Справа № 821/3175/15-а
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 821/3175/15-а
Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченко К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05 січня 2022 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Каховський завод електрозварювального устаткування» до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування рішень про застосування штрафних санкцій та нарахування пені, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

29.05.2015 року Публічне акціонерне товариство «Каховський завод електрозварювального устаткування» звернулось до суду з позовом до Каховської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати у повному обсязі рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 10.12.2014 року №, №, №, №, №, №, № та вимогу про сплату боргу (недоїмку) від 14.01.2015 року №Ю-603-17.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 11.08.2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 20.07.2021 року вищевказані судові рішення скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що контролюючим органом була проведена документальна планова виїзна перевірка ПАТ «КЗЕСО» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року. За результатами проведеної перевірки податковим органом складений акт від 08.10.2014 року №248/22/0000213, на підставі якого були прийняті податкові повідомлення-рішення. За наслідками розгляду скарги позивача до податкового органу, останнім було прийнято рішення про часткове задоволення скарги та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.10.2014 року №, а Каховську ОДПІ зобов`язано винести нові рішення у відповідності до чинного законодавства.

На виконання вказаного рішення податкового органу прийняті рішення 10.12.2014 року №, №, №, №, №, №, № та вимогу про сплату боргу (недоїмку) від 14.01.2015 року №Ю-603-17, які оспорюються в межах цієї справи.

Позивач не погоджується з правомірністю зазначених рішень з огляду на необґрунтованість віднесення сум до боргу та відсутність документальних підтверджень несвоєчасності перерахування внесків. Крім того, позивач звертає увагу на безпідставне віднесення до боргу єдиного внеску за грудень 2013 року, адже граничний строк перерахування внесків по зарплаті за грудень 2013 20 січня 2014 року, який не включено до періоду перевірки.

Так, позивач вказує, що станом на дату сплати нарахованого ЄСВ за липень 2013 року у позивача була переплата у розмірі 7107,00 грн. Відповідачем ця сума була зарахована 27.08.2013 року, хоча, на думку позивача, це мало відбуватися автоматично та у останній день строку сплати внесків за липень, тобто - 20.08.2013 року. Це призвело до зайвого нарахування штрафних санкцій в сумі 710,70 грн. (10% від суми переплати 7107 грн.) та пені в сумі 49,75 грн (вказана у додатку 15 та у розрахунку до рішень). За серпень 2013 переплата складала 1035,58 грн. Відповідно зайво нараховані штрафні санкції у розмірі 103,56 грн. та пеня - 7,25 грн. За вересень 2013 переплата складала 1306,89 грн. Відповідно, зайво нараховані штрафні санкції у розмірі 130,69 грн. та пеня - 0,00 грн. Позивач звертає увагу, що переплата за вересень відповідачем була зарахована в погашення зобов`язань 16.10.2013 року, тому пеню нараховано не було, але штрафні санкції у 10% відповідачем тим не менш застосовані були.

За жовтень 2013 року переплата складала 115 521,81 грн., відповідно зайво нараховані штрафні санкції у розмірі 11 552,18 грн та пеня - 1027,93 грн. За листопад 2013 року переплата складала 221 091,98 грн. Відповідно зайво нараховані штрафні санкції у розмірі 22 109,20 грн. та пеня - 2210,92 грн.

З огляду на викладене, позивач просить визнати протиправними та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 10.12.2014 року №, №, №, №, №, №, № та вимогу про сплату боргу (недоїмку) від 14.01.2015 року №Ю-603-17.

Ухвалою від 09.12.2021 року замінено відповідача в порядку правонаступництва на Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі та зобов`язано останнього надати докази.

21.12.2021 року відповідачем наданий відзив на позовну заяву, а 22.12.2021 року оригінали доказів відповідно до ухвали суду від 17.12.2021 року.

Зі змісту відзиву вбачається, що податковий орган позов не визнає. Зокрема, свою позицію обґрунтовує тим, що ПАТ «КЗЕСО» не нараховано ЄСВ з сум нарахованої премії у 2013 році працівникам основного складу, що призвело до заниження зобов`язання по єдиному соціальному внеску.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що ПАТ «КЗЕСО», у ході проведення документальної планової перевірки, самостійно визначено кількість днів затримки перерахування в бюджет сум нарахованого єдиного соціального внеску, які використано під час перевірки. При цьому, суму боргу, суму сплати та кількість днів затримки по виплаті ЄСВ разом із заробітною платою, до перевірки надано безпосередньо бухгалтером підприємства ОСОБА_1 , про що свідчить залучений до матеріалів справи розрахунок, підписаний головним бухгалтером ПАТ «КЗЕСО» (додаток №15 до акту).

Щодо рішення №, відповідач зазначає, що період перевірки, з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2013 року, валютного законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2013 року. Перевірка проводилась в період з 11.08.2014 року по 01.10.2014 року. Дослідженню підлягало питання своєчасності сплати та перерахування єдиного соціального внеску за період з 31.12.2012 року по 31.12.2013 року. Станом на 01.07.2013 року у позивача наявна заборгованість зі сплати ЄСВ в розмірі 122 628,52 грн., яку він сплатив тільки 27.09.2013 року. 01.08.2013 року у позивача виникла заборгованість зі сплати ЄСВ на суму 1 161 194,14 грн., яку він сплатив тільки 16.10.2013 року. 01.09.2013 року у позивача виникла заборгованість зі сплати ЄСВ на суму 1 129 208,50 грн., яку він сплатив тільки 29.11.2013 року, і т.д. Відповідач вказує на те, що позивач сплачує обов`язкові платежі із порушенням строків, визначених Законом №2464, протягом двох місяців. Зобов`язання, що виникли у позивача станом на 01.11.2013 року в сумі 1 145 376,04 грн., сплачено тільки в березні 2014 року. Зобов`язання, що виникли станом на 01.12.2013 рік у розмірі 1 194 657,15 грн., позивачем сплачено лише 21.03.2014 року.

Тобто, сплату єдиного внеску за 2013 рік позивач закінчив тільки в березні 2014 року, саме коли подавав звіти щодо сум нарахованого єдиного внеску із зазначенням персоніфікованих даних працівників, що працювали в цей період на підприємстві.

Відповідач вказує на те, що контролюючим органом розраховано грошові зобов`язання позивача, що виникли в період перевірки, тобто до 31.12.2013 року, проте так як сплата була несвоєчасна, необхідно було дослідити порушення вчиненні в грудні 2013 року, які були триваючим через несвоєчасну сплату ЄСВ.

Щодо квитанції від 16.10.2014 року про сплату недоїмки згідно вимоги №Ю-1401702 від 08.10.2014 року на суму 845,53 грн. (дану вимогу позивач не оскаржує), та квитанцію від 04.11.2014 року про сплату грошових зобов`язань по актах перевірок від 08.10.2014 року №248/22/00213993 ПАТ «КЗЕСО» в розмірі 407,77 грн., відповідач звертає увагу на те, що станом на 04.11.2014 року оскаржуване рішення ще не було прийнято, а відтак, сплачуючи грошове зобов`язання по акту перевірки, без визначення напрямку платежу, у відповідності до ч.13 ст.9 Закону №2464, суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховується в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади. Отже, станом на 04.11.2014 року позивач ще не мав зобов`язання зі сплати штрафних санкцій, так як грошове зобов`язання прийнято не було, а відтак в інтегрованій картці борг з цього податку не відображався.

Контролюючим органом сформовано податкову вимогу від 14.01.2015 року №Ю-603-17 про сплату суму боргу 869 946,73 грн. (703 980,76 грн. - штрафні санкції, 192 965,97 грн. - пеня). Вимога сформована на підставі наявної недоїмки у ПАТ «КЗЕСО» станом на 31.12.2014 року, зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування.

