Справа № 420/837/23
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2023-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/837/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Аумі до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування картки відмови та рішення про коригування митної вартості товарів

встановив:

I.Зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю Аумі (далі - позивач, ТОВ Аумі) звернулось до суду з позовом Одеської митниці (далі - відповідач, Митниця), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500500/2022/001506 від 27.12.2022;

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2022/200421/2 від 27.12.2022.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача.

На обґрунтування вказаних вимог позивач вказує, що з метою митного оформлення товару « паста тахіні, (з насіння кунжуту) «ОККА», 100 % обсмажене перетерте насіння кунжуту», отриманого згідно умов зовнішньоекономічного контракту № RAS-478-22 від 16.11.2022 року, укладеного між ТОВ Аумі із Компанією RASAGRA GIDA DIS TACARET LTD.STI (Туреччина) позивачем керуючись ч. 1 ст. 49, ч.2 ст.53 МК України було подано до Одеської митниці електронну митну декларацію №22UА71U7 від 26.12.2022 та документи, що підтверджують митну вартість товарів за ціною 15 000,00 дол. США і обраний перший (основний) метод її визначення (далі - ЕМД). Разом з тим, відповідачем, в порушення приписів МК України була винесена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №иА500500/2022/001506 від 27.12.2022 та прийняте рішення про коригування митної вартості №иА500500/2022/200421/2 від 27.12.2022, які збільшили для позивача розмір митних платежів. Позивач вважає вказані рішення відповідача протиправними, оскільки під час митного оформлення позивачем були заявлені повні та достовірні відомості про митну вартість товарів, а тому у відповідача відсутні підстави для її коригування та відмови у митному оформлені, застосування другорядного методу визначення митної вартості.

08.02.2023 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, яким заперечує проти задоволення позову, вказуючи на, що для підтвердження заявленої митної вартості товару разом з митною декларацією (МД) 22UA71U7 від 26.12.2022 позивачем надані документи зазначені в графі 44 МД. На виконання вимог статті 54 Митного кодексу України під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з вказаною митною декларацією було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, у зв`язку з чим декларанта повідомлено про необхідність подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленою ним митної вартості товарів. Натомість, додатково надані декларантом документи не містили усіх документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МКУ, та не спростували розбіжності у поданих документах, про що обґрунтовано зазначено у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2022/200421/2 від 27.12.2022 р., та у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, стало підставою для прийняття митницею рішень про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. При цьому, у рішенні про коригування митної вартості наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, також у цих рішеннях про коригування митної вартості визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, а саме: спеціалізовані програмно- інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), у яких міститься інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю. Враховуючи вищевикладені причини, та положення частини 6 статті 54, ч. 1, 2, З статті 256 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ, Одеською митницею була видана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

13.02.2023 року позивачем надана відповідь на відзив на позов, в якій вказує, що відзив на позов фактично дублює оскаржувані рішення відповідача та не містить будь-яких заперечень щодо доводів позивача та наданих доказів стосовно наданого ним вичерпного переліку документів, які містять відомості про транспортні витрати, та відсутності жодних розбіжностей.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 23.01.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ч.5 ст. 262 КАС України, якою передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оскільки відсутні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

16.11.2022 р. між Продавцем - компанією RASAGRA GIDA DIS TACARET LTD.STI (Туреччина) та Покупцем - ТОВ «АУМІ» укладено договір купівлі-продажу №RAS-478-22, відповідно до якого Продавець продає, а Покупець купує пасту тахіні в кількості та за ціною: Натуральна паста тахіні (з насіння кунжуту) ОККА, 100% обсмажене перетерте насіння кунжуту, вага нетто 5400 кг. на суму 15 000,00 USD. Країна походження товару: Туреччина (а.с. 31)

26.12.2022 року з метою здійснення митного оформлення товару, поставленого за вказаним контрактом, позивачем подано електронну митну декларацію №22UА71U7 від 26.12.2022 та документи, що підтверджують митну вартість товарів за ціною 15 000,00 дол. США і обраний перший (основний) метод її визначення (далі - ЕМД).

На підтвердження заявленої митної вартості товару разом з вказаною митною декларацією були подані наступні документи:

1. Сертифікат якості від 08.12.2022.

2. Пакувальний лист від 07.12.2022.

3. Інвойс № RS0180 від 07.12.2022.

4. Автотранспортна накладна № 829499 від 19.12.2022.

5. Сертифікат про походження товару № 0510833 від 09.12.2022.

6. Платіжне доручення в іноземній валюті № 21 від 18.11.2022.

7. Платіжне доручення в іноземній валюті № 22 від 01.12.2022.

8. Довідка про транспортно-експедиційні витрати від 20.12.2022.

9. Договір купівлі - продажу № RАS -478-22 від 16.11.2022.

10. Договір про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом №РТ-12/12/2022/2 від 12.12.2022.

11. Заявка № 2 від 08.12.2022.

12. Договір про надання транспортно-експедиторських послуг у міжнародному сполучення № РТ -20/07/2022-2 від 20.07.2022.

13. Заява декларанта від 07.12.2022.

14. Сертифікат здоров`я №22-33-019774 від 08.12.2022.

15. Перепустка № 4 від 26.12.2022.

16. Копія митної декларації країни відправлення №22341300ЕХ01044986 від 16.12.2022.

17. Митна декларація №22UA71U7 від 26.12.2022.

Під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів у поданих позивачем документах на підтвердження заявленої митної вартості товарів встановлено розбіжності та відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей , що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1) пунктом 2.4 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 16.11.2022 № RAS-478-22 передбачено, що ціна за товар включає упаковки та маркування товару, проте, у наданих документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.

2) згідно п.3.2 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 16.11.2022 № RAS-478-22 покупець сплачує передплату за партії товару, але у банківських платіжних документах від 18.11.2022 № 21 та від 01.12.2022 № 22 відсутнє посилання на рахунок-фактуру від 07.12.2022 № RS0180, що не дає змогу ідентифікувати що даний платіж був зроблений за дану партію товару.

26.12.202 року митним органом відповідно до п. 5 ст. 54, частини 3 статті 53 МКУ позивача було зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) копію митної декларації країни відправлення.

27.12.2022 року декларантом ТОВ "ОЛЕНІЧ ГРУП ЛТД" надіслано прайс-лист від 15.11.2022 б/н, проформу-інвойс від 16.11.2022 № RAS-478-22, висновок про вартісні характеристики товару від 26.12.2022 № 113/324, копію митної декларації країни відправлення від 16.12.2022 № 22341300ЕХ01044986, калькуляція від 07.12.2022 б/н, виписка з бухгалтерської документації від 27.12.2022 б/н, видаткова накладна від 07.10.2022 №701 та лист ТОВ «АУМІ» від 27.12.2022 № 01271222 про перелік наданих додаткових документів та яким повідомлено митний орган, щодо відсутності інших додаткових документів.

27.12.2022 р. Одеською митницею було прийняте рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2022/200421/2, у зв`язку з чим митна вартість оцінюваних товарів була визначена за резервним методом та складено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2022/001506.

Товар, який надійшов на адресу позивача, було випущено у вільний обіг за митною декларацією (МД) UА500500/2022/47654 від 28.12.2022 за умови забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України від 13.03.2012 4495-УІ.

Сплату різниці митних платежів за митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною митним органом, при митному оформленні товарів забезпечено фінансовою гарантією у розмірі 154 028,70 грн. шляхом внесення коштів на відповідний рахунок митного органу.

Вважаючи вказані рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

V. Норми права, які застосував суд.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митний кодекс України від 13.03.2012 № 4495-VI, у редакції на час виникнення спірних правовідносин ( надалі - МК України) визначає, зокрема

- митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. ( стаття 49 МК України);

- декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації. ( частина друга статті 52 МК України)

- у випадках, передбачених цим Кодексом декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. ( стаття 53 МК України)

- перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, наведено у частині другій статті 53 МК України.

