повторно прооперовано та встановлено у ногу металоконструкцію. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про хворобу №286 від 10.08.2022.

З 15.07.2022 по 21.07.2022 позивач знаходився на стаціонарному обстеженні, діагноз М87.0, що підтверджується довідкою від 21.07.2022 за №356.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.08.2022 за №156 солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку), відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Позивачу виплачено додаткову винагороду, за безпосередню участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в умовах воєнного стану (з розрахунку 30000) гривень з 1 по 20 серпня 2022 року в сумі 19354 грн 84 коп., про що зазначено в наказі від 20.08.2022 за №156 та не заперечуються позивачем.

Не погоджуючись з розміром виплаченого додаткового грошового забезпечення позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 Про введення воєнного стану в Україні введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента №133/2022 від 14.03.2022.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента №259/2022 від 18.04.2022.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента №341/2022 від 17.05.2022.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента №573/2022 від 12.08.2022.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (далі Постанова КМУ №168).

Відповідно до пункту 1 Постанови КМУ №168 (в редакції на час виникнення спірних відносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Згідно із пунктами 2-1, 3 Постанови КМУ №168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Міністром оборони України в Окремому дорученні №912/з/29 від 23.06.2022, яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01.06.2022 (далі Окреме доручення).

Абз. 3, 4 пункту 3 Окремого доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Згідно із п.4 Окремого доручення у підставах про видання таких довідок (додаток №1 або додаток №2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.

Згідно до п.5 Окремого доручення виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. або 30000 грн. здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 грн. за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).

У спірному випадку встановлено, що бездіяльність відповідача у спірних відносинах позивач пов`язує з невиплатою йому додаткової винагороди до грошового забезпечення, передбаченої Постановою КМУ №168.

Разом з тим абз. 5 Наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.08.2022 за №156 вказано: «Виплатити додаткову винагороду, за безпосередню участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної ангарії російської федерації в умовах періоду дії воєнного стану (з розрахунку 30000) гривень з 1 по 20 серпня 2022 року в сумі 19354 грн 84 коп.».

Зазначена додаткова винагорода позивачем отримана.

Норми Постанови КМУ №168 та Окремого доручення передбачають виплату додаткової винагороди в розмірі до 100 000 грн. або до 30000 грн. на підставі наказів командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

Позивачу встановлена додаткова винагорода з розрахунку 30000 грн.

Доказів прийняття наказу про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 грн за місяць позивачем не надано.

Щодо посилання позивача на отримання ним травми, то травма була отримана ним у 2018 році, до прийняття Постанови КМУ №168.

Зазначена постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року (п.5 Постанови).

Таким чином, норми Постанови №168 не розповсюджується на випадки отримання травм військовослужбовцями до набрання нею чинності та початку застосування.

Щодо твердження позивача, що йому було неправильно розраховано суму додаткової винагороди у розмірі 19354 грн 84 коп., оскільки у липні місяці 2022 року позивач перебував з 01.07.2022 по 03.07.2022 у звільненні (було весілля позивача), а з 14.07.2022 по 21.07.2022 перебував у госпіталі. Відтак, позивачу не пораховано винагороду ще за 9 днів.

Суд вважає дане посилання позивача хибним та необґрунтованим, оскільки йому призначена додаткова винагорода (з розрахунку 30000) гривень за період з 1 по 20 серпня 2022 року в сумі 19354 грн 84 коп.

Таким чином, періоди звільнення (через весілля) та перебування у госпіталі у липні 2022 року не вплинули на нарахування додаткової винагороди за серпень 2022 року.

Отже, у задоволенні цих вимог позивача слід відмовити.

Стосовно вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає таке.

Згідно статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Крім того, статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так, згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 73, 74 КАС України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 25.04.2019 в справі №818/1429/17, від 27.06.2019 в справі №825/1030/17, від 12.11.2019 в справі №818/1393/17, від 18.11.2019 в справі №820/5044/18, від 28.11.2019 в справі №826/27549/15, від 28.02.2020 в справі №804/2593/17, від 18.06.2020 в справі №339/183/16-а, від 02.09.2020 в справі №1340/4056/18, від 24.09.2020 в справі №1.380.2019.001368, від 18.02.2021 в справі №420/7423/19, від 25.03.2021 в справі №520/4577/19, від 17.01.2023 в справі №160/1554/20, від 07.02.2023 в справі №823/2108/18, від 22.02.2023 в справі №400/491/21, від 07.03.2023 в справі №280/1530/20, від 06.04.2023 у справі №200/5144/20-а та інших, указував на те, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

Однак, позивачем таких доказів суду не надано.

Виходячи з доводів позивача (представника позивача), суд вважає їх недостатніми, таким чином позивачем не доведено наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

В зв`язку з викладеним у задоволенні цієї вимоги слід також відмовити.

Щодо інших доводів позивача (представника позивача), то вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

При цьому суд звертає увагу, що ЄСПЛ також неодноразово зазначав, зокрема у рішенні «Garcнa Ruiz v. Spain» [GC] (заява №30544/96, пункт 26) про те, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте вказаний підхід не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (рішення у справах «Van de Hurk v. The Netherlands» (заява № 16034/90, пункт 61), «Шкіря проти України» (заява №30850/11, пункт 43). Разом з тим, у вказаному рішенні Суд звертає увагу на те, що ступінь застосування обов`язку викладати мотиви може варіюватися в залежності від характеру рішення і повинно визначатися у світлі обставин кожної справи.

Подібних висновків щодо необхідності дотримання вказаного зобов`язання виключно з огляду на обставини справи ЄСПЛ дійшов також у рішеннях «Ruiz Torija v. Spain» (заява №18390/91, пункт 29), «Higgins and others v. France» (заява №20124/92, пункт 42), «Бендерський проти України» (заява №22750/02, пункт 42) та «Трофимчук проти України» (заява №4241/03, пункт 54).

Так, у пункті 54 рішення «Трофимчук проти України» (заява №4241/03) ЄСПЛ зазначив, що не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявника, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

В зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», питання щодо його розподілу судом не вирішувалось.

Також, в силу положень статті 139 КАС України судові витрати (у тому числі витрати на правничу допомогу) стягуються на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень виключно у разі задоволення позовних вимог. Ураховуючи ту обставину, що судом відмовлено у задоволенні позову, то й відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2023 року у справі №640/17086/20 (адміністративне провадження №К/9901/15171/21; К/9901/16235/21; К/9901/17167/21; К/9901/17464/21).

Таким чином, не підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу (орієнтовний розмір судових витрат, який очікує понести позивач у зв`язку з розглядом даної справи, складає 10500 грн), про що зазначено у позовній заяві.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Ковтун Владислава Ігоровича ( АДРЕСА_2 ), до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошових сум відмовити.

У задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення у повному обсязі складено та підписано «18» квітня 2023 року.

Суддя Р.В. Кисіль