Справа № 466/3927/22
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 466/3927/22 пров. № А/857/3049/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Ільчишин Н.В.,

суддів: Довгополова О.М., Гуляка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Ханащак С.І.,

розглянувши у судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 листопада 2022 року (головуючого судді Кавацюка В.І., ухвалене у відкритому судовому засіданні без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в м. Львів повний текст рішення складено 14.12.2022) у справі №466/3927/22 провадження №2-а/466/20/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 15.06.2022 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Держпраці у Львівській області в якій просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення №ЛВ12583/411/НД/ПТ/ПС, яка винесена головним державним інспектором Головного управління Держпраці у Львівській області Волошин Р.В. 20 грудня 2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 1300,00 грн. за ст. 188-6 КУпАП, а справу провадженням закрити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25 листопада 2022 року задоволено позов повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці подало апеляційну скаргу, в якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці просить в апеляційній скарзі про заміну відповідача у справі як правонаступника.

Частиною 1 статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.

При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво. Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.

Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво - це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (крім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа.

При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.

Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.

Визначальним у спірних правовідносинах є встановлення або припинення первісного суб`єкта Головного Управління Держпраці у Львівській області.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 №14 «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці» (надалі Постанова №14) вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з додатком 1, зокрема, Головне Управління Держпраці у Львівській області. Згідно п.2 Постанови №14 утворюються як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з додатком 2, зокрема, Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці. Відповідно до підпункту 3 пункту 3 Постанови №14, міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, виконують завдання і функції територіальних органів Державної служби з питань праці, які ліквідуються згідно з пунктом 1, зокрема: Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці - завдання і функції Управління Держпраці у Волинській області, Управління Держпраці у Закарпатській області, Головного управління Держпраці у Львівській області, Управління Держпраці у Рівненській області.

Враховуючи, що Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці набуло адміністративної компетенції Головного Управління Держпраці у Львівській області, а також те, що права та обов`язки первинного відповідача перейшли до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити заявлене клопотання

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

12.04.2023 Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці направило до апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість забезпечити явку представника в судове засідання в зазначену дату та час.

Колегія суддів вважає що клопотання апелянта про відкладення розгляду справи, до задоволення не підлягає, оскільки відповідно до частини 3 статті 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, також відсутні поважні причини та докази на їх підтвердження для відкладення розгляду справи.

Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 КАС України.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом першої групи по зору (підгрупа «Б») з дитинства та на підставі постанови президії Центрального правління Українського товариства сліпих №13-2-2-к від 24.06.2021 прийнятий за контрактом на посаду директора ПОГ «Львівське УВП УТОС» яке розташоване по вул. Торфяній, 4 у м. Львові, терміном на один рік з 01.07.2021 по 30.06.2022 включно та обіймав посаду директора цього підприємства за контрактом.

Інспектором праці було складено акт про неможливість проведення заходу державного контролю від 14.12.2021 № ЛВ12583/411/ПД/НД, яким зафіксовано порушення вимог статті 259 КЗпП України.

На підставі абзацу 7 частини другої статті 256 КЗпП винесено постанову про накладання штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 04.02.2022 № ЛВ12583/411/ПД/НД/ФС, якою ОСОБА_1 притягнуто до фінансової відповідальності шляхом накладання штрафу у розмірі 19500 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 у справі №380/3588/22, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2022 в задоволенні адміністративного позову щодо визнання протиправною та скасування постанови відповідача про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 04.02.2022 №ЛВ12583/411/ПД/НД/ФС - відмовлено.

20.12.2021 головним інспектором праці ГУ Держпраці у Львівській області Волошин Р.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення №ЛВ12583/411/НД/ПТ.

Постановою по справі про адміністративне правопорушення №ЛВ12583/411/НД/ПТ/ПС від 20 грудня 2021 року на позивача ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення за те, що він не надав документи, ведення яких передбачено законодавством про працю, чим створив перешкоди в діяльності ГУ Держпраці у Львівській області в частині ненадання документів, необхідних для здійснення заходу державного контролю, чим порушив вимоги статті 259 КЗпП України, що є правопорушенням, передбаченим ст.188-6 КУпАП.

Не погодившись із даною постановою про адміністративне правопорушення позивач звернувся до суду щодо її скасування.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що дослідивши та проаналізувавши заявлені позивачем позовні вимоги та суть спору встановлено підстави для задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 7 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КУпАП), ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із статтею 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно із статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави вважати, що порушення статті 188-6 КУпАП є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності з врахуванням наданням і долученням належним доказів вчинення особою.

Положеннями статті 188-6 КУпАП передбачено, що невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіальних органів щодо усунення порушень законодавства про працю, зайнятість населення та загальнообов`язкове державне соціальне страхування або недопущення посадових осіб цих органів до здійснення заходів державного нагляду (контролю), підстави яких визначені законом, - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з приписами статті 230-1 КУпАП центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з невиконанням законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальних органів або недопущенням посадових осіб цих органів до здійснення заходів державного нагляду (контролю), підстави яких визначені законом (стаття 188-6).

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, - штраф до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; керівник центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, його заступники та уповноважені ним посадові особи - штраф до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із постанови по справі про адміністративне правопорушення №ЛВ12583/411/НД/ПТ/ПС від 20.12.2021 адміністративне стягнення на ОСОБА_1 було накладено за те, що він не надав документи, ведення яких передбачено законодавством про працю, чим створив перешкоди в діяльності ГУ Держпраці у Львівській області в частині ненадання документів, необхідних для здійснення заходу державного контролю, чим порушив вимоги статті 259 КЗпП України, що є правопорушенням, передбаченим статтею 188-6 КУпАП.

Однак, відповідно до приписів статті 188-6 КУпАП об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого цією статтею є, зокрема, невиконання законних вимог посадових осіб територіальних органів Держпраці щодо усунення порушень законодавства про працю, зайнятість населення та загальнообов`язкове державне соціальне страхування або недопущення посадових осіб цих органів до здійснення заходів державного нагляду (контролю), підстави яких визначені законом.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, який вказав, що відповідачем не були додержані процесуальні права позивача, який, як зазначалось вище є інвалідом першої групи по зору, при складенні протоколу про адміністративне правопорушення і вирішенні питання про притягнення його до адміністративної відповідальності та вказаних доводів апелянт не спростував, що також було встановлено із доданого відео до суду першої інстанції з проведеної перевірки.

Апелянт посилається на преюдиційність застосування справи №380/3588/22 щодо винесення постанови про накладання штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення на підставі абзацу 7 частини 2 статті 256 КЗпП від 04.02.2022 № ЛВ12583/411/ПД/НД/ФС, якою ОСОБА_1 притягнуто до фінансової відповідальності шляхом накладання штрафу у розмірі 19500 грн. з цієї ж перевірки, однак колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 березня 2021 року у справі №300/195/20, відповідно до якої подвійне застосування щодо однієї і тієї ж особи двох штрафних каральних заходів за одне правопорушення не узгоджується з цілями статті 61 Конституції України, а тому колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно скасовано постанову про адміністративне правопорушення щодо тих же дій на які посилається відповідач, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апелянтом не подано обґрунтованих доводів на спростування зазначеного судом і підстав для скасування рішення суду не вбачається.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно частини 3 статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 268, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 листопада 2022 року у справі №466/3927/22 провадження №2-а/466/20/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і не оскаржується.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді О.М. Довгополов

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 17.04.2023