Справа № 160/2883/23
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2023 року Справа № 160/2883/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить:
визнати неправомірними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 за період з 24 червня 2016 року по 01 березня 2018 року індексації грошового забезпечення;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 заборгованості по індексації грошового забезпечення по базовому місяцю січень 2008 року за період з 24 червня 2016 року по 01 березня 2018 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 однак після його звільнення відповідачем за період з 24.06.2016 по 01.03.2018 не було нараховано і виплачено індексацію грошового забезпечення, у зв`язку з чим неправильно було проведено розрахунок при звільненні в запас і виплату грошового забезпечення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 року у справі №160/2883/23 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст. 257, ч.1 ст. 260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
За ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Від Військової частини НОМЕР_1 відзив на позовну заяву надійшов 03.03.2023.
Відповідач вважає позов необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, обґрунтовуючи це наступним.
За твердженням відповідача індексація грошового забезпечення позивача в період з 24.06.2016 по 01.03.2018 нараховувалась та виплачувалась відповідно до чинного законодавства.
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України військова служба є публічною службою.
Військова частина зазначає, що 19.07.2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ від 01.07.2022, яким внесено зміни зокрема до частин 1-2 ст. 233 Кодексу законів про працю України. Встановлено: «працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті».
Спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений ч. 5 ст. 122 КАС України.
Позивач звільнений з військової (публічної) служби та виключений з усіх видів забезпечення 26.10.2020. Звернення позивача до Дніпропетровського окружного адміністративного суду було здійснено 20.02.2023 року. Таким чином, вважає відповідач, позивачем порушено строки позовної давності.
Висновок про відсутність підстав для нарахування індексації грошового забезпечення позивача ґрунтується також на тому, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, а також відомостей зазначених у відзиві на позов, щодо збільшення грошового забезпечення в Мінобороні, та у зв`язку з дією особливого періоду.
У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ у січні 2016 року- лютому 2018 року у Міністерства оборони України не було.
Щодо вимоги позивача про нарахування належної суми, виходячи з базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення січень 2008 року та з урахуванням абзацу 5 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078, відповідач зазначає, що саме в процесі виконання рішення суду в порядку, встановленому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» і Порядку №1078, буде визначено базовий місяць для проведення індексації грошового забезпечення позивача.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Позивач солдат, ОСОБА_1 відповідно до копії витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині ) від 26.10.2020 №231 відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (зі змінами) , звільнений наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 22.10.2020 №50-РС з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту), вважається таким, що 26 жовтня 2020 року справи та посаду здав.
З 26 жовтня 2020 року виключений зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення.
Позивач відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_3 від 23.12.2017 є учасником бойових дій.
У 2023 році позивачу стало відомо, що під час служби за період з 24.06.2016 по 01.03.2018 йому безпідставно не було нараховано і виплачено індексацію грошового забезпечення, у зв`язку з чим неправильно проведено виплату грошового забезпечення та розрахунок при звільненні в запас.
27.01.2023 представник позивача звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив провести нарахування індексації грошового забезпечення за період з 24 червня 2016 року по 01 березня 2018 року та виплатити ОСОБА_1 заборгованість невиплаченої суми індексації грошового забезпечення за вищевказаний період; виготовити та направити довідку про нарахування індексації грошового забезпечення за період з 24 червня 2016 року по 01 березня 2018 року помісячно (вказати базовий місяць по якому була виплачена індексація грошового забезпечення).
Листом №382 від 13.02.2023 Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення з січня 2016 року по березень 2018 року не здійснювалась у зв`язку з тим, що відповідно до п. 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 виплата сум індексації здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Відтак, у межах наявного фінансового ресурсу можливості нарахування та виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України з 2016р. по березень 2018р. у Міністерства оборони не було.
Протиправні дії відповідача по невиплаті індексації грошового забезпечення стали підставою для звернення з позовом до суду.
При вирішені спору суд виходить з наступного.
Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»
Згідно ст. 1 цього Закону соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону до складу грошового забезпечення входять:
-посадовий оклад, оклад за військовим званням;
-щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, -надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
-одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» .
За ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Частинами 1- 4 ст. 4 Закону встановлено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01.01.2016 -101 відсотка).
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Державні гарантії підвищення грошових доходів населення у зв`язку із зростанням цін встановлені ст. 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» .У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078).
Відповідно до п.1-1 Підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.(до 01.01.2016 року -101 відсоток).
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
За п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Пунктом 5 Порядку №1078 (в редакції від 15.12.2015, яка вступила в дію з 01.12.2015) визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячно довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100%. Вказаним пунктом також встановлено, що місяцем, з якого починається нарахування індексації грошового забезпечення є місяць, в якому відбулося підвищення тарифних ставок (далі-базовий місяць).
Відповідно до абз. 2 п. 5 Порядку №1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених тарифних ставок.
Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців (тарифних сіток), яка набрала чинності 01.01.2008. Отже січень 2008 року є місяцем підвищення тарифних ставок (посадових окладів), а тому відповідно до Порядку №1078 є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців.
