Справа № 208/9834/21
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2023-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 квітня 2023 року м. Дніпросправа № 208/9834/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 09 вересня 2022 року у справі №208/9834/21 (2-а/208/44/22) за позовом ОСОБА_1 до Капрала Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Головешко Ірини Миколаївни, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся суду з позовом до Капрала Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Головешко Ірини Миколаївни, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, в якому просив:

- скасувати Постанову серії БАА № 575828 від 15 листопада 2021 року про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі щодо ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 122 КУпАП, постановлену капралом поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Головешко І.М.;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 суму, сплачену за надання правничої допомоги;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 суму, сплачену за запис диску із доказами у розмірі 60 гривень.

Рішенням Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 вересня 2022 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позову в повному обсязі.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст.311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 575828 від 15.11.2021 року інспектором взводу № 1 роти №2 батальйону №3 УПП в Дніпропетровській області капралом поліції Головешко І.М. ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340грн.

Винесення оскаржуваної постанови мотивовано тим, що 15.11.2021 року о 15 год 26 хв ОСОБА_2 в с. Братське, буд. 5, вул. Запорізьке шосе , керуючи транспортним засобом NISSAN ALTIMA. Д.н.з НОМЕР_2 , в населеному пункті рухався зі швидкістю 82 км/год, тим самим перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 32 км/год; вимірювання швидкості руху автомобілів здійснювалось лазерним вимірювачем швидкості «TRUCAM ТС000314». Таким чином позивачем порушено п.п. 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року (далі ПДР України), а відповідно скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку щодо правомірності прийнятої відповідачем постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 575828 від 15.11.2021 року.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі передбачені ч. 1 ст. 121 КУпАП.

За приписами частини 1 статті 122 КУпАП, в редакції чинній на час винесення спірної постанови, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами п. 12.4 Правил дорожнього руху у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Отже, Національна поліція України уповноважена через своїх співробітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема за порушення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, якими, відповідно до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, у п. 7 оскаржуваної постанови вказано, що до неї додаються дані TRU CAM 000314 та запис з боді-камери DM 9565.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те що, автомобілем керував не він, а інша особа, що не було враховано поліцейським під час розгляду справи; приладами, якими здійснювалось вимірювання швидкості також не ідентифіковано особу, яка керувала транспортним засобом; поліцейським не було пред`явлено службове посвідчення; при розгляді справи про адміністративне правопорушення поліцейським не було надано доказів наявності розпізнавальних знаків, якими обмежено швидкісний режим руху транспортних засобів.

Щодо доводів позивача стосовно того, що він не керував автомобілем, а знаходився в ньому в якості пасажира, колегія суддів розцінює критично, оскільки поліцейським під час розгляду справи було встановлено особу, яка керувала транспортним засобом на підставі наданого позивачем водійського посвідченя, ВХТ213195 від 31.12.2015, про що вказано у п.4 оскаржуваної постанови. Крім того, колегія суддів зазначає, що позивач, стверджуючи в апеляційній скарзі, що не він керував вказаним транспортним засобом, на вимогу поліцейського надав своє водійське посвідчення, а також не надав доказів того, хто саме керував транспортним засобом, тобто позивач, заперечуючи інкриміноване йому правопорушення не вказує особу, яка це правопорушення, на його думку, вчинила.

Крім того, приписами пункту 1.10 ПДР України вказано, що терміни, наведені у цих Правилах, мають таке значення, зокрема: водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Доводи апелянта стосовно того, що приладами, якими здійснювалось вимірювання швидкості також не ідентифіковано особу, яка керувала транспортним засобом, колегія суддів критично розцінює з огляду на те, що вказаний прилад здійснює вимірювання швидкості, а не ідентифікацію особи.Питання ідентифікації особи, яка керувала транспортним засобом, віднесено до повноважень поліції, яким, відповідно до вимог ПДР України водій, який керує транспортним засобом, повинен пред`явити водійське посвідчення та реєстраційні документи на транспортний засіб.

Щодо не надання поліцейським службового посвідчення, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджуються Міністерством внутрішніх справ України.

Як вбачається з доданого до позову відеозапису, поліцейським пред`явлено номерний жетон, який, відповідно до вимог Порядку оформлення, обліку, видачі спеціальних жетонів поліцейським, затв. Наказом МВС України 23.12.2015 № 1614, був розміщений на однострої поліцейського, яка не заборонювала його знімати та не приховувала.

Отже, наведене не спростовує факт порушення позивачем встановленого швидкісного режиму у населеному пункті, за яке його притягнуто до відповідальності.

Крім того, колегія суддів вважає неспроможними посилання апелянта на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2021 року по справі № 554/1946/21 та рішення Зінківського районного суду Полтавської області від 12.04.2021 року по справі № 530/75/21, з огляду на те, що приписи КАС України передбачають застосування до спірних правовідносин висновків щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не рішень судів першої та апеляційної інстанції, крім випадків, коли вказані судові рішення підпадають під вимоги ч.4 ст. 78 КАС України.

Доводи апелянта стосовно того, що фіксування швидкості здійснювалось поліцейським, який тримав вимірювальний прилад в руках, що на його думку, є порушенням ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», колегія суддів вважає неспроможними.

Так, приписами п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» встановлені види превентивних поліцейських заходів, до яких належить застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Стаття 40 Закону України «Про Національну поліцію» регулює порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, частиною першої якої в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

За змістом частини другої статті 40 «Про Національну поліцію» інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці.

За технічними характеристиками лазерний вимірювач швидкості TruСam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі (без участі оператора).

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Наведене також узгоджується з Методичними рекомендаціями щодо використання лазерних вимірювачів швидкості TruCAM для фіксації правопорушень у сфері безпеки руху, відповідно до розпорядження від 08.10.2018 року № 11299/41/2/02-2018 Національної поліції України.

Також колегія суддів розцінює критично посилання позивача на те, що при розгляді справи поліцейським не надано жодних доказів наявності розпізнавальних знаків на дорозі, якими заборонено перевищувати максимальну швидкість. Так, приписами п.12.9 ПДР України водієві заборонено перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 3.29 "Обмеження максимальної швидкості", 3.31 3.31 "Зона обмеження максимальної швидкості" або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками, подія, внаслідок якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, сталася в с.м.т. Братське, Дніпропетровської області, перед яким встановлений знак, з позначенням "5.45".

З цього приводу колегія суддів зазначає, що при керування транспортним засобом водій зобов`язаний дотримуватись Правил дорожнього руху (п.1.3 ПДР України).

Питання швидкості руху транспортних засобів врегульовано розділом 12 ПДР України.

Так, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. (пункт 12.4 ПДР України). Дане обмеження встановлення максимальної швидкості руху вводиться знаком "5.45" «Початок населеного пункту» і скасовується знаком "5.46" «Кінець населеного пункту».

Отже, водій, керуючи ТЗ повинен дотриматись вимог ПДР України, зокрема і знаків. В той же час, в оскаржуваній постанові поліцейським вказано, що подія порушення ПДР України зафіксована біля буд.5 по вул. Запорізьке шосе, с. Братське, тобто безпосередньо у населеному пункті, що позивачем не заперечується.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. ст. 272, 286, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 09 вересня 2022 року у справі №208/9834/21 (2-а/208/44/22) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко