Справа № 640/3886/19
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2023-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3886/19 Суддя (судді) першої інстанції: Головань О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Собківа Я.М., Сорочка Є.О., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської митниці Держмитслужби в якому просила визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за UA 100110/2019/00162 від 05.02.2019 року та визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів призначення Київської міської митниці ДФС за UA 100110/2019/000018/2 від 05.02.2019 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 травня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представником відповідача було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги позивача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.01.2019 р. до відділу митного оформлення митного поста "Столичний" Київської митниці ДФС подано митну декларацію №UA100110/2019/113657 з метою здійснення митного оформлення товару: легковий автомобіль для перевезення пасажирів, що використовувався: марки AUDI, модель - Q5 3.0 TDI, номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна - дизельний, об`єм двигуна - 2967см3, потужність 190кВт, номер двигуна - не визначений, екологічний клас - EURO6, кількість місць 5, в тому числі, місце водія, тип кузова - універсал, призначення для перевезення пасажирів по дорогах звичайного користування, перша реєстрація - 2014 р., календарний рік виготовлення - 2014 р., модельний рік виготовлення - 2014 р., категорія - М1, колісна формула - 4х4, колір - сірий, показник одометра - 163 821 км, комплектація та пошкодження згідно акта митного огляду №UA205010/2019/411327 від 23.01.2019 р., торговельна марка - AUDI, виробник - AUDI, країна виробництва - Німеччина, покупець - ОСОБА_1 , продавець - Autos 96 KFZ Handel Oscar Maier.

Митна вартість товару заявлена за основним методом за ціною договору у графі 42 у розмірі 11 850 євро, в графі 45 "коригування" вказано 362 436, 79 грн., в графі 23 "курс валют" - 30,58538300 грн.

На підтвердження заявленої митної вартості, з врахуванням вимог контролюючого органу від 30.01.2019 р. щодо надання додаткових документів, надано пакет документів (графа 44 митної декларації), зокрема, рахунок-фактуру (інвойс) від 04.01.2019 р., акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 23.01.2019 р. UA205010/2019/411327, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 30.01.2014 р., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 03.01.2019 р., висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією 2441/19-54 від 25.01.2019 р., документ, що містить довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваному товару від 21.01.2019 р., договір про надання послуг митного брокера 0401/19 від 01.01.2019 р., паспорт, митну декларацію UA 100110.2019.113657 від 30.01.2019 р.

05.02.2019 р. за результатами розгляду митної декларацію та доданих до неї документів Київською митницею ДФС прийнято рішення у формі картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 05.02.2019 р. № 100110/2019/00162, в порядку п. 6 ст. 54 Митного кодексу України.

Підставою відмови визначено те, що у поданих документах відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості транспортного засобу та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена за імпортований автомобіль.

Також контролюючим органом здійснено коригування митної вартості транспортного засобу рішенням від 05.02.2019 р. №UA 100110/2019/000018/2, яким визначено митну вартість за резервним методом у розмірі 26002 євро.

Незгода позивача із вказаним рішенням та карткою відмови зумовила її звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 1 Митного кодексу України відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до пункту 24 частини 1 статті 4 Митного кодексу України вбачається, що митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно з частинами 1-3 статті 38 Митного кодексу України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зокрема, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України).

Відповідно до приписів ч. ч. 1 та 2 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України).

У силу норм п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Приписами ч. ч. 4-7 ст. 58 Митного кодексу України, визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

За правилами ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, шо підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант на письмову вимогу митного органу зобов`язаний протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

З наведеного слідує, що право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з підстав, передбаченої ч. 3 ст. 53 МК України: у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч. 1 ст. 254 Митного кодексу України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

В даному випадку позивачем на підтвердження митної вартості автомобіля згідно з поданою 30.01.2019 р. до відділу митного оформлення митного поста "Столичний" Київської митниці ДФС митної декларації №UA100110/2019/113657 подано рахунок-фактуру (інвойс) від 03.01.2019 р. (без перекладу), в якій визначено вартість автомобіля - 11 850 євро, договір купівлі-продажу від 03.01.2019 р., в якому визначено його вартість 11 850 євро.

Інші додані документи не перекладені і інформації про вартість автомобіля не містять.

Додатково позивачем надано висновок експертного дослідження за результатами проведення автотоварознавчого дослідження від 25.01.2019 р. №2441/19-54, згідно з яким вартість автомобіля визначено у розмірі 386 553,90 грн.

Тобто, згідно з переліком ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України позивачем не надано документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, зокрема, щодо витрат на транспортування та страхування автомобіля (якщо такі понесено), фактичної сплати за автомобіль.

При цьому, суд зазначає, що згідно зі змістом договору купівлі-продажу від 03.01.2019 р. (п. 3.1) зазначено про проведення розрахунку готівкою до підписання договору.

Проте, інформація про те, яким чином оформлений факт передачі готівки, в договорі не зазначено; інших документів на підтвердження розрахунку не надано.

Суд звертає увагу, що незалежно від особливостей законодавства країни укладення договору, позивач знав про необхідність надання інформації про розрахунок за придбаний автомобіль при його митному оформленні, і мав можливість подбати про належне підтвердження факту розрахунку.

Крім того, згідно з договором (п. 2.3) автомобіль оглянутий покупцем, і при огляді не виявлено дефектів.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивачем було задекларовано митну вартість за ціною вказаною у договорі купівлі-продажу, яка не передбачає зниження вартості за рахунок виявлених пошкоджень.

Тобто, для обґрунтування заявленої митної вартості було достатньо надати підтвердження фактично сплаченої вартості автомобіля.

Натомість під час митного оформлення позивач для обґрунтування зазначеної митної вартості посилається на пошкодження автомобіля, відсутні під час його придбання, а які виникли під час його наступного транспортування.

Зокрема, у висновку експертного дослідження за результатами проведення автотоварознавчого дослідження від 25.01.2019 р. №2441/19-54, згідно з яким вартість автомобіля визначено у 386 553,90 грн., застосовано 10% зниження вартості автомобіля у зв`язку з присутністю слідів відновлювального ремонту більше 3-х складових, що не відповідає змісту п. 2.3 договору купівлі-продажу.

Також при оцінці автомобіля застосовано 29% зниження вартості у зв`язку з пошкодженням ЛФП по периметру КТЗ з посиланням на акт про проведення митного огляду товарів від 23.01.2019 р.

У вказаному додатку до акту огляду міститься застереження - пошкодження переднього та заднього бамперу - яке містяться поряд зі знаком про відсутність наявних пошкоджень.

У випадку наявності таких пошкоджень станом на час подання митної декларації позивач мав би на них посилатися для визначення ще меншої митної вартості автомобіля, ніж зазначена у договорі купівлі-продажу, натомість він їх наявністю фактично обґрунтовує вже заявлену ним митну вартість без їх врахування.

Крім того, суд звертає увагу, що вказаний експертний висновок не містить попередження експерта про відповідальність за надання неправдивих відомостей.

За таких обставин у відповідача були наявні відповідні підстави для сумніву у визначеній позивачем митній вартості автомобіля і витребування від позивача відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей про ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

В подальшому, а саме за наслідками розгляду поданих позивачем документів, виявлені розбіжності не було усунуто, адже позивачем не надано пояснень та документів щодо наданої копії митної декларації країни відправлення, в якій відсутня інформація про числові значення вартості товару, що унеможливлює визначення митної вартості автомобіля.

За наведеного, відповідачем правомірно було відмовлено у митному оформленні товарів за вказаною декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України.

Згідно з ч. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 8 ст. 57 Митного кодексу України методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту.

Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

В даному випадку, згідно з вищенаведеним відповідачем прийнято рішення про відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю UA 100110/2019/00162 від 05.02.2019 р. саме у зв`язку з неможливістю встановити дійсну вартість товару за основним методом - ціною договору, відповідно, вказаний метод не міг бути застосований відповідачем при прийнятті рішення про коригування митної вартості.

Рішенням про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару передувала процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості товару відповідно до вимог ст.ст.59 і 60 МК України, як це встановлено ч.4 ст.57 цього Кодексу, а також витребувано відомості на підтвердження митної вартості вказаного товару.

У зв`язку з неможливістю застосування методів щодо ідентичних та подібних товарів, методів віднімання та додавання, що обґрунтовано у оскарженому рішенні (з підстав відсутності у митного органу та декларанта такої інформації), митна вартість товару була скоригована відповідачем за резервним методом.

Враховуючи виявлені розбіжності, суперечності та невідповідності у числових значеннях складових митної вартості в обов`язкових документах щодо вартості транспортного засобу та суми сплачених за нього коштів, інформації щодо власника транспортного засобу, ненадання позивачем додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товару, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняття посадовою особою відповідача оскарженого рішення про коригування митної вартості товару за резервним методом є обґрунтованим, відповідає нормам митного законодавства України. При цьому визначення відповідачем цінових даних транспортного засобу не суперечить вимогам законодавства з урахуванням обставин справи.

Враховуючи підтвердження обставин, якими митний орган обґрунтовував свої твердження про дотримання ним вимог Митного кодексу України та допущених порушень зі сторони позивача під час визначення митної вартості товарів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 травня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя Я.М.Собків

суддя Є.О.Сорочко