Абзацем 5 п. 1-1 Порядку №1078 встановлено, що для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації. До 01.01.2016 року поріг індексації становив 101%, з 01.01.2016 цей поріг став -103%.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком.
За п. 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Так, оскільки грошове забезпечення позивача більше прожиткового мінімуму, то індексація проводиться в межах прожиткового мінімуму.
Абзацом 5 п. 4 Порядку №1078 встановлено, що сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100%.
За п. 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Таким чином, на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації. При цьому, базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.
Матеріали справи не містять доказів нарахування і виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 24.06.2016 по 01.03.2018.
При цьому, суд не приймає доводи відповідача про відсутність бюджетних асигнувань на виплату військовослужбовцям індексації грошового забезпечення, оскільки відповідно до вимог ст. 73, 76 Кодексу адміністративного судочинства України до суду не надано жодних належних і допустимих доказів в підтвердження того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується Військова частина, кошти на індексацію грошового забезпечення відсутні.
Обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у даній справі.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 липня 2019 року у справі №240/4911/18, від 7 серпня 2019 року у справі №825/694/17, від 20 листопада 2019 року у справі №620/1892/19, від 20 квітня 2022 у справі N 420/3593/20.
Суд зауважує, що Закон має вищу юридичну силу, а тому посилання відповідача у відзиві на позов на телеграму Міністра оборони України від 31.12.2015 №248/3/9/1/1150, роз`яснення Департаменту фінансів оборони України від 04.01.2016 №248/3/9/1/2, згідно яких індексацію грошового забезпечення військовослужбовців слід не нараховувати до окремого роз`яснення, є хибними, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства і не є нормативно-правовими актами, які підлягають застосуванню.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення із застосуванням базового місяця січень 2008 року за період з 24 червня 2016 року по 01 березня 2018 року, то суд не може задовольнити ці позовні вимоги у повному обсязі.
Позивач звернувся до суду з позовом, оскільки відповідачем не проведено індексацію грошового забезпечення за період з 24.06.2016 по 01.03.2018.
Отже, на час звернення до суду між позивачем і Військовою частиною не існувало спору щодо розміру індексації та стосовно застосування базового місяця при обчисленні індексації.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Тобто, за змістом вказаної норми захисту підлягає лише вже порушене право, а не те, що може бути порушено у майбутньому.
Повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, визначення базового місяця для такого нарахування, відповідно до положень Порядку №1078 та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату індексації позивачу з урахуванням конкретного базового місяця на даний час відсутні.

Щодо посилання Військової частини на порушення позивачем строку звернення з цим позовом до суду, суд зазначає наступне.
Згідно частин 1, 3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За приписами ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Позивач звільнений з військової служби 26.10.2020. року.
З даною позовною заявою позивач звернувся 15.02.2023 року.
Частиною 2 ст.233 КЗпП України ( в редакції до 19.07.2022) було визначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до частин 1,2 ст.233 КЗпП України ( в редакції від 19.07.2022) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч.2 цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Предмет спору у даній справі стосується правових відносин, які виникли до 19.07.2022.
Отже, цей Закон містить норми прямої дії та поширює свою дію тільки на ті правовідносини, які виникли та існують після набрання ним чинності - з 19.07.2022.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
В рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1/99-рп роз`яснено, що частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Відповідно зміст суб`єктивного права особи, у тому числі права особи на звернення до суду, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.
Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акту полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності. Отже, приписи нового нормативно-правового акту не можуть змінити обсяг прав, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами.
Отже, правила обчислення строку звернення до суду працівника про стягнення належної йому заробітної плати визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку.
Тривалість строку звернення до суду не змінюється в разі подальших змін законодавства, яке регулює відповідні відносини. Тому строк звернення до суду розпочинається і закінчується з урахуванням тієї тривалості, яка передбачалася на момент початку перебігу відповідного строку.
При цьому, тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов. Відповідно тривалість строку звернення до адміністративного суду не залежить від того, коли було фактично пред`явлено позов.
Оскільки, на момент звільнення позивача з військової служби, ч.2 ст.233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком, суд дійшов висновку, що до позивача не мають бути застосовані положення ч.2 ст. 233 КЗпП України в редакції Закону України № 2352-ІХ від 01.07.2022 року.
За таких умов відсутні підстави для застосування змін, внесених згідно Закону №2352-IX до норм ст. 233 КЗпП України, які набрали чинності з 19.07.2022.
Суд також враховує, що відповідно до п. 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236" дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 квітня 2023 року.
Станом на час звільнення позивача зі служби і на час звернення позивача до суду діяв і продовжує діяти карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи наведене, суд відхиляє доводи позивача про необхідність застосування строку позовної давності.
Згідно частин 1 та 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
За п. 1 і п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 241-246,255, 262,295 КАС України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити частково.
Визнати неправомірними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 за період з 24 червня 2016 року по 01 березня 2018 року індексації грошового забезпечення.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) заборгованості по індексації грошового забезпечення за період з 24 червня 2016 року по 01 березня 2018 року.
В решті позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона