Справа № 724/616/23
Суддя: Ковальчук Т. М.
Дата ухвалення: 2023-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 724/616/23
Провадження № 2-а/724/17/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року Хотинський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді: Ковальчук Т.М.

за участі:

секретаря судових засідань: Федонюка В.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Мельника Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хотин Чернівецької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

в с т а н о в и в:

15 березня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мельник Роман Іванович, звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 лютого 2023 року, інспектором ВП №2 (м. Хотин) Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області старшим лейтенантом поліції Сліпченко В.В., було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАС № № 6596902 про те, що 25.02.2023, о 16:10 год., водій ОСОБА_1 , керуючи т/з марки «Mercedes-Bens» д.н.з. НОМЕР_1 в м.Хотин, по вул.Олімпійській, Дністровського району, Чернівецької області, не надав перевагу в русі пішоходу на нерегульованому пішохідному переході, чим порушив п.18.1 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, за яке накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340грн.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, винесена з порушенням закону та підлягає скасуванню, зокрема, адміністративне провадження було розпочато за відсутності в його діях події та складу адміністративного правопорушення, оскільки обставини та суть правопорушення зазначені в постанові не відповідають змісту п.18.1 ПДР.

Позивач зазначає, що висновок поліцейського про створення перешкоди чи небезпеки пішоходу є припущенням, поліцейський в постанові не зазначив дані пішохода, не опитав його, не зазначив будь - яку особу із статусом потерпілого, оскаржувану постанову виніс грунтуючись на власних припущеннях.

Крім того, позивач звернув увагу суду на той факт, що п.18.1 ПДР вказує на перебування пішоходів на пішохідному переході, тоді як зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що пішохід тільки наближається до пішохідного переходу.

До того ж, позивач зазначає, що до постанови поліцейський не приєднав жодних допустимих доказів вчинення позивачем правопорушення. Відеозапис, на якому зафіксовано події, які відбувалися 25.02.2023 року не є допустимим доказом, оскільки оскаржувана постанова не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Просить суд постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС №6596902 від 25.02.2023 року, складену інспектором ВП №2 (м. Хотин) Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області старшим лейтенантом поліції Сліпченко В.В. скасувати, провадження по справі закрити, та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 536,80 грн. та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 3530 грн.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 30 березня 2023 року поновлено позивачу строк звернення до суду та відкрито провадження по справі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, пояснивши, що під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу він помітив за 50 метрів до нього пішохода, який стояв і не рухався, а тому він не зупинився і проїхав перехід, при цьому пішохід перебував на зустрічній відносно його автомобіля смузі дороги, тому ним не створювалася перешкода чи небезпека для вказаного пішохода. Вважає, що не порушував п.18.1 ПДР. Під час винесення оскаржуваної постанови поліцейський роз`яснював йому права, а також право на оскарження постанови у 10-денний строк, проте під час її винесення вручив лише корінець постанови з реквізитами на оплату штрафу, а не у повному обсязі, у зв`язку з чим, він 28.02.23 року звернувся до відділення поліції для отримання оскаржуваної постанови, яку отримав 07.03.2023 року.

Представник позивача Мельник Р.І. підтримав позовні вимоги свого довірителя, посилаючись на обставини викладені в позові, просив їх задовольнити.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області Верешко І.В. в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу у його відсутність, надавши відзив на позов, в якому зазначив, що позивач мав можливість завчасно бачити пішохода на нерегульованому пішохідному переході, при цьому не зменшував швидкості автомобіля, яким керував і фактично пішохід зупинився на пішохідному переході на певний період часу, щоб проїхав автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , що є порушенням п.18.1 ПДР. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що постанова від 25.02.23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є обгрунтованою та законною (а.с.33-34).

Заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 25 лютого 2023 року о 16:24 год. інспектором ВП №2 (м. Хотин) Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області старшим лейтенантом поліції Сліпченко В.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6596902, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн (а.с.14).

Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 25.02.2023 року о 16:08 год в м. Хотин по вул. Олімпійській,68А, керуючи транспортним засобом марки «Mercedes-Bens 312D» д.н.з. НОМЕР_1 , не пропустив пішохода, який перебував на нерегульованому пішохідному переході, чим порушив вимоги пункту 18.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП.

З наданого відповідачем відеозапису вбачається, що позивач мав можливість завчасно бачити пішохода на нерегульованому пішохідному переході, разом з тим не зменшував швидкість автомобіля, яким керував і фактично пішохід зупинився на пішохідному переході, на певний період часу, щоб проїхав автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . При цьому на відео чітко видно, що пішохід вже стояв на пішохідному переході (проїзній частині дороги), оскільки дорожній знак 5.38 «Пішохідний перехід» був позаду пішоходу.

Згідно ч.2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналогічні норми містяться в ч.1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Приписами п.11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 року та ст.222 КУпАП встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі та розглядає справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України "Про дорожній рух" регулюються Правилами дорожнього руху (далі -ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до пункту 18.1 ПДР України, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Згідно із частиною першою статті 122 КУпАП, адміністративна відповідальність за вказаною частиною статті настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до пункту 1.10 ПДР України, пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. До пішоходів прирівнюються також особи, які рухаються в інвалідних колясках без двигуна, ведуть велосипед, мопед, мотоцикл, везуть санки, візок, дитячу чи інвалідну коляску.

Пішохідний перехід - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.38.1 -5.41.2, дорожньою розміткою, пішохідними світлофорами. Регульованим вважається пішохідний перехід, рух по якому регулюється світлофором чи регулювальником, нерегульованим - пішохідний перехід, на якому немає регулювальника, світлофори відсутні або вимкнені чи працюють у режимі миготіння жовтого сигналу.

Дорожні знаки 5.38.1 «Пішохідний перехід» встановлюється праворуч від дороги на ближній межі переходу, а знак 5.38.2 - ліворуч від дороги на дальній межі переходу.

Відповідно до пункту 4.7 ПДР України, пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Відповідно до пункту 4.14 ПДР України пішоходам забороняється, зокрема, виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

Пунктом 4.16 ПДР України надано право пішоходу на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 751/4821/17, вимога пункту 18.1 ПДР України передбачає, що на нерегульованих пішохідних переходах пішоходи мають перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли вони ступили на перехід. Для виконання вимоги цього пункту водій транспортного засобу обов`язково повинен своїм маневром показати пішоходам, що він дає дорогу, тобто знизити швидкість, якщо цього достатньо для того, щоб дати дорогу або зупинитися.

Водій повинен врахувати можливі маневри пішохода на пішохідному переході (пішохід може зупинитися, передбачаючи небезпеку, побігти або уповільнити хід) і спрогнозувати можливий розвиток ситуації: якщо ймовірно, що шляхи руху пішохода (незалежно від того, як він рухається) і транспортного засобу можуть перетнутися на переході, - уникнути такої ситуації, тобто дати дорогу пішоходу.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

До того ж, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції - частина друга статті 258 КУпАП. Постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕАС №6596902 від 25.02.23 року вбачається, що до неї додана відеофіксація (пункт 7).

Відповідно до ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою , зокрема, попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

З листа Відділення поліції №2 (м.Хотин) Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області встановлено, що 28.02.2023 року позивач звернувся до відділення поліції з заявою про надання йому копії оскаржуваної постанови та матеріалів адміністративної справи, в т.ч. запис події з відео реєстратора. На дану заяву 07.03.2023 року відділенням поліції було надано позивачу електронну копію оскаржуваної постанови та диск із відео файлом із відео реєстратора, який знаходився у службовому автомобілі поліцейського (а.13).

Даний відеозапис позивачем було долучено до позову та досліджено в судовому засіданні.

Наданий відповідачем відеозапис може слугувати доказом у справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм КУпАП, а відтак зафіксовані на технічному носії інформації відомості враховуються судом при винесенні рішення.

При цьому, суд вважає наданий відеозапис належним та допустимим доказом при розгляді питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки він є змістовним, узгоджується з поясненнями позивача наданими в судовому засіданні.

Отже, із досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що перед нерегульованим пішохідним переходом, позивач не надав перевагу пішоходу (жінка), яка почала рух через проїзну частину. У цей час по правій смузі, не зупиняючись, проїхав автомобіль позивача.

Тобто, пішохід, впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, почав перехід проїзної частини у спеціально відведеному для цього місці. Відповідно, свідомо не зупинившись перед нерегульованим пішохідним переходом, в той час, як пішохід почав рух, позивач безумовно створив йому небезпеку, відповідно, порушив норму п.18.1 ПДР України.

Отже, посилання позивача стосовно того, що ним при наближенні та перетині нерегульованого пішохідного переходу не створювалася перешкода чи небезпека для вказаного пішохода, не заслуговують на увагу.

Крім того, доводи представника позивача, що поліцейський в оскаржуваній постанові не зазначив дані пішохода, не опитав його, не зазначив будь - яку особу із статусом потерпілого, тим самим виніс постанову грунтуючись на власних припущеннях, суд вважає необґрунтованими, оскільки на дослідженому відеозаписі чітко видно, що пішохід вже ступив на нерегульований пішохідний перехід, а тому встановлення особи пішохода та відібрання пояснень у останнього, не вплине на кваліфікацію дій позивача.

Враховуючи наведене, відповідачем як суб`єктом владних повноважень належними доказами доведено правомірність свого рішення, а факт порушення позивачем вимог пункту 18.1 ПДР підтверджується матеріалами справи та не спростовано в ході судового розгляду даної справи.

Крім того, постанова про накладення адміністративного стягнення, містить інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння ним правопорушення, а тому відповідає загальним вимогам, встановленим ч.2 ст. 283 КУпАП.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладено на позивача відповідно до статті 33 КУпАП та у межах, передбачених санкцією ч.1 ст. 122 КУпАП.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки, постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення, відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Щодо клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивачем було пропущено строк звернення з даним позовом до суду (а.с.35), то суд зазначає наступне.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, зокрема, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього кодексу.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Суд зазначає, що під час відкриття провадження по справі судом вирішувалося питання про поновлення позивачу строку звернення до суду та в ухвалі суду від 30.03.2023 року зроблено висновок, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з даним позовом з поважних причин, поновлено останньому строк звернення до суду та відкрито провадження по справі (.с.31).

В ході судового розгляду позивач підтвердив, що 25.02.2023 року під час винесення відповідачем оскаржуваної постанови, він її підписав, проте йому було вручено лише корінець постанови з сумою та реквізитами для оплати штрафу, повний текст оскаржуваної постанови в електронному вигляді він отримав 07.03.2023 року, що підтверджено в судовому засіданні наданими позивачем та дослідженими судом доказами (а.с.8, 12-13), дані обставини відповідачем не спростовано належними доказами.

Таким чином, підстави для залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду з даним позовом, після відкриття провадження по справі, судом не встановлені, тому клопотання представника відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.243-245, 286 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - відмовити.

У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду (21050, м.Вінниця, вул.Соборна,48) шляхом подання до суду апеляційної інстанції через Хотинський районний суд Чернівецької області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 14.04.2023 року.

Суддя Т. М. Ковальчук