З огляду на викладене відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 05.01.2022 року позов Приватного акціонерного товариства «Каховський завод електрозварювального устаткування» до Каховської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування рішень про застосування штрафних санкцій та нарахування пені задовольнити частково. Визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 10.12.2014 року №. Визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 10.12.2014 року №. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмку) від 14.01.2015 року №Ю-603-17 в частині суми 337 325,96 грн. (у тому числі штрафу - 234 003,35 грн. та пені 103 332,61 грн.). У задоволенні решти вимог відмовлено.

На вказане рішення суду Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі подало апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05.01.2022 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі направлень, від 11.08.2014 року №260, №261, №262, відповідно до вимог п.п.20.1.4 ст.20, п.75.1 ст.75, пп.77.1 ст.77, плану-графіку проведення планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання, наказу Каховської ОДПІ від 29.07.2014 року №359 контролюючим органом проведена документальна планова виїзна перевірка ПАТ «КЗЕСО» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт перевірки від 08.10.2014 року. №248/22/00213993 (далі-акт №248).

Відповідно до висновків акту №248 перевіркою встановлено, що ПАТ «КЗЕСО» в порушення вимог пп.1 п.2. ст.6 Розділу II та пп.1 п.1, ст.7 Розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» несвоєчасно перераховувались нараховані суми єдиного внеску (авансових платежів) в бюджет (не одночасно з виплатою сум заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок), а також не нараховано ЄСВ з сум нарахованої премії у 2013 році працівникам основного складу, внаслідок чого занижено зобов`язання, задекларовані до сплати в бюджет по єдиному соціальному внеску у 2013 році на загальну суму 815,53 грн.

На підставі акту перевірки, Каховською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.10.2014 року № про застосування штрафних санкцій у сумі 704 111,45 грн.

Не погоджуючись з висновками, викладеними у акті перевірки, позивач подав первинну скаргу до ГУ ДФС у Херсонській області.

02.12.2014 року Головне управління ДФС у Херсонській області прийнято рішення №330/10/21-22-10-04-06 про результати розгляду первинної скарги, яким скаргу позивача задоволено частково, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 27.10.2014 року № скасовано, зобов`язано відповідача винести рішення у відповідності до чинного законодавства.

За результатами рішення про результати розгляду первинної скарги Каховською ОДПІ були прийняті оскаржувані рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 10.12.2014 року №, №, №, №, №, №, №.

18.12.2014 року позивачем подано повторну скаргу до Державної фіскальної служби України.

20.01.2015 року підприємством отримано рішення ДФС України від 14.01.2015 року №373/6/99-99-10-01-07-15 про залишення скарги без розгляду. Рішення обґрунтоване тим, що позивачем не була подана первинна скарга на оскаржувані рішення до ГУ ДФС у Херсонській області.

Також позивачем було отримано вимогу Каховської ОДПІ про сплату боргу (недоїмку) від 14.01.2015 року №Ю-603-17 на суму 896 946,73 грн.

Не погоджуючись з правомірністю рішень про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 10.12.2014 року №, №, №, №, №, №, № та вимоги про сплату боргу (недоїмку) від 14.01.2015 року №Ю-603-17, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями) (далі - Закон №2464-VI).

Статтею 1 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державною соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Платники єдиного внеску визначені ст.4 Закону №2464-VI. Зокрема, до них відносяться роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту).

Відповідно до вимог пп.1 п.2. ст.6 Розділу II Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 цього ж Закону встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці» (108/95-ВР), та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Розмір єдиного внеску та пропорції його розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлений ст.8 Закону №2464-VI.

Відповідно до вимог ч.8 ст.9 Закону №2464-VI платники єдиною внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20-го числа місяця, що настає за базовим, звітним періодом.

Базовим звітним періодом є календарний місяць.