- у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи (згідно з переліком). ( частина третя статті 53 МК України);

- забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. ( частина п`ята - шоста статті 53 МК України);

- митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості ( пункти 1 та 2 частини п`ятої статті 54 МК України);

- митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.( частина шоста статті 54 МК України)

- визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. ( частини перша-четверта статті 57 МК України)

- у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. ( частини 5-6 статті 57 МК України).

- метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. ( частина друга статті 58 МК України)

- митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. ( частини четверта - п`ята статті 58 МК України).

VI. Оцінка суду.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Спірність питання у даній справі полягає у правомірності коригування митної вартості товарів згідно оскаржуваного рішення №UA500500/2022/200421/2 від 27.12.2022 року, яке обґрунтовано поданням позивачем документів, які містять розбіжності, та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.

При цьому, вказаний висновок митного органу ґрунтується на обставинах, наведених у пункті 30 оскаржуваного рішення № UA500500/2022/200421/2 від 27.12.2022 року.

Позивач в обґрунтування протиправності вказаного рішення відповідача стверджує, що надані ТОВ «АУМІ» для митного оформлення товару документи відповідають вимогам ч. 2 ст. 53 МК України, у повній мірі ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначені саме митної вартості товару та підтверджують митну вартість товару, задекларовану ТОВ «АУМІ» у митній декларації ЕМД.

Вирішуючи вказані спірні правовідносини, суд враховує, що наведені приписи МК України зобов`язують митний орган

- зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів,

- обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

- вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові.

Так, у змісті пункту 30 оскаржуваного рішення № UA500500/2022/200421/2 від 27.12.2022 року зазначено, зокрема

1) Митниця, посилаючись на положення підпункту «в» п. 2 ч. 10 ст.58 Митного кодексу України, вказує, що згідно п.2.4 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 16.11.2022 № RAS-478-22 ціна за товар включає упаковки та маркування товару. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.

За положеннями підпункту «в» пункту 1 частини 10 ст. 58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати, понесені покупцем: в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.

При цьому, суд звертає увагу, що вказана норма містить умови, при яких, вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, не додається до складових митної вартості, а саме якщо вони включалися до ціни.

Як вбачається з умов зовнішньоекономічного контракту купівлі-продажу №RAS-478-22 від 29.09.2022 р.,

- загальна кількість товару до постачання - 5400 кг розлиті у пластикові відра, загалом 300 шт по 18 кг нетто кожне, упаковані на 5 палет. Ціна первинної тари (упаковки), що невіддільна від товару до його споживання без шкода його споживчим властивостям, входить у вартість товару. ( пункт 2.4. контракту);

- Продавець постачає Товар у кількості необхідної для виконання Договору згідно комерційного інвойсу на умовах поставки. Умовою поставки товарів: FCA Мерсін, Туреччина (Іncoterms 2020). ( пункт 4.1. контракту);

Відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати "Інкотермс" в редакції 2020 року, що регулюють питання, яка зі сторін договору купівлі - продажу повинна здійснити необхідні для перевезення і страхування дії, коли продавець передає товар покупцю, і які витрати несе кожна із сторін, умова FCA (…named place) англ. Free Carrier, або Франко перевізник (… назва місця) означає, що товар доставляється основному перевізнику замовника до зазначеного в договорі терміналу відправлення, експортні мита сплачує продавець.

Розділом А.9 умови поставки «FCA» Офіційних правил тлумачення торговельних термінів « Інкотермс» передбачено, що продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару.

Отже, за умовами FCA митна вартість товару (дійсна вартість) складається лише із вартості самого товару, тобто суми, яку заявляє продавець в інвойсі, інші витрати на навантаження а також митне оформлення в країні експорту бере на себе продавець, ці витрати не входять до митної вартості товару. Вартість таких потенційних витрат закладається продавцем заздалегідь при формуванні ціни на товар та не може бути відокремлена.

З огляду на вказане, контрактна ціна імпортованого позивачем товару вже включає в себе вартість упаковки та маркування.

А відтак, за приписами ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України ці складові не підлягають додаванню декларантом з метою визначення митної вартості товару та вони не можуть вплинути на правильність визначення ним митної вартості.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду по справі №815/6794/17 від 22.01.2019 р.

2) Митниця вказує, що згідно п.3.2 зовнішньоекономічного договору (контракту) №RAS-478-22 від 29.09.2022 р., покупець сплачує передплату за партії товару, але у банківських платіжних документах від 18.11.2022 № 21 та від 01.12.2022 № 22 відсутнє посилання на рахунок-фактуру від 07.12.2022 № RS0180, що не дає змогу ідентифікувати що даний платіж був зроблений за дану партію товару.

Згідно пунктів 3.1 та п. 3.2. договору купівлі-продажу RAS-478-22 від 16.11.2022 р. загальна ціна товару - 15 000,00 USD (п`ятнадцять тисяч доларів США 00 центів). Термін оплати - передплата 70 % від загальної суми до дати поставки. Залишок суми після отримання на електронну пошту сканованих копій товаросупровідних документів.

На виконання умов вказаного контракту, платіжним дорученням в іноземній валюті №21 від 18.11.2022 здійснена оплата товару на загальну суму 10 500,00 дол. США, що складає 70 % передоплати, призначення платежу «Prepayment for tahini paste contract RAS-478-22 dd 15.11.2022».

Платіжним дорученням в іноземній валюті № 22 від 01.12.2022 здійснена оплата товару на загальну суму 4 500,00 дол. США, що складає залишок несплаченої контрактної вартості товару, призначення платежу «Prepayment for tahini paste contract RAS-478-22 dd 15.11.2022».

Відтак, вказані платіжні доручення містять у призначенні платежу посилання на контракт № RAS-478-22 від 15.11.2022 р, що узгоджується з його умовами.

Натомість, позиція митного органу стосовно відсутності у платіжних документах посилання на рахунок-фактуру № RS0180 від 07.12.2022 не відповідає вищевказаним вимогам.

При цьому, помилковість зазначення у призначенні платежу дати контракту « 15.11.2022» замість правильної « 1.11.2022» не спростовує вказану позицію відповідача.

3) Щодо аргументу митного органу про зазначення у прайс-листі від 15.11.2022 б/н однакової ціни за тону для різних умов поставки, то суд вважає його необґрунтованим, оскільки обов`язкове подання такого документу ч.2 ст.53 МК України не передбачено.

Як вбачається з листа ТОВ « АУМІ» від Блумі» від 27.12.2022 р. за вих № 01271222, то до митного органу за власним бажанням позивачем додатково були надані документи, серед яких, зокрема, прейскурант (прайс-лист) від 15.11.2022 р. б/н. ( а.с. 167, 170), чим спростовується довід представника позивача щодо його не надання митному органу.

До переліку додаткових документів, визначених частиною третьою статті 53 Митного кодексу України входять каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару. Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців.

Оскільки прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись не лише виробником товару конкретному покупцю, а й на загальний доступ можливих покупців на власний розсуд.

Водночас наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо умов поставки, не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.

Умови поставки, зазначені в прайс-листі є безвідносними до позивача, на відміну від інших документів, зокрема, експортної декларації та інвойсу, які, відповідно, містять умови поставки: FCA Мерсін, Туреччина.

4) Доводи митного органу стосовно відсутності у калькуляції від 07.12.2022 б/н умов поставки відповідно до яких сформовано ціну, то суд вказує про таке.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, листом ТОВ « АУМІ» від Блумі» від 27.12.2022 р. за вих № 01271222, то до митного органу додатково були надані документи, серед яких, зокрема, розрахунок ціни ( собівартість) постачальника № б/н від 27.12.22 р.

