Справа № 500/662/23
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2023-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/662/23

14 квітня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області, в якому просила:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо призначення та виплати підвищення як члену сім`ї репресованих, яких було примусово виселено, в сумі 43,52 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 та відмову в нарахуванні і виплаті підвищення до її пенсії за п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови зарахувати час перебування в засланні ОСОБА_2 з 14.06.1952 по 13.05.1957, яка перебувала на спецпоселенні і згодом реабілітована, в потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити нарахування і виплату підвищення пенсії в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком згідно п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, починаючи з 01.11.2022, та здійснити перерахунок стажу роботи згідно зі ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зі ст.6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» з 01.11.2022 як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 14.06.1952 по 13.05.1957 і до настання обставин, з якими Закон пов`язує зміну чи припинення таких виплат.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачка отримує пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» позивачка визнана реабілітованою особою, що підтверджується посвідченням ТЕ № НОМЕР_1 . Позивачка має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Відповідно до довідки від 31.03.2013 №18/Г-9 про реабілітацію, яка видана управлінням міністерства внутрішніх справ російської федерації по архангельській області, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Котлас Архангельської області та є донькою ОСОБА_4 , 1923 року народження, репресованої в 1945 році органами УМВС Львівської області, висланої на спецпоселення в Архангельську область як член сім`ї учасника УПА-ОУН. ОСОБА_3 як така, що перебувала на спецпоселенні разом з репресованою за політичними мотивами мамою, визнана такою, що зазнала переслідувань від політичних репресій та реабілітована.

Позивачка вважає, що на неї розповсюджується дія Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» і вона як особа, що необґрунтовано зазнала політичних репресій, повинна отримувати підвищення до пенсії передбачене пунктом г статті 77 Закону №1788-XII у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, а її стаж має обраховуватися у потрійному розмірі.

На звернення позивачки до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з вимогою щодо здійснення перерахунку пенсії та стажу, відповідач надав відмову. Вважаючи таку відмову протиправною, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 06.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановивши строк для подання відзиву на позов - п`ятнадцять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

21.03.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що статтею 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, необґрунтовано репресованим і згодом реабілітованим, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі. Також, статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що депортованим особам, які знаходилися на спецпоселенні (період якого визначається з моменту депортації до моменту зняття режиму спецпоселень включно) період роботи на спецпоселенні зараховується до страхового стажу для призначення пенсії у потрійному розмірі.

Разом з тим, стверджує, що позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою відповідно до Закону України "Про звернення громадян", а не відповідно до закону, у якій просила здійснити перерахунок пенсії згідно пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зазначено, що звернення позивача було розглянуто в порядку Закону України "Про звернення громадян" оскільки позивач не зверталась із заявою за формою згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1).

Також вказують, що у матеріалах пенсійної справи позивачки відсутні документи у яких зазначено дані про період роботи, протягом якого вона перебувала під вартою, у місцях позбавлення волі та засланні або період перебування на спецпоселенні, тому зарахувати стаж у потрійному розмірі немає правових підстав.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у позовній заяві та відзиві на позовну заяву, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 13 серпня 1974 року, ОСОБА_5 після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище чоловіка ОСОБА_6 .

Відповідно до довідки Управління внутрішніх справ Львівської області від 25.08.1992 року №4/5-17090-як громадяни ОСОБА_7 , 1897 р.н., ОСОБА_8 , 1899 р.н., ОСОБА_9 , 1923 р.н., ОСОБА_10 , 1877 р.н., ІНФОРМАЦІЯ_2 із села Заболотівці Жидачівського району Львівської області за рішенням органів НКВС виселені на спецпоселення в Архангельську область, з якого звільнені 13.05.1957 року. На підставі ст.3 Закону Української РСВ від 17.04.1991 року «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» вищевказані особи - реабілітовані.

Відповідно до довідки від 31.03.2013 №18/Г-9 про реабілітацію, яка видана управлінням міністерства внутрішніх справ російської федерації по архангельській області, ОСОБА_11 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Котлас Архангельської області та є донькою ОСОБА_4 , 1923 року народження, репресованої в 1945 році органами УМВС Львівської області, висланої на спецпоселення в Архангельську область як член сім`ї учасника УПА-ОУН. ОСОБА_3 як така, що перебувала на спецпоселенні разом з репресованою за політичними мотивами мамою, визнана такою, що зазнала переслідувань від політичних репресій та реабілітована.

Тобто, ОСОБА_1 перебувала у засланні на спецпоселенні з 14.06.1952 до 13.05.1957.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» №962-ХІІ (далі - Закон №962-ХІІ) позивачка визнана реабілітованою особою, що підтверджується посвідченням НОМЕР_3 . Відповідно до цього посвідчення позивачка має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №962-ХІІ.

09.11.2022 позивачка звернулася до відповідача із заявою здійснити їй перерахунок і виплату підвищення до пенсії, як репресованій та у подальшому реабілітованій особі у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 01.11.2022, і здійснити їй перерахунок стажу за час перебування в засланні у потрійному розмірі згідно статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статті 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

До заяви додано копії наступних документів: посвідчення реабілітованої ОСОБА_1 , свідоцтво про одруження батьків, свідоцтво про народження ОСОБА_12 , довідка про реабілітацію матері, свідоцтва про одруження позивачки.

Листом від 28.11.2022 №3897-4072/М-02/8-1900/22 відповідач відмовив позивачці в нарахуванні та виплаті підвищення до її пенсії за п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком та у перерахунку стажу за час перебування в засланні у потрійному розмірі. Підставою відмови зазначено, що позивачка зазнала політичних репресій як член сім`ї, яку було примусово переселено, і їй проводиться виплата підвищення членам сімей репресованих, яких було примусово переселено, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» в розмірі 43,52 грн.

Крім цього, вказав, що згідно ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» депортованим особам, які знаходилися на спецпоселенні, період роботи на спецпоселенні зараховується до страхового стажу для призначення пенсії у потрійному розмірі. Оскільки в матеріалах пенсійної справи позивача відсутні документи, у яких зазначено дані про період роботи, протягом якого позивач перебувала у місцях позбавлення волі та засланні, або період перебування на спецпоселенні, тому, зарахувати стажу потрійному розмірі немає правових підстав.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні від 17.04.1991 №962-XII (далі - Закон №962-XII), дія якого поширюється на осіб, необґрунтовано засуджених судами України або репресованих на території республіки іншими державними органами в будь-якій формі, включаючи позбавлення життя або волі, переселення в примусовому порядку, вислання і заслання за межі республіки, позбавлення громадянства, примусове поміщення до лікувальних закладів, позбавлення чи обмеження інших громадянських прав або свобод з мотивів політичного, соціального, класового, національного і релігійного характеру.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років №2325-VIII від 13.03.2018 внесено ряд суттєвих змін до Закону №962-ХІІ, а також викладено в новій редакції, зокрема, назву закону Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, преамбулу та ст.1, 3, 6 Закону №962-ХІІ.

Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги, передбачені Законом №962-ХІІ.

Із порівняльного аналізу редакцій статті 6 вказаного Закону слідує, що частина перша статті 6 Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років із змінами внесеними Законом №2325-VIII передбачає надання пільг всім реабілітованим відповідно до цього Закону громадянам, без диференціації залежно від підстави, за якою особу було реабілітовано, як це було передбачено в редакції Закону, яка діяла до 05.05.2018.

Відповідно до статті 6 Закону №962-XII, реабілітованим, які мають право на передбачені цим Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Видача цього посвідчення проводиться за місцем проживання виконавчими комітетами відповідних місцевих Рад народних депутатів.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачка має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №962-XII.

Відповідно до пункту "г" частини 1 статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 01.11.1991 року №1788-XII, призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Частиною 1 статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Пунктом 6 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV визначено, що до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом №1788-ХІІ. Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Водночас, нормами підпункту 2 пункту 4 Постанови №654 установлено, що з 1 вересня 2008 року громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Стаття 8 Конституції України гарантує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону №1788-ХІІ, який має вищу юридичну силу, а не підпункту 2 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян №654 від 16.07.2008, зважаючи на те, що остання звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Аналогічні правові висновки у подібних правовідносинах викладені Верховним Судом у постановах від 09.04.2020 у справі №446/1525/16-а, від 04.03.2020 у справі №446/1566/16-а, від 16.01.2020 у справі №446/1535/16-а, від 24.10.2019 у справі №446/1526/16-а, від 02.10.2019 у справі №446/1542/16-а.

Судом встановлено, що згідно довідки від 31.03.2013 №18/Г-9 про реабілітацію, яка видана управлінням міністерства внутрішніх справ російської федерації по архангельській області, ОСОБА_11 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Котлас Архангельської області та є донькою ОСОБА_4 , 1923 року народження, репресованої в 1945 році органами УМВС Львівської області, висланої на спецпоселення в Архангельську область як член сім`ї учасника УПА-ОУН. ОСОБА_3 як така, що перебувала на спецпоселенні разом з репресованою за політичними мотивами мамою, визнана такою, що зазнала переслідувань від політичних репресій та реабілітована.

Тобто, ОСОБА_1 перебувала у засланні на спецпоселенні з 14.06.1952 до 13.05.1957.

Отже, ОСОБА_1 є репресованою особою, яку реабілітовано, що надає їй право на підвищення призначеної пенсії відповідно до вимог пункту г частини першої статті 77 Закону №1788-XII. Наявність такого права гарантується статтею 46 Конституції України.

При цьому суд зауважує, що позивачку було визнано саме репресованою особою, яку в подальшому було реабілітовано, а не визнано членом сім`ї реабілітованої особи.

Посилання пенсійного органу на те, що заява позивача від 09.11.2022 розглянута ним в порядку Закону України "Про звернення громадян" оскільки позивач не зверталась із заявою за формою згідно Порядку №22-1 суд не приймає до уваги оскільки у листі-відповіді від 28.11.2022 №3897-4072/М-02/8-1900/22 відповідач відмовив позивачці в нарахуванні та виплаті підвищення до її пенсії за п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком та у перерахунку стажу за час перебування в засланні у потрійному розмірі.