Відповідно до вимог абз.2 ч.8 ст.9 Закону №2464-VI, платники-роботодавці під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Оскаржуваними рішеннями податковий орган застосував до позивача штраф та пеню за несвоєчасну сплату до бюджету суми єдиного внеску (авансових платежів), тобто не одночасно з виплатою сум заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок), а саме від 10.12.2014 року:

- № - за період з 21.08.2013 року по 27.09.2013 року у сумі 158 267,72 грн. (у тому числі пеня 35 604,87 грн., штраф 122 662,85 грн.);

- № - за період з 21.09.2013 року по 16.10.2013 року у сумі 142 700,16 грн. (у тому числі пеня 26 581,05 грн., штраф 116 119,41 грн.);

- № - за період 21.10.2013 року по 29.11.2013 року у сумі 135 631,87 грн. (у тому числі пеня 22 711,02 грн., штраф 112 920,85 грн.);

- № - за період з 21.11.2013 року по 30.12.2013 року у сумі 149 207,10 грн. (у тому числі пеня 31 340,54 грн., штраф 117 866,56 грн.);

- № - за період з 21.12.2013 року по 03.03.2014 року у сумі 160 549,53 грн. (у тому числі пеня 46011,93 грн., штраф 114 537,60 грн.);

- № - за період з 20.01.2014 року по 21.03.2014 року у сумі 176 776,40 грн. (у тому числі пеня 57 310,68 грн., штраф 119 465,72 грн.).

Крім того податковим органом прийнято рішення від 10.12.2014 року №, відповідно до якого відносно позивача застосовані штраф у сумі 407,77 грн. та пеня у сумі 75,60 грн. за заниження задекларованої суми ЄСВ у зв`язку з не нарахуванням ЄСВ з сум нарахованої премії у 2013 році працівникам основного складу у період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачувались суми ЄСВ у 2013 році.

Також позивачем надані платіжні доручення за січень-лютий 2014 року про сплату ЄСВ за листопад 2013 року. Разом з тим, колегія суддів зауважує, що перевірка позивача була обмежена строком 31.12.2013 року.

З наведеного вбачається, що Товариством допущені порушення строків нарахування та сплати єдиного внеску, встановлені ч.8 ст.9 Закону №2464-VI.

Так, відповідно до вимог ч.5-8, 10-12 ст.9 Закону №2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється виключно у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунка.

Днем сплати єдиного внеску у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів вважається - день списання, банком центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом №2464-VI є недоїмкою та стягується з нарахуванням, пені та застосуванням штрафів.

У разі несвоєчасної сплати або не в повному обсязі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені Законом №2464-VI.

Згідно з вимогами п.2 ч.11 ст.25 Закону №2464 за несплату (неперерахування) несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Відповідно до вимог п.1 ч.12 ст.25 Закону №2464-VI за несвоєчасне перерахування або несвоєчасне зарахування на рахунки органів доходів і зборів сум єдиного внеску, фінансових санкції, зазначених у частині одинадцятій цієї статті, нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка зазначених сум, розрахована за кожний день прострочення їх перерахування (зарахування).

Згідно з вимогами ч.13 ст.25 Закону №2464-VI нарахування пені, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Наведені норми кореспондуються з пунктом 7.2 розділу VII Наказу Міндоходів України «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09.09.2013 року №455 (чинним на час виникнення спірних правовідносин), яким визначено, що відповідно до частини одинадцятої статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1 - 4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції.

Відповідно до положень розділу 4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року №21-5 (була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі-Інструкція) сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки територіальних органів Пенсійного фонду, відкриті в органах Державної казначейської служби України для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь.

Днем сплати єдиного внеску вважається, зокрема, у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунка платника на відповідні рахунки Пенсійного фонду - день списання банком або Державною казначейською службою України суми платежу з рахунка платника незалежно від часу її зарахування на рахунок Пенсійного фонду.

