Справа № 120/5228/22
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 квітня 2023 р. Справа № 120/5228/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в письмовому провадженні в м. Вінниці заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення від 08.09.2022 у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 120/5228/22 за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач, заявник, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач, ГУ ПФУ у Вінницькій області, боржник) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням суду від 08.09.2022, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2023, вказаний позов задоволено. Зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 10.01.2022 призначити та здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII "Про державну службу" у розмірі 60% від суми заробітної плати, визначеної у довідках Гайсинської районної ради від 31.12.2021 №02-06-361 та №02-06-362, з урахуванням раніше виплачених пенсійних виплат.

30.03.2023 на адресу суду через систему "Електронний суд" надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю в порядку ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Заява мотивована тим, що рішення суду від 08.09.2022 не виконано відповідачем в повному обсязі, оскільки позивачу не виплачена повна сума пенсії за січень 2023 року у визначених цим рішенням розмірах, а також не виплачена повна сума пенсії за період з 01.01.2023 по 31.01.2023. У зв`язку з цим позивач вважає, що невиконання судового рішення вказує на чергову протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача, порушує його законні права та інтереси, а тому просить суд зобов`язати суб`єкта владних повноважень - ГУ ПФУ у Вінницькій області надати суду в десятиденний строк звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою від 03.04.2023 вказану заяву позивача про встановлення судового контролю призначено до розгляду в письмовому провадженні. Крім того, цією ухвалою встановлено відповідачу (боржнику) 5-ти денний строк для надання письмових пояснень та доказів на підтвердження виконання судового рішення.

10.04.2023 на адресу суду від ГУ ПФУ у Вінницькій області надійшли письмові заперечення на заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю. Свої доводи боржник мотивує тим, що звернення до суду із заявою про встановлення судового контролю у порядку статті 382 КАС України можливе лише за умови перебування виконавчого документу на примусовому виконані в органах державної виконавчої служби. Відповідач наголошує, що на час звернення до суду з відповідною заявою рішення у справі №120/5228/22 не звернуто до примусового виконання. Окрім того відповідач вказує, що на виконання рішення суду від 08.09.2022, Головне управління призначило позивачу пенсію державного службовця з 10.01.2022 відповідно до ст. 37 Закону №3723 у розмірі 60% від суми заробітної плати, визначеної у довідках Гайсинської районної ради від 31.12.2021 N002-06-361 та №02-06-362, що підтверджується рішенням №04 про призначення пенсії від 23.01.2023 та встановлено пенсію у розмірі 24779,10 грн.

Щодо твердження позивача стосовно неправомірності здійснення йому виплати пенсії починаючи з лютого 2023 року, то відповідач повідомив, що у статті 47 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується ця пенсія. Вказане обумовлює здійснення нарахування пенсії у місяці, що передує місяцю її виплати. Після набрання рішенням законної сили Головним управління проведено розрахунок розміру пенсії позивача на виконання рішення суду в січні 2023 року, а починаючи з лютого 2023 року ОСОБА_1 отримує пенсію в новому розмірі. Відповідач вказує, що Головним управління було здійснено нарахування суми неотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.01.2022 по 31.01.2023 у розмірі 148454, 32 грн., що підтверджується виплатним протоколом. Однак, оскільки пенсійна виплата за січень 2023 року включена у вищезазначений виплатний протокол, то Головним управлінням не обмежено позивача в праві на отримання нового розміру пенсії (визначеного на виконання рішення суду) за січень 2023.

Відповідач вказує, що відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723 (далі - Закон №3723) пенсія державним службовцям у частині, що не перевищує розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону України №1058-IV, виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Частина пенсії, що перевищує цей розмір, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Однак, оскільки пенсія відповідно до Закону №3723 призначена на виконання рішення суду (без встановлення розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону №1058-IV та відповідно частини, що перевищує це розмір), вказана сума заборгованості включена до Реєстру судових рішень, який ведеться органами Пенсійного фонду України та буде виплачена після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України.

При цьому, відповідач звертає увагу, що власні кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України, що передбачено статтею 72 Закону №1058-IV. Статтею 73 Закону №1058-IV встановлено вичерпний перелік використання коштів Пенсійного фонду та заборону їх спрямування на цілі, не передбачені цим законом. Крім того відповідач зазначає, що на даний час бюджет Пенсійного фонду на 2023 рік не прийнятий у зв`язку із чим кошти на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду не виділені.