Зокрема, підставою відмови зазначено, що позивачка зазнала політичних репресій як член сім`ї, яку було примусово переселено, і їй проводиться виплата підвищення членам сімей репресованих, яких було примусово переселено, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» в розмірі 43,52 грн.

Крім цього, вказав, що оскільки в матеріалах пенсійної справи позивача відсутні документи, у яких зазначено дані про період роботи, протягом якого позивач перебувала у місцях позбавлення волі та засланні, або період перебування на спецпоселенні, тому, зарахувати стажу потрійному розмірі немає правових підстав.

Також слід зазначити, що на підставі поданої заяви та документів з 03.10.2022 позивачу перераховано пенсію та нараховано надбавку як члену сім`ї реабілітованих в розмірі 43,52 грн, що свідчить про розгляд звернення позивача про перерахунок пенсії по суті.

При цьому суд зауважує, що позивачку було визнано саме репресованою особою, яку в подальшому було реабілітовано (довідка про реабілітацію від 31.03.2013 була додана до заяви), а не визнано членом сім`ї реабілітованої особи.

У листі-відповіді від 28.11.2022 №3897-4072/М-02/8-1900/22 відповідач не вказував позивачу, що останній звернувся не у встановленому порядку, як і не запропоновано подати заяву про перерахунок пенсії за формою згідно Додатку1 до Порядку №22-1.

Таким чином, розглядаючи по суті звернення позивача про перерахунок пенсії (підвищення у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком) та зарахування стажу у потрійному розмірі як репресованій особі, відповідачем здійснено перерахунок, однак нараховано надбавку як члену сім`ї реабілітованих в розмірі 43,52 грн, що суперечить матеріалам справи.

У підвищенні пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком та зарахуванні стажу у потрійному розмірі як репресованій особі відповідачем відмовлено з мотивів які наведено вище.

Відтак, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у проведенні перерахунку підвищення пенсії в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком, згідно п. г ст.77 Закону України Про пенсійне забезпечення є протиправними, а тому право позивача на перерахунок підвищення пенсії в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком підлягає відновленню шляхом зобов`язання відповідача здійснити відповідний перерахунок пенсії позивача.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку стажу роботи позивача як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій (заслання), у відповідності до статті 58 Закону №1788-XII та зобов`язати здійснити перерахунок стажу роботи у потрійному розмірі за час відбування покарання у засланні з 14.06.1952 по 13.05.1957, то суд зазначає наступне.

Відповідно до визначення, яке міститься у статті 1 Закону №962-XII, заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону №962-XII реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Також статтею 58 Закону №1788-XII в редакції передбачено, що громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Отже, законодавством передбачено зарахування стажу перебування в засланні особі, яка була виселена на спецпоселення і в подальшому реабілітована, в потрійному розмірі.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачка в період з 14.06.1952 по 13.05.1957 перебувала на спецпоселенні в Архангельській області на підставі рішення органів НКВС.

За визначенням статті 1-1 Закону №962-XII, заслання примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

На підставі встановленого, період перебування позивачки на спецпоселенні з 14.06.1952 по 13.05.1957 підлягає зарахуванню до стажу її роботи у потрійному розмірі, а відтак, відповідач протиправно відмовив позивачці у проведенні відповідного перерахунку стажу її роботи як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій (заслання).

Відповідно до частини четвертої статті 45 Закону №1058- IV перерахунок призначеної пенсії провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15- числа; у разі настання - обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Позивачка звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 09.11.2022.

З огляду на наведене, з 01.11.2022 у позивачки виникло право на перерахунок та виплату їй пенсії з урахуванням передбаченого пунктом «г» статті 77 Закону №1788-ХІІ підвищення, а також право на перерахунок стажу роботи згідно з статтею 58 Закону України «Про пенсійна забезпечення», зі статтею 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 14.06.1952 по 13.05.1957.

Належним способом захисту прав позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку стажу роботи позивача як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій (заслання), у відповідності до статті 58 Закону №1788-XII та зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок стажу роботи згідно статті 58 Закону №1788-XII із застосуванням пільги по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час відбування покарання у засланні з 14.06.1952 по 13.05.1957 на підставі Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років від 17.04.1991 №962-XII.

Перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення, дії суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі не дотримані, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України, не обґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, з огляду на задоволення позову, на користь позивачки необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судовий збір в розмірі 1073,60 грн, сплачений згідно з квитанцією № від 28.02.2023.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у проведенні розрахунку підвищення пенсії ОСОБА_1 та невиплати їй підвищення пенсії, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій, у розмірі, передбаченому пункту «г» статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення, із розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні стажу роботи, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій (заслання), у відповідності до статті 58 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок підвищення пенсії ОСОБА_1 в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком, згідно пункту «г» статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення, починаючи з 01.11.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок стажу роботи ОСОБА_1 згідно зі статтею 58 Закону України Про пенсійне забезпечення з 01.11.2022 як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час відбування покарання у засланні з 14.06.1952 по 13.05.1957 на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» №2325-VIII від 13.03.2018.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 14 квітня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3,м. Тернопіль,46001 );

Головуючий суддя Баб`юк П.М.