Нараховані за відповідний календарний місяць суми єдиного внеску сплачуються платниками не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця, незалежно від виплати заробітної плати та інших видів виплат, на суми яких нараховується єдиний внесок.

Платники під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для відповідних платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, визначені підпунктом 4.3.6 пункту 4.3 розділу IV цієї Інструкції, або за результатами звірення платника з органом Пенсійного фонду за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй.

Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплата доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі.

Отже, з наведених приписів законодавства, чинних на час виникнення спірних правовідносин вбачається обов`язок платника податків нараховувати та сплачувати єдиний внесок не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. В свою чергу, несвоєчасна сплата або несплата єдиного внеску має наслідком нарахування штрафу та пені, розмір яких розраховується з своєчасно несплачених сум.

З наданих позивачем платіжних доручень про сплату ЄСВ вбачається, що сплата здійснювалась з порушенням встановлених строків, тобто після 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

Стосовно доводів позивача про наявність переплати, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначає позивач, станом на дату сплати нарахованого ЄСВ за липень 2013 року у нього була переплата у розмірі 7107,00 грн., за серпень 2013 року переплата складала 1035,58 грн., за вересень 2013 року переплата складала 1306,89 грн., за жовтень 2013 року переплата складала 115 521,81 грн., за листопад 2013 року переплата складала 221 091,98 грн. З огляду на наявність такої переплати, позивач вважає протиправним нарахування штрафних санкцій та пені у загальному розмірі 37 902,18 грн.

Наявність переплати податковий орган пояснює тим, що вона виникла за рахунок недодачі звітів про суми нарахованої заробітної плати застрахованим особам та сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування до контролюючого органу за формою №Д4, обов`язок подання якого, виникає у позивача протягом 20 календарних днів, що настають за останнім днем звітного періоду. Однак позивач самостійно не нараховував за ці періоди грошового зобов`язання з ЄСВ (тобто не подавав звіти), а сплата відбувалась.

Відповідач зазначає, що за липень 2013 року звіт про нарахування ЄСВ подано 26.06.2018 року та 21.11.2018 року; за серпень 2013 року - подано 26.06.2018 року та 13.11.2018 року; за вересень 2013 року - подано звіт 12.12.2013 року, і тільки в цьому місяці розпочалось зменшення суми переплати з ЄСВ.

Аналогічна ситуація з нарахуванням єдиного соціального внеску за жовтень 2013 року - подано 08.01.2014 року; за листопад 2013 року - подано 03.02.2014 року; за грудень 2013 року - подано 24.03.2014 року. Тобто, позивачем не здійснено своєчасне нарахування єдиного внеску. А відтак до платника застосовуються фінансові санкції, передбаченні чиним законодавством.

Обставини щодо строків подання звітів підтверджується матеріалами справи, зокрема, витягами з облікової картки платника та скриншотами бази даних податкового органу.

Крім того, дослідивши матеріали справи та здійснивши відповідні розрахунки і звірки, судом першої інстанції вірно встановлено, що за червень мало бути нараховано ЄСВ на загальну суму 1 226 628,52 грн., строк сплати якої 20.07.2013 року. Втім оплата ЄСВ за червень відбувалась протягом серпня 2013 року та на загальну суму 231 039,10 грн. Тобто, позивачем не доплачено ЄСВ на суму 995 589,42 грн.

За липень 2013 року мало бути нараховано ЄСВ у розмірі 1 161 194,14 грн. та сплачено до 20.08.2013 року, однак оплата вносилась протягом вересня 2013 року у сумі 1 225 792,10 грн., тобто переплачено на 64 597,96 грн.

За серпень 2013 року, липень 2013 року мало бути нараховано ЄСВ у розмірі 1 130 515,42 грн. та сплачено до 20.09.2013 року, однак сплачено протягом жовтня 2013 року у розмірі 1 161 464,73 грн., тобто переплачено 30 949,31 грн.