При цьому, згідно наявної у справі калькуляції № б/н від 27.12.2022 б/н, вбачається, що вона складена відносно ТОВ «АУМІ» та товару « Натуральна паста тахіні ОККА, 100% по 18 кг кожна, вартістю за одиницю продукції - 50 дол. США, яка включає в собі вартість продукту - 47,5 дол. США., вартість упаковки (пластикових відер) - 2 дол. США, вартість етикетки та маркування - 0,4 дол. США., піддони та палетні матеріали - 0.1 дол. США.

Згідно частини 4 статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: розрахунок ціни (калькуляцію).

Так, під калькуляцією слід розуміти визначення витрат у вартісній (грошовій) формі на виробництво одиниці або групи товарів. Відтак, оскільки такі витрати безпосередньо пов`язані з процесом виробництва товарів, то володіти такою інформацією, може виробник або пов`язані з ним особи.

Враховуючи, що дана калькуляція містить складові вартості одиниці товару відповідно до умов поставки: FCA Мерсін, Туреччина за контрактом № RAS-478-22 від 15.11.2022 р., тому посилання відповідача про можливість впливу на ціну товару відсутність умов поставки у калькуляції не має під собою жодного обґрунтованого підґрунтя.

5) Щодо відображення доводу митного органу дослівно « В копії 16.12.2022 № 22341300EX01044986 наявне посилання на E-Faturu від 07.12.2022 № 077/1, яка до митного оформлення не надавалася», то суд відмічає, що таке формулювання висновку митного органу є незрозумілим через відсутність назви документу.

При цьому, за поясненнями позивача, посилання на E-Faturu від 07.12.2022 № 077/1 має місце у експортній декларації.

Натомість, суд відмічає, що у декларації країни відправлення №22341300EX01044986 від 16.12.2022 вартість товару складає 15 000,00 дол. США, що відповідає митній декларації №22UA71U7 від 26.12.2022, умовам контракту № RAS-478-22 від 15.11.2022 р.,.а також інвойсу №RS0180 від 07.12.2022 та платіжним дорученням в іноземній валюті №21 від 18.11.2022 ( на суму 10 500,00 дол. США) та №22 від 01.12.2022 (на суму 4 500,00 дол.США.), а відтак не надання до митного оформлення E-Faturu від 07.12.2022 № 077/1, не випливає на визначення митної вартості товару.

6) Щодо позиції митного органу стосовно надання декларантом тільки довідки, що підтверджує вартість перевезення товару від 20.12.2022 б/н, яка не містить умов поставки та підпису уповноваженої особи, яка видала вищезазначену довідку, то суд вказує про таке.

Суд звертає увагу відповідача, що вказана довідка в матеріалах справи відсутня, при цьому що суд зобов`язував відповідача надати усі документи, які вплинули на прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано до суду копію довідки про транспортні витрати від 20.12.2022, яка містить підпис уповноваженої особи вказаного товариства - директора Добачевського М.М., скріплений печаткою ТОВ «Патріот Транс» ( а.с. 29).

Згідно з пунктами 6, 8 частини другої статті 53 МК України декларант має обов`язок подати документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, лише якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару.

За правилами Інкотермс-2020 поставка на умовах FCA означає, що відповідальність знімається з вантажовідправника у той момент, коли він передає товар перевізнику, найнятому покупцем. Подальші ризики за транспортування вантажу покупець несе самостійно.

При цьому всі експортні формальності і мита повинен здійснити і оплатити продавець, а витрати на доставку та митне оформлення для імпорту залишається на покупцеві.

Як встановлено судом на підтвердження такої складової митної вартості, як витрати на транспортування, крім договору купівлі - продажу №RAS-478-22 від 16.11.2022, були надані автотранспортна накладна № 829499 від 19.12.2022; договір про надання транспортно-експедиторських послуг у міжнародному сполученні №РТ-20/07/2022-2 від 20.07.2022; заявка №2 від 08.12.2022, договір про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом №РТ-12/12/2022-2 від 12.12.2022, довідка про транспортні витрати від 20.12.2022.

Суд враховує, що Митний кодекс України не визначає виду доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, а тому надана декларантом довідка про транспортні витрати від 20.12.2022., в якій вказано, що при перевезені вантажу для компанії ТОВ «АУМІ» за договором № РТ-20/07/2022-2 від 20.07.2022р. автомобілем НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , по маршруту Мерсін, Туреччина до п/п РЕНІ-ДЖЮРДЖЮЛЕШТЬ (Україна) вартість перевезення складає 34 000 грн. CMR №829499 від 19.12.2022

Отже вказане свідчить, що надані позивачем документи на підтвердження витрат на транспортування товару у сумі 34 000,00 грн, яка включена до митної вартості, є такою, що підтверджена належними доказами.

З огляду на вказане, відсутність у довідці про транспортні витрати від 20.12.2022 підпису уповноваженої особи та умов поставки не може бути підставою для коригування митної вартості товару, оскільки підтверджується як вищевказаними доказами, так і іншими, наданими до митного оформлення документами.

Щодо правомірності застосування відповідачем шостого (резервного) методу визначення митної вартості товарів при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту графи 33 цього рішення, то " … у разі, якщо митну вартість товарів не можна визначити шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 МКУ, митна вартість оцінюваних і визначена, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT)-за резервним методом. За результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом і метод визначення митної вартості - другорядний: резервний метод. З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС та встановлено, що рівень митної вартості є більшим та становить по товару № 1 6,85 дол. США/кг (МД від 05.10.2022 № UA110130/2022/017346, від 12.10.2022 № UA110130/2022/017990) ніж заявлено декларантом 2,95 дол. США/кг.»

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

У разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 №598).

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 19 червня 2018 в справі №826/6346/16 (№К/9901/36092/18), від 31 січня 2018 в справі №813/7272/13-а (К/9901/3036/18), від 02 березня 2018 по справі №804/2997/17 (К/9901/4472/17).

Між тим, як вбачається з графи 33 оскаржуваного рішення, у ньому зазначено лише дата та номер вказаної вище митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Отже, висновки відповідача щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості на підставі митної декларації є протиправним.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем необґрунтовано прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2022/200421/2 від 27.12.2022, оскільки всупереч законодавчо встановлених вимог, не було підтверджено факт обґрунтованості сумнівів у достовірності поданих позивачем відомостей про митну вартість товару та не було дотримано послідовності застосування кожного наступного методу при обґрунтованості неможливості застосування кожного з попередніх методів визначення митної вартості задекларованого позивачем товару.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Натомість контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2022/001506 від 27.12.2022 р., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 9, 10 статті 264 Митного кодексу України митний орган не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом. Відмова митного органу у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.

Частиною дванадцятою статті 264 Митного кодексу України передбачено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Таким чином, картка відмови у прийнятті митної декларації є документом, що формалізує негативне для декларанта рішення посадової особи митного органу про завершення процедури декларування товарів, заявлених до митного оформлення на підставі конкретної митної декларації.

Стаття 24 Митного кодексу України гарантує кожній особі право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митних органів до митного органу вищого рівня або до суду, якщо вважає, що такими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси, створено перешкоди для їх реалізації або на неї незаконно покладено будь-які обов`язки.

Судом встановлено, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2022/001506 від 27.12.2022 вмотивована прийняттям митним органом рішення про коригування митної вартості №UA500500/2022/200421/2 від 27.12.2022, неправомірність якого знайшла підтвердження в ході розгляду справи, а тому суд вважає, що картка відмови також є протиправною та підлягає скасуванню.

VII. Висновок суду.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. ( ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість митний орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню резервного методу.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позову.

VIII. Розподіл судових витрат.

Згідно положень ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо розподілу судових витрат в частині судового збору.

Відповідно до вимог частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа лише у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень.

Як встановлено судом, позивачем сплачено судовий збір в сумі 5 368,00 грн., що підтверджується платіжними документами № 2503, 2504 від 12.01.2023 р.

З огляду на викладене та враховуючи, що судом задоволено вимоги позивача в повному обсязі, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 5 368,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці.

Щодо розподілу судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу в сумі 18 000,00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст.134 КАС України).

Згідно із ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 4 ст.134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. (ч. 5 ст.134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 6 ст.134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 7 ст.134 КАС України).

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відтак, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.03.2023 року по справі № 640/16295/21.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 72 КАС України).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження надання адвокатом професійної правничої допомоги позивачу, останній надав суду

1) договір № 28/12/22 від 28.12.2022 р. про надання правової допомоги, укладений що між ТОВ «АУМІ» та Адвокатським об`єднанням «Едвайзерс», за умовами якого

- Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу на умовах, передбачених даним Договором. Обсяг необхідної правової допомоги та її вартість узгоджується сторонами у додаткових угодах до даного договору. ( пункт 1.1. договору);

- За результатами надання професійної правничої допомоги Виконавець складає звіт щодо наданих послуг. В звіті вказується обсяг фактично наданої Виконавцем допомоги та її вартість. Надання правової допомоги Виконавцем здійснюються на умовах передплати на підставі рахунку Виконавця. Обсяг правової допомоги Виконавця сплачується із розрахунку: 2 100,00 грн./година роботи адвоката, 18 000 грн. представництво в суді першої інстанції. ( пункти 3.1- 3.3 договору)

2) Додаткову угоду № 1 від 28.12.2022 року до вказаного договору, укладену між ТОВ «АУМІ» та Адвокатським об`єднанням «Едвайзерс», якою передбачено,

- Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу по представництву інтересів Замовника у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції у справі про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів Одеської митниці від 27.12.2022 року № UA500500/2022/200421/2 та картки відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №ІUA500500/2022/001506 від 27.12.2022 року. ( пункт 1 цієї угоди)

- сторони домовилися, що вартість послуг Виконавця за даною Додатковою угодою складає, за представництво інтересів Замовника у суді першої інстанції - 18 000 грн. (вісімнадцять тисяч)грн. ( пункт 2.1. цієї угоди)

3) рахунок на оплату №120 від 29.12.2022 щодо надання правової допомоги з судового представництва в суді першої інстанції в сумі 18 000,00 грн.

4) банківську виписку з особового рахунку АО «Едвайзерс» за 29.12.2022 на суму 18 000,0 грн. ( а.с. 73-77)

При цьому, суд зауважує, що всупереч пункту 3.1. договору № 28/12/22 від 28.12.2022 р. про надання правової допомоги, відсутній звіт щодо наданих послуг, яким визначається обсяг фактично наданої Виконавцем допомоги та її вартість.

Разом з тим суд приймає до уваги правовий висновок Верховного Суду у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі №826/841/17, згідно якого метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Крім того, заперечуючи проти задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, митний орган зазначив, що гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 18 000, 00 грн. є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співрозмірності.

З огляду вказане та враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена позивачем, надавши оцінку співмірності суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, суд вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача в розмірі 5 000,00 грн. за представництво Адвокатського об`єднання «Едвайзерс» у суді першої інстанції. При цьому, указаний розмір витрат також зумовлений об`єктивною тривалістю часу, яку мав витратити адвокат під час складання позовної заяви з урахуванням того, що предмет спору у даній справі не є складним, містить судову практику зі спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних.

Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, -

вирішив:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Аумі (місце знаходження: 65012, м. Одеса, вул. Отрадна, буд. 8; ) до Одеської митниці (65078, Одеська обл., м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, буд. 21, А; ) про визнання протиправним та скасування картки відмови та рішення про коригування митної вартості товарів - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500500/2022/001506 від 27.12.2022 р.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2022/200421/2 від 27.12.2022.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці (65078, Одеська область, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, будинок №21А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Аумі (місце знаходження: 65012, м. Одеса, вул. Отрадна, буд. 8, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 5 368,00 ( п`ять тисяч триста шістдесят вісім грн. 00 коп.) гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці (65078, Одеська область, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, будинок № 21А, ) на користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 ( п`ять тисяч) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна