Справа № 380/14867/22
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/14867/22 пров. № А/857/713/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року про забезпечення позову у справі № 380/14867/22 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАРТ-ОІЛ" до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Клименко О.М.,

час ухвалення рішення 21.12.2022 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 21.12.2022 року,

в с т а н о в и в:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю СМАРТ-ОІЛ звернулося в суд з позовом до відповідача- Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати Розпорядження про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним № 1219/03-20-09-03-17 від 02 грудня 2021 року; зобов`язати Головне управління ДПС у Волинській області видалити з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним інформацію щодо анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним та поновити інформацію (внести відомості) до Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним про ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним №2100003.

19 грудня 2022 року представник позивача подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії розпорядження Головного управління ДПС у Волинській області від 02 грудня 2021 року № 1219/03-20-09-03-17 про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним Товариству з обмеженою відповідальністю СМАРТ-ОІЛ, реєстраційний номер № 2100003, місце роздрібної торгівлі: Волинська область, місто Луцьк, вул. Ківерцівська, буд. 83/Б, автозаправна станція.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року заяву представника позивача від 16 грудня 2022 року про забезпечення позову задоволено. Зупинено дію розпорядження Головного управління ДПС у Волинській області від 02 грудня 2021 року № 1219/03-20-09-03-17 про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним Товариству з обмеженою відповідальністю СМАРТ-ОІЛ, реєстраційний номер № 2100003, місце роздрібної торгівлі: Волинська область, місто Луцьк, вул. Ківерцівська, буд. 83/Б, автозаправна станція, до набрання рішенням суду в адміністративній справі № 380/14867/22 законної сили.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що надані позивачем докази, а саме: договір оренди від 23 вересня 2020 року №23092020/2, предметом якого є приміщення АЗС площею 12 м.кв, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та дозволи №0409.20.46 та №0410.20.46 лише вказують на факт провадження заявником господарської діяльності і жодним чином не підтверджують наведених позивачем у заяві про забезпечення позову доводів про наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення та неможливості захисту прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів забезпечення позову. Звертає увагу, що будь-яких пояснень чи обґрунтувань необхідності та доцільності застосування судом такого заходу забезпечення позову представником позивача не наведено, як і не підтверджено належними доказами можливість істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення, ефективного захисту або поновлення порушених, оспорюваних прав чи наявність очевидних ознак протиправності. Зазначає, що анулювання ліцензії позивача не має наслідком припинення функціонування позивача, як суб`єкта господарювання, та жодним чином не є втручанням у господарську діяльність. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти постанову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що на даний час існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, у зв`язку з чим для відновлення прав та інтересів позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Вказує, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до негативних фінансових наслідків для позивача, ускладнити поновлення його прав, оскільки заборона здійснення роздрібної торгівлі пальним призведе до зупинення господарської діяльності позивача, втрати прибутку, неможливості виплати заробітної плати працівникам, сплати податків та зборів, орендної плати, неможливості виконання договірних зобов`язань перед контрагентами, блокує формування доходу. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Представник відповідача (апелянта) Кушнір Ю. С. у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача Гавриченко Ж. В. у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін з таких підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до негативних фінансових наслідків для позивача та істотно ускладнить поновлення його прав, оскільки заборона здійснення роздрібної торгівлі пальним призведе до зупинення його господарської діяльності, втрати прибутку, неможливості виплати заробітної плати працівникам, сплати податків та зборів, орендної плати тощо, неможливості виконання своїх договірних зобов`язань перед контрагентами; тим самим будуть істотно порушені права позивача, якого фактично позбавлено можливості здійснювати свою господарську діяльність до моменту перевірки правомірності прийняття розпорядження в судовому порядку. Таким чином, наведені обставини свідчать про те, що у разі задоволення позовних вимог для відновлення прав позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, у зв`язку з чим наявно достатньо підстав для задоволення заяви представника позивача та забезпечення позову шляхом зупинення дії розпорядження Головного управління ДПС у Волинській області від 02 грудня 2021 року № 1219/03-20-09-03-17 про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним Товариству з обмеженою відповідальністю СМАРТ-ОІЛ, реєстраційний номер № 2100003, місце роздрібної торгівлі: Волинська область, місто Луцьк, вул. Ківерцівська, буд. 83/Б, автозаправна станція, до набрання рішенням суду у цій справі законної сили.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо таке буде прийнято на користь позивача.

Колегія суддів звертає увагу на те, що підстави забезпечення позову, передбачені ч.2 ст.150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з ч.1, 2 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до ч.6 ст.154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Таким чином, ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована, а саме із зазначенням: 1) висновків про існування: обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі; 2) в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

Крім того, забезпечення адміністративного позову можливе виключно за наявності вищевказаних обставин, які підлягають доведенню позивачем (заявником) та встановленню судом у разі вжиття таких заходів.

Також необхідно зазначити, що забезпечення позову - це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно будь-якої із сторін у спорі, їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд, виходячи з конкретних доказів, повинен встановити чи наявна хоча б одна з передбачених ч.2 ст.150 КАС України обставин та оцінити чи не призведе застосований судом захід забезпечення позову до заподіяння ще більшої шкоди, ніж та, якої можна запобігти шляхом його застосування.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Матеріалами справи стверджується те, що, звернувшись в суд із заявою про забезпечення позову, Товариство з обмеженою відповідальністю СМАРТ-ОІЛ обґрунтовує необхідність застосування таких заходів тим, що: 1) наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного розпорядження; 2) анулювання ліцензії матиме для заявника невідворотні наслідки у вигляді: припинення господарської діяльності; неможливості сплати податків, виплати заробітної плати, орендної плати, тощо; втручання в господарську діяльність позивача до моменту перевірки правомірності прийняття розпорядження в судовому порядку; руйнування ділової репутації перед контрагентами, накладення штрафу за зберігання за зберігання пального без наявної ліцензії та адміністративний арешт.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки таке є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Суд першої інстанції також правильно звернув увагу на ту обставину, що рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення (діяння) можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які заявник оцінює негативно. Проте відповідно до статті 150 КАС зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Сам факт прийняття суб`єктом владних повноважень рішень, які стосуються прав та інтересів позивача, та обмежують його діяльність, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду.

З врахуванням наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на стадії розгляду питання забезпечення позову не встановлено підстав для забезпечення позову з мотивів очевидної протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, що призводить до порушення прав, свобод та інтересів заявника.

Разом з тим, зі змісту оскаржуваного розпорядження вбачається. що таким анульовано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, реєстраційний номер № 2100003, яка видана Товариству з обмеженою відповідальністю СМАРТ-ОІЛ.

Згідно з вимогами ч.20 ст.15 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Ч.53 ст.15 Закону № 481/95-ВР передбачає, що ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) розпорядження про її анулювання в електронній формі засобами електронного зв`язку.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом економічної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю СМАРТ-ОІЛ є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, виходячи з норм Закону № 481/95-ВР, анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, виданої Товариству з обмеженою відповідальністю СМАРТ-ОІЛ, тягне за собою припинення позивачем відповідної господарської діяльності.

Судом також встановлено, що у Товариства з обмеженою відповідальністю СМАРТ-ОІЛ наявні чинні договори поставки товарів з використанням пластикових електронних паливних карт (№ 22012021/2 від 22 січня 2021 року; № 02033021/1 від 02 березня 2021 року; № 040722/01 від 04 липня 2022 року).

Матеріали справи містять, зокрема: договір оренди 23092020/2 від 23 вересня 2020 року, предметом якого є приміщення АЗС площею 12 м. кв. за адресою м. Луцьк, вул. Ківерцівська, 83/Б; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-020 від 19 травня 2020 року; дозвіл № 0409.20.46 на виконання газонебезпечних робіт та робіт у вибухопожежонебезпечних зонах; дозвіл № 0410.20.46 на експлуатацію устаткування, пов`язаного зі зберіганням вибухопожежонебезпечних речовин.

Таким чином, суд першої інстанції правильно зазначив про те, що наведене вище підтверджує той факт, що станом на сьогодні Товариство з обмеженою відповідальністю СМАРТ-ОІЛ орендує нежитлове приміщення та земельну ділянку за адресою: м. Луцьк, вул. Ківерцівська, буд. 83/Б.

Крім того, у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю СМАРТ-ОІЛ перебувають наймані працівники, яким нараховується та виплачується заробітна плата, що підтверджується відомостями про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Також Товариством з обмеженою відповідальністю СМАРТ-ОІЛ сплачується єдиний внесок та відповідні податки до бюджету, що підтверджується, зокрема, податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків фізичних осіб і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю СМАРТ-ОІЛ фактично буде позбавлене можливості здійснювати свою господарську діяльність до моменту перевірки правомірності прийняття оскаржуваного розпорядження.

Згідно з Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі, тому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Враховуючи усе наведене вище, а також наявні у справі докази колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у разі не зупинення дії розпорядження Головного управління ДПС у Волинській області від 02 грудня 2021 року № 1219/03-20-09-03-17, якщо позивачем при розгляді адміністративної справи буде доведено протиправність дій відповідача, та у випадку прийняття судом рішення про задоволення позовних вимог і до моменту набранням ним законної сили, може скластись ситуація, при якій для відновлення прав позивача у подальшому необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив про те, що заходи забезпечення адміністративного позову щодо зупинення дії розпорядження, про вжиття яких у заяві просить позивач, відповідають предмету позову, разом з тим, вжиття таких заходів жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, оскільки факт правомірності чи протиправності винесення оскаржуваного розпорядження відповідача буде встановлено під час повного, всебічного і об`єктивного розгляду у судовому засіданні всіх обставин справи.

Колегія суддів зазначає, що обраний спосіб забезпечення позову є співмірним, відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу та відповідає інституту забезпечення позову в адміністративному судочинстві.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття заходів забезпечення позову у цій адміністративній справі у визначений позивачем спосіб.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також не приймає до уваги доводи апелянта про те, що при зверненні позивача вперше з заявою про забезпечення позову суд відмовив у задоволенні такого, однак при повторному зверненні таку задоволив, оскільки процесуальним законом не заборонено повторно звертатися з заявою про вжиття заходів забезпечення позову, визначальним для вжиття такого є доведення позивачем належними доказами підстав для вжиття таких, що, на думку колегії суддів, було здійснено при повторному зверненні.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.195, 236, 242, 243, 246, 250, 310, 315, 316, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року про забезпечення позову у справі № 380/14867/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
У зв`язку з перебуванням судді Кушнерика М. П. на листку непрацездатності з 03 по 12 квітня 2023 року та перебуванням судді Курильця А. Р. у відпустці 03 квітня 2023 року та у період з 10 по 16 квітня 2023 року, а також головуючої судді Мікули О.І. у відпустці з 13 по 17 квітня 2023 року повне судове рішення складено та підписано 18 квітня 2023 року.