За вересень 2013 року мало бути нараховано ЄСВ у розмірі 1 178 665,59 грн. та сплачено до 20.10.2013 року, однак оплата вносилась протягом листопада 2013 року у загальній сумі 922 808,51 грн та протягом грудня 2013 року у загальній сумі 178 857,52 грн. Тобто, за вересень 2013 року позивачем не доплачено 76 999,56 грн.

За жовтень 2013 мало бути нараховано ЄСВ у розмірі 1 145 376,04 грн. та сплачено до 20.11.2013 року, втім оплата вносилась позивачем з 29.11.2013 року по 12.12.2013 року у загальній сумі 911 221,13 грн., тобто недоплачено 234 154,91 грн.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до вимог п.6.10 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року №21-5 (була чинною на час виникнення спірних правовідносин), за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Частиною 6 ст.25 Закону 2464-VI також встановлено, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Таким чином, у разі виникнення переплати контролюючий орган мав погашати за рахунок таких коштів недоїмки, штрафні санкції та пеню у порядку календарної черговості їх виникнення.

Отже, на підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування до позивача штрафу та пені за несвоєчасні перерахунки єдиного соціального внеску за період з 21.08.2013 року по 27.09.2013 року (рішення від 10.12.2014 року №); за період з 21.09.2013 року по 16.10.2013 року (рішення від 10.12.2014 року №); за період 21.10.2013 року по 29.11.2013 року (рішення від 10.12.2014 року №) та за період з 21.11.2013 року по 30.12.2013 року (рішення від 10.12.2014 року №).

Крім того, ПАТ «КЗЕСО», у ході проведення документальної планової перевірки, самостійно визначено кількість днів затримки перерахування в бюджет сум нарахованого єдиного соціального внеску. При цьому, відомості про суму боргу, суму сплати та кількість днів затримки по виплаті ЄСВ разом із заробітною платою, надано безпосередньо бухгалтером підприємства Гармашовою С.М., про що свідчить залучений до матеріалів справи розрахунок, підписаний головним бухгалтером ПАТ «КЗЕСО» (додаток до акту №15).

Отже, позивачем самостійно визначені суми боргу, пені та кількість днів затримки сплати ЄСВ до бюджету.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність рішень податкового органу від 10.12.2014 року №, №, , №.

Разом з тим, колегія суддів вважає неправомірним нарахування позивачу штрафу та пені за період з 21.12.2013 року по 03.03.2014 року (рішення від 10.12.2014 року №) та за період з 20.01.2014 року по 21.03.2014 року (рішення від 10.12.2014 року №) з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Підпунктом 1.2.1 Наказу ДФС від 31 липня 2014 року №22 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків»(у редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що рішення про проведення документальної планової, позапланової та фактичної перевірки відповідно до пункту 77.4 статті 77, пункту 78.4 статті 78, пункту 79.2 статті 79, пункту 80.2 статті 80 та пункту 81.1 статті 81 Кодексу оформлюється наказом, який підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) органу ДФС. У такому наказі зазначається дата видачі, найменування органу ДФС, який його видав та органу ДФС, який буде проводити таку перевірку (у випадках призначення такої перевірки органом ДФС вищого рівня відповідно до підпунктів 78.1.5 та 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 Кодексу), найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова виїзна/невиїзна або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Положеннями ст.86 ПК України встановлено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності).

Порядок оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства затверджений наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 року №984 (далі - Порядок).

За визначенням, наведеним у абзаці 2 пункту 3 розділу І Порядку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Згідно з пунктом 1, підпунктом 2.7 пункту 2 розділу ІІ Порядку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) акт (довідка) документальної перевірки складається з чотирьох частин: вступної, загальних положень, описової частини та висновку. До акта додаються інформативні додатки. Вступна частина акта (довідки) документальної перевірки повинна містити такі дані, зокрема, період, за який проводилася документальна перевірка діяльності платника податку.

Положеннями пункту 6 розділу І Порядку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до пункту 5.2 розділу ІІ Порядку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів.

Згідно з пунктом 6 розділу II Порядку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у висновках акта (довідки) документальної перевірки зазначається опис виявлених перевіркою порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, з посиланням на підпункти, пункти, статті законодавчих актів або загальний висновок щодо відсутності таких порушень.

Отже, акт перевірки є носієм доказової інформації, яка в подальшому має використовуватися контролюючим органом для прийняття рішення щодо визначення платникові податків грошових зобов`язань, та повинен містити вичерпну інформацію про виявленні порушення платником податків вимог податкового законодавства.

Колегією суддів встановлено, що 29.07.2014 року в.о. начальника Каховської ОДПІ винесений наказ №359 про проведення планової документальної виїзної перевірки ПАТ «КЗЕСО» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2013 року.

Саме на підставі вказаного наказу та плану-графіку проведена перевірка позивача. Тобто, період призначеної та проведеної перевірки був обмежений датою 31.12.2013 року.

Дослідивши акт перевірки, колегією суддів встановлено, що перевірка своєчасності нарахування (перерахування) до бюджету сум єдиного внеску обмежена 30.12.2013 роком. Подальші нарахування та сплата позивачем ЄСВ в акті перевірки не наведена та не перевірена.

Разом з тим, податковим органом за період з 01.01.2014 року по 21.03.2014 року, тобто за період поза межами проведеної перевірки, застосовані штраф та пеня, а саме: за період з 21.12.2013 року по 03.03.2014 року у сумі 160 549,53 грн. (у тому числі пеня 46 011,93 грн., штраф 114 537,60 грн.) відповідно до рішення від 10.12.2014 року № та за період з 20.01.2014 року по 21.03.2014 року у сумі 176 776,40 грн. (у тому числі пеня 57 310,68 грн., штраф 119 465,72 грн.) відповідно до рішення від 10.12.2014 року №.

Також колегія суддів приймає до уваги та погоджується з доводами позивача щодо граничного строку сплати сум ЄСВ за грудень 2013 року саме 20.01.2014 року.

Колегія суддів звертає увагу, що за період з 21.11.2013 року по 30.12.2013 року податковим органом вже застосовані штраф та пеня відповідно до рішення від 10.12.2014 року №.

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішень про застосування штрафних санкцій від 10.12.2014 року № та №, позаяк відповідно до них до позивача застосовані штрафні санкції за періоди не охоплені проведеною перевіркою.

Стосовно рішення від 10.12.2014 року №, відповідно до якого відносно позивача застосовані штраф у розмірі 407,77 грн. та пеня у сумі 75,60 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Так, з акту перевірки та додатку №14 вбачається, що податковим органом під час перевірки встановлено, заниження позивачем зобов`язання, задекларованого до сплати в бюджет по єдиному соціальному внеску на 745,86 грн. у 2013 році, у зв`язку з не нарахуванням ЄСВ з сум нарахованої премії у 2013 році працівникам основного складу, а саме: ОСОБА_2 сума відхилення ЄСВ 18 грн. х 38,54 (ставка ЄСВ на загальну суму доходу, сплачується підприємством) /3,6 (сплата ЄСВ із заробітної плати, сплачується працівником) = 192,7 грн.; ОСОБА_3 - 18 х 38.54/ 3,6 = 192,7 грн.; ОСОБА_4 - 10,80 х 38,54 / 3,6 =115,12 грн.; ОСОБА_5 - 14,40 х 38,54 / 3,6 = 154,16 грн.; ОСОБА_6 8,47 х 38,54 / 3,6 = 90,68 грн.

