Справа № 260/3274/22
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/3274/22 пров. № А/857/18272/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Мікули О. І.,

суддів Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2022 року у справі №260/3274/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Сил територіальної оборони України 101 - ї ОБрТрО Регіонального управління "Захід" про визнання протиправними та скасування наказів, -

суддя в 1-й інстанції ОСОБА_2 ,

час ухвалення рішення 18 листопада 2022 року,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Військової частини НОМЕР_1 Сил територіальної оборони України 101 - ї ОБрТрО Регіонального управління " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", в якому просив визнати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03 березня 2022 року №36 в установленому законодавством порядку недійсним з моменту його підписання та реєстрації; визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03 березня 2022 року №36; скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03 березня 2022 року №36.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що військова частина не вправі приймати громадян на військову службу за мобілізацією (включати в списки особового складу частини) до прийняття рішення про мобілізацію ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлення їх до військової частини. Зазначає, що на дату прийняття оскаржуваного наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 03 березня 2022 року №36 (по стройовій частині) він ще не був мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_2 та перебував у них у резерві (в запасі) першої черги, з якої був знятий 14 березня 2022 року. Звертає увагу, що іменні списки від 14 березня 2022 року №4247 є додатком до наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 №74 від 14 березня 2022 року «Про призов військовозобовязаних на військову службу під час мобілізації», які ще не були створені як такі на дату видання оспорюваного наказу. Таким чином, вважає, що відповідач, видаючи оскаржуваний наказ №36 від 03 березня 2022 року (по стройовій частині), не мав жодних правових підстав, оскільки на дату його видання ще був відсутній наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 №74 від 14 березня 2022 року «Про призов військовозобовязаних на військову службу під час мобілізації», його не було відправлено ІНФОРМАЦІЯ_2 до в/ч НОМЕР_1 та не було іменних списків та обліково-послужні картки у в/ч НОМЕР_1 та дату видання оспорюваного наказу. Крім того, вважає, що вищезазначений наказ не відповідає вимогам Інструкції з організації обліку особового складу Збройних сил України затвердженого наказом МОУ №333 від 26 травня 2014 року. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що позивача було призвано та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 саме 03.03.2022 року, що підтверджується наступним: ОСОБА_1 подав заяву на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про направлення його для проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 , яку власноручно написав, якою повідомив, що з порядком проходження військової служби ознайомлений, скарг на стан здоров`я не має, дає згоду на обробку персональних даних, датує її 3-тім березня 2022 року та скріплює власним підписом; з долученого позивачем поіменного списку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вибули до в/ч НОМЕР_1 та в якому під № з/п «3» міститься ПІБ позивача, вбачається зі зворотної сторінки копії поіменного списку, зазначену команду військовозобов`язаних саме 03.03.2022 року прийняв підполковник ОСОБА_3 , на той час начальник відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 ; з копії витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 03 березня 2022 року №36 вбачається, що такий завірено тим самим підполковником ОСОБА_4 ; з картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 №139 вбачається, що позивачу за березень місяць 2022 року виплачено грошове забезпечення, премії та додаткова винагорода у розмірі 40554,22 грн, що відповідає сумі пропорційно прослуженим дням в березні саме з 03.03.2022 року. Також звертає увагу на запис на сторінці №5 наданої відповідачем копії військового квитка серії НОМЕР_2 , виданого 07.06.2013 року ІНФОРМАЦІЯ_3 , де зазначено, що позивача було призвано у Збройні Сили України на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 саме 03.03.2022 року, що скріплено підписом та печаткою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, зазначає, що відповідача не наділено повноваженнями здійснювати аналіз та коментувати розпорядчі акти іншої юридичної особи - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційгу скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі на Указу Президента України віл 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений до проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 .

Позивач був прийнятий до сил територіальної оборони ЗСУ по мобілізації в 101 бригаду територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 та зарахований до списків особового складу частини, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 №36 від 03 березня 2022 року.

14 березня 2022 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 видано наказ №74 Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації.

Згідно з карткою особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 №139 вбачається, що позивачу за березень місяць 2022 року виплачено грошове забезпечення, премії та додаткова винагорода у розмірі 40554,22 грн, що відповідає сумі пропорційно прослуженим дням у березні з 03 березня 2022 року.

Відповідно до запису на сторінці №5 копії військового квитка серії НОМЕР_2 , виданого 07 червня 2013 року ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 було призвано у Збройні Сили України на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 03 березня 2022 року, що скріплено підписом та печаткою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 67).

Вважаючи протиправним наказ №36 від 03 березня 2022 року, позивач звернувся з цим позовом у суд.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем належними доказами доведено факт призову позивача на військову службу до військової частини НОМЕР_1 03 березня 2022 року, при цьому, позивач не обгрунтував у чому полягає порушення охоронюваних законом прав, свобод та інтересів з боку відповідача, а тому оскаржуваний наказ №36 від 03 березня 2022 року є правомірним та підстави для його скасування відсутні.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За змістом ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Згідно з ч.2 ст.1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.2 ст.2 цього Закону проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан.

Указом Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Пунктом 8 цього Указу визначено, що місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку:

1) своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини;

2) здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України;

3) виділення тимчасово будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів, надання послуг Збройним Силам України, Національній гвардії України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та іншим військовим формуванням України відповідно до мобілізаційних планів.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII).

Ст.1 цього Закону передбачає, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно з ч.3 ст.22 Закону №3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Як вбачається з матеріалів справи, 03 березня 2022 року ОСОБА_1 на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 подав заяву з проханням відповідно до Указу Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року призначити його для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . Про ознайомленням з порядком проходження військової служби ознайомлений, скарг на стан здоров`я не має, дає згоду на обробку персональних даних (а.с. 8).

Зі змісту витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №36 від 03 березня 2022 року вбачається, що солдата ОСОБА_1 - старшого стрільця відділення контрдиверсійної боротьби взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби Військової частини НОМЕР_1 , ВОС - 100868А. Вважати таким, що з 03 березня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Встановлено оклад за посадою 2820 (дві тисячі вісімсот двадцять) гривень на місяць, тарифний розряд 5, шпк старший солдат. Зазначено про виплату щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 240% місячного грошового забезпечення, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років (а.с. 16).

Крім того, у військовому квитку серії НОМЕР_2 від 07 червня 2013 року, який виданий ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 міститься запис про те, що ОСОБА_1 було призвано у Збройні Сили України на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 03 березня 2022 року (а.с. 67).

Також згідно з карткою особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 №139 за 2022 рік вбачається, що позивачу за березень місяць 2022 року виплачено грошове забезпечення, премії та додаткова винагорода у розмірі 40554,22 грн, що відповідає сумі пропорційно прослуженим дням у березні з 03 березня 2022 року (а.с. 66).

Таким чином, з наведеного вище вбачається, що позивач 03 березня 2022 року був призваний на військову службу до військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , зарахований до списків особового складу цієї частини та отримав грошове забезпечення з 03 березня 2022 року.

Будь-яких доказів на спростування вищевказаних обставин позивачем не надано, а матеріали справи таких не містять.

Щодо покликань апелянта на те, що оскаржуваний наказ №36 від 03 березня 2022 року не відповідає вимогам закону, оскільки на момент призову на військову службу був відсутній наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 №74 від 14 березня 2022 року «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації», то колегія суддів зазначає наступне.

За змістом пунктів 4-7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення №1153/2008) громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.

Згідно з п.12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

З наведеного вище вбачається, що оскаржуваний наказ від 03 березня 2022 року №36 прийнятий відповідно до норм чинного законодавства, прийняття такого належить до компетенції відповідача, будь-яких порушень з боку відповідача щодо його прийняття судом не встановлено.

Колегія суддів, оцінюючи у сукупності усі наведені вище докази, вважає, що такі є логічно узгодженими та послідовними, їх зміст стверджує ту обставину, що 03 березня 2022 року ОСОБА_1 подав заяву з проханням відповідно до Указу Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року призначити його для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . Про ознайомленням з порядком проходження військової служби ознайомлений, скарг на стан здоров`я не має, дає згоду на обробку персональних даних (а.с. 8). Згідно з наказом №36 03 березня 2022 року ОСОБА_1 , зокрема, справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с. 16); у військовому квитку серії НОМЕР_2 від 07 червня 2013 року ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначено, що «03» березня 2022 року ОСОБА_1 було призвано у Збройні Сили України на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 03 березня 2022 року (а.с. 67); за березень 2022 року йому виплачено грошове забезпечення, премії та додаткова винагорода у розмірі 40554,22 грн, що відповідає сумі пропорційно прослуженим дням у березні з 03 березня 2022 року (а.с. 66).

Щодо покликань позивача на наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 №74 від 14 березня 2022 року «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації», як на підставу для скасування оскаржуваного наказу, то колегія суддів такі відхиляє, оскільки прийняття наказу від 03 березня 2022 року №36 не суперечить нормам щодо призову позивача на військову службу до військової частини НОМЕР_1 . Крім того, оскаржуваний наказ є актом індивідуальної дії, який вичерпав свою дію шляхом його реалізації.

Колегія суддів також звертає увагу, що військова служба з моменту її початку покладає на її учасників (військовослужбовця та держави) велике коло взаємних прав та обов`язків матеріального, фінансового забезпечення військовослужбовця, його соціального захисту, виконання ним безпосередньо покладених на нього службових обов`язків.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем належними доказами доведено факт призову позивача на військову службу до військової частини НОМЕР_1 03 березня 2022 року, при цьому, позивач не обгрунтував у чому полягає порушення охоронюваних законом прав, свобод та інтересів з боку відповідача, прийнявши наказ №36 від 03 березня 2022 року, а тому стверджувати про те, що наказ №36 від 03 березня 2022 року є неправомірним і підлягає скасуванню, відсутні підстави.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2022 року у справі №260/3274/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 18 квітня 2023 року.