Також відповідач наголошує, що невиконання судового рішення Головним управлінням в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

За таких обставин відповідач вважає, що він вжив усіх залежних від нього заходів спрямованих на виконання судового рішення, у зв`язку з чим заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю просить залишити без задоволення.

Визначаючись щодо поданої заяви про встановлення судового контролю, суд виходить із такого.

Так, за ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Процедура судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах врегульована статтями 382, 383 КАС України.

Зокрема, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення. З набранням чинності нової редакції КАС України, законодавцем розширено повноваження суду та надано судам право встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення після ухвалення ним рішення, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що органом влади порушується принцип обов`язковості судового рішення.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами. Тобто, встановлення судового контролю не є прямим обов`язком суду за наявності відповідного звернення сторони, на користь якої ухвалено судове рішення.

Отже, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати, чи виконано судове рішення, причини, які призвели до невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, а також оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.

Як уже зазначалося судом вище, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08.09.2022 у справі №120/5228/22 залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2023, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задоволено та покладено на відповідача обов`язок з 10.01.2022 призначити та здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII "Про державну службу" у розмірі 60% від суми заробітної плати, визначеної у довідках Гайсинської районної ради від 31.12.2021 №02-06-361 та №02-06-362, з урахуванням раніше виплачених пенсійних виплат.

Судом встановлено, що на виконання вищезазначеного рішення суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначено позивачу пенсію державного службовця з 10.01.2022 відповідно до ст. 37 Закону №3723 у розмірі 60% від суми заробітної плати, визначеної у довідках Гайсинської районної ради від 31.12.2021 №002-06-361 та №02-06-362, про що свідчить рішення про призначення пенсії № 04 від 23.01.2023, та встановлено пенсію у розмірі 24779,10 грн. Втім, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України від 08.07.2011 №3668 Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи пенсія ОСОБА_1 обмежена максимальним розміром (десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність) та виплачується в сумі 20930,00 грн.

Крім того, як слідує із копії виплатного протоколу по індивідуальному перерахунку пенсії позивача, ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснено нарахування суми неотриманої пенсії ОСОБА_1 за період з 10.01.2022 по 31.01.2023 у розмірі 148454,32 грн., яка обліковується як заборгованість за судовим рішенням та внесена відповідачем до Реєстру судових рішень, який ведеться органами Пенсійного фонду України.

При цьому, обґрунтовуючи причини не виплати позивачеві даних коштів, відповідач у своїх письмових поясненнях вказав, що дана заборгованість буде виплачена позивачу після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України, оскільки, відповідно до статті 37 Закону №3723 пенсія державним службовцям у частині, що не перевищує розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону №1058, виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Частина пенсії, що перевищує цей розмір. виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідач наголосив, що оскільки в даному випадку пенсія позивачу відповідно до Закону №3723 призначена на виконання рішення суду (без встановлення розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону №1058 та відповідно частини, що перевищує це розмір), вказана сума заборгованості включена до Реєстру судових рішень, який ведеться органами Пенсійного фонду України та буде виплачена після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України.

Так, оцінюючи відповідні доводи боржника щодо виплати заборгованості після виділення коштів з Державного бюджету на цю мету, суд насамперед виходить з того, що метою встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі є спонукання відповідача - суб`єкта владних повноважень до виконання рішення суду, ухваленого не на його користь, якщо таке рішення передбачає вчинення певних дій. При цьому визначальним є те, чи є достатні підстави вважати, що відповідач може ухилятися від виконання судового рішення, маючи реальну можливість його виконати.

Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII Пенсійний фонд України є самостійною фінансово-банківською системою, не входить до складу державного бюджету України, формується за рахунок коштів, що відраховуються підприємствами і організаціями (в тому числі й тими, що використовують працю громадян за угодами цивільно-правового характеру) на заходи соціального страхування за тарифами, диференційованими залежно від небезпечності, шкідливості, тяжкості робіт та стану інших умов праці, страхових внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, обов`язкових страхових внесків громадян, а також коштів державного бюджету України.