Крім того, податковим органом було встановлено, що позивачем занижено зобов`язання, задекларовані до сплати в бюджет по єдиному соціальному внеску на 69,67 грн. у 2013 році, а саме: ОСОБА_2 сума відхилення ЄСВ 18 грн. (потрібно утримати ЄСВ 162 грн., утримано - 144 грн. Різниця 18 грн.); ОСОБА_3 - 18 грн. (183,6-165,6); ОСОБА_4 - 10,80 грн. (122,40-111,60); ОСОБА_5 - 14,40 грн. (178,02-163,62); ОСОБА_6 - 8,47 грн. (8,47-0).

Загальна сума заниження платником податку - ПАТ «КЗЕСО» зобов`язань, задекларованих до сплати в бюджет по єдиному соціальному внеску у 2013 році становить на 815,53 грн. (що наведено податковим органом у р.1 додатку 14 до акту).

Колегія суддів зауважує, що позивач жодним чином не спростовує вказані обставини. Обґрунтовуючи ж протиправність рішення про застосування штрафних санкцій, позивач посилається на відсутність даних, по яким здійснювався розрахунок та розрахункової формули.

Судом не приймаються вказані доводи позивача з огляду на наявність розрахунків у додатках до акту. При цьому, як вже зазначалось вище, акт є носієм доказової інформації, яка в подальшому має використовуватися контролюючим органом для прийняття рішення щодо визначення платникові податків грошових зобов`язань. Також, колегія суддів звертає увагу, що позивач не оспорював зазначені в акті обставини в адміністративному порядку.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про правомірність рішення від 10.12.2014 року №.

Щодо вимоги про сплату боргу (недоїмку) від 14.01.2015 року №Ю-603-17, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.25 Закону №2464-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Колегією суддів встановлено, що податковим органом сформовано вимогу від 14.01.2015 року №Ю-603-17, про сплату суму боргу 869 946,73 грн. (703 980,76 грн. - штрафні санкції, 192 965,97 грн. - пеня). Вимога сформована на підставі наявної недоїмки у ПАТ «КЗЕСО» станом на 31.12.2014 року, зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування, яка виникла за рахунок нарахованих позивачу штрафних санкцій та пені, прийнятих за результатами перевірки (рішення від 10.12.2014 року №, №, №, №, №, №, №, №).

Наявність недоїмки зі сплати ЄСВ підтверджується інтегрованою карткою платника та матеріалами справи, що є підставою для формування податковим органом вимоги. Таким чином, оскаржувана вимога сформована правомірно.

Разом з тим, приймаючи до уваги, протиправність рішень про застосування штрафних санкцій від 10.12.2014 року № та №, яка встановлена судами першої та апеляційної інстанцій в ході розгляду цієї справи, суми штрафних санкцій та пені, що визначені у вимозі від 14.01.2015 року №Ю-603-17 потребують коригування, а тому не можуть вважатись правомірними.

Так, відповідно до рішення про застосування штрафних санкцій від 10.12.2014 року № відносно позивача застосовані штраф у розмірі 114 537,60 грн. та пеня 46 011,93 грн., а відповідно до рішення від 10.12.2014 року № застосовані штраф у розмірі 119 465,75 грн. та пеня 57 310,68 грн.

З огляду на те, що в ході розгляду справи встановлена протиправність рішень від 10.12.2014 року № та № на загальну суму 337 325,96 грн.(у тому числі загальна сума штрафу становить 234 003,35 грн., загальна сума пені 103 332,61 грн.), вимога про сплату боргу (недоїмку) від 14.01.2015 року №Ю-603-17 підлягає частковому скасуванню, а саме в частині вказаної суми.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмку) від 14.01.2015 року №Ю-603-17 в сумі 337 325,96 грн. (у тому числі штрафу - 234 003,35 грн., пені 103 332,61 грн.).

Колегія суддів зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав до суду достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності рішень від 10.12.2014 року №, №, №, №, № , натомість правомірність рішень від 10.12.2014 року № та № та вимоги в частині суми у розмірі 337 325,96 грн. не доведена.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05 січня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Вербицька Н. В.