Статтею 37 Закону №3723 передбачено, що пенсія державним службовцям у частині, що не перевищує розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15), виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Частина пенсії, що перевищує цей розмір, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Поряд із тим, суд погоджується із твердження відповідача про те, що оскільки пенсія відповідно до Закону №3723 позивачу призначена на виконання рішення суду (без встановлення розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону №1058 та, відповідно, частини, що перевищує це розмір), то вказана сума заборгованості має виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Як випливає із статті 72 Закону №1058 власні кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України. При цьому статтею 73 цього ж Закону встановлено вичерпний перелік використання котів Пенсійного фонду та заборону їх спрямування на цілі, не передбачені цим законом.

Водночас, в силу приписів статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Суд звертає увагу на те, що згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 21.11.2018 у справі № 373/436/17, від 15.05.2020 у справі № 812/1813/18, від 21.05.2020 у справі № 310/6910/16-а, від 19.02.2020 у справі № 821/1491/17 та інших, невиконання боржником судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Таким чином встановлені обставини вказують на неможливість виконання відповідачем рішення суду у справі № 120/5228/22 в частині виплати позивачеві донарахованих коштів у зв`язку з перерахунок пенсії за період з 10.01.2022 по 31.01.2023 у розмірі 148454,32 грн. через відсутність у відповідача належного фінансового забезпечення та коштів з державного бюджету, що є необхідними для здійснення виплати цієї заборгованості.

Щодо до твердження позивача стосовно неправомірності здійснення йому виплати пенсії починаючи з лютого 2023 року, то суд не може це розцінювати як факт протиправної поведінки відповідача, оскільки відповідно до статті 47 Закону №1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується ця пенсія. А тому пенсія нараховується у місяці, що передує місяцю її виплати.

Отже, оскільки рішення суду від 08.09.2022 набрало законної сили в січні 2023 року, та на його виконання Головним управління проведено розрахунок розміру пенсії позивача згідно власного рішення №04 від 23.01.2023, тому починаючи з лютого 2023 року ОСОБА_1 отримує пенсію в новому розмірі згідно судового рішення. При цьому, пенсію за січень 2023 року позивачу нараховано, проте її сума, як зазначалося судом вище, включена до заборгованості, яка буде виплачена в міру надходження відповідного фінансового забезпечення.

Окремо суд звертає увагу, що вимоги викладені в судових рішеннях про виплату пенсії не вказують на зобов`язання здійснення одноразового платежу, оскільки відповідно до ст.1 Закону України №1058, пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством (ч.1 ст.6 Закону 1058).

Таким чином, пенсія є періодичним платежем, виплата якої за загальним правилом, необмежена в часі. Враховуючи вищевикладене, можна дійти висновку, що виконання Головним управлінням рішення суду від 08.09.2022 в частині виплати перерахованих сум за вказаний період (з 10.01.2022 по 31.01.2023) не звужує обсягу існуючих прав особи на отримання пенсії, так само як і не відбувається скасування чи звуження обсягу досягнутих прав стягувача за критеріями, зазначеними у рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005.

Тобто, виконання відповідачем судового рішення без проведення одночасної виплати перерахованої пенсії особі не ставить під сумнів сутність змісту його права на соціальний захист, оскільки не відбулось зменшення розміру отримуваної ним пенсії та не ставиться під сумнів право отримати перераховану пенсію після виділення коштів з Державного бюджету.

Відтак, оскільки виконання судового рішення мало місце, а часткове його невиконання в частині виплати донарахованих сум заборгованості відбулось з незалежних від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області причин, обумовлених об`єктивними обставинами - відсутність бюджетних коштів на відповідні цілі, і належних доказів, які б свідчили про намір суб`єкта владних повноважень ухилитися від виконання судового рішення не здобуто, суд доходить висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю в порядку, визначеному статтею 382 КАС України.

Додатково суд зважає на те, що встановлення судового контролю у даному випадку жодним чином не вплине на виконання судового рішення та, відповідно, не захищатиме право позивача на отримання бюджетних коштів, позаяк виплати таких є залежною від можливостей держави виконати взяті на себе зобов`язання.

Таким чином перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 294, 382 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08.09.2022 у справі № 120/5228/22 залишити без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України. Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович