Справа № 160/7260/23
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
12 квітня 2023 р.Справа №160/7260/23
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кадникова Г.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову у справі за його позовом до відповідача-1: Міністерства оборони України, відповідача-2: Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, заявник) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про:
- визнання протиправним та скасування наказів №465-РС від 05.10.2022 року Міністерства оборони України (далі - відповідач-1) про увільнення ОСОБА_2 від займаної посади в Військовій частині НОМЕР_1 і призначення ОСОБА_1 на посаду в Військовій частині НОМЕР_2 ;
- визнання протиправним та скасування наказу №243 від 06.11.2022 року Військової частини НОМЕР_1 (далі - ВЧ НОМЕР_1 , відповідач-2) про виключення ОСОБА_1 із списків особового складу та всіх видів забезпечення;
- зобов`язання ВЧ НОМЕР_3 поновити позивача на посаді, яку він займав до переміщення в Військовій частині НОМЕР_1 з 06.11.2022 року;
- звернення рішення до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді, яку він займав до переміщення в Військовій частині НОМЕР_1 .
Разом із позовною заявою подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони Міністерству оборони України, ВЧ НОМЕР_1 , іншим військовим частинам вчиняти дії по переміщенню позивача до інших військових частин, військових формувань до набрання рішенням суду законної сили по цій справі, за виключенням випадків виконання бойових наказів чи бойових розпоряджень від військової частини НОМЕР_1 .
В обґрунтування заяви позивач зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову матиме наслідком неможливість поновлення його прав за рішенням суду.
Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали адміністративного позову, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Порядок розгляду заяви про забезпечення позову врегульовано статтею 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до ч.1 ст.154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.3 ст.154 КАС України у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.
У зв`язку з відсутністю виняткових обставини, які унеможливлюють розгляд заяви про забезпечення позову без участі сторін, суд вважає за можливе розглянути її без проведення судового засідання.
Відповідно до вимог статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Відповідно до положень частини 2 статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів задля створення можливості реального виконання у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача (заявника).
Вищезазначені підстави є оціночними, а тому містять небезпеку застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до негативних правових наслідків для позивача (заявника) та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.
Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.
Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до вирішення спору по суті, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом. Підстави для забезпечення позову повинні бути доведені відповідними доказами.
У зв`язку з цим, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач (заявник), співмірним з позовними вимогами та чи відповідає він меті і завданням правового інституту забезпечення позову.
При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, а також застосовані у дозволений законодавством спосіб.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дотримання дозволеного законодавством способу забезпечення позову.
Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.
Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В силу статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову обов`язок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної протиправності, небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка заявляє клопотання.
Розглядаючи заяву ОСОБА_1 разом з доданими документами суд приходить до висновку, що забезпечення позову звернуто до широкого осіб, а тому, забезпечення позову визначеним заявником шляхом може стосуватися прав, свобод та законних інтересів інших осіб, які не визначені учасниками, що суперечить ч.2 ст.152 КАС України.
Зі змісту оспорюваних наказів встановлено, зокрема, що ОСОБА_1 , кулеметника 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 вважати таким, що справи та посаду здав 06.11.2022 року і вибув для подальшого проходження військової служби в окремому розпорядженні командира 3 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних сил України.
Однак, доводи заявника про не погодження з оскаржуваними наказами, який на його думку винесено з порушенням чинного законодавства, не вказують на очевидність ознак протиправності рішень суб`єктів владних повноважень, що є предметом судового оскарження. А судження заявника щодо цього мають оціночний, тобто суб`єктивний характер. Доказів, які б свідчили про очевидну протиправність оскаржуваних наказів, суду не надано.
Очевидна протиправність прийнятих наказів має вказувати на такі обставини, що не потребують детального з`ясування чи додаткового доказування.
Встановлення ж протиправності чи обґрунтованості оскаржуваних наказів, що є предметом спору, потребує доведення позивачем та встановлення судом шляхом повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх зібраних доказів при розгляді справи по суті.
Поряд з цим, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 10 частини третьої статті 151 КАС України, в редакції Закону України від 08.07.2022 № 2359-ІХ, чинній з 27.07.2022, не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Таким чином, повноваження суду обмежені у застосуванні заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Як зазначено в ухвалі вище, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Оскільки, в оскаржуваних наказах йдеться про вибуття позивача для подальшого проходження військової служби до 3 окремої штурмової бригади Сухопутних військ Збройних Сил України, а позивач у якості забезпечення позову просить заборонити вчиняти дії по його переміщенню до інших військових частин, військових формувань, то фактично йдеться про зупинення реалізації оскаржуваного наказу.
Крім того, пунктом 5 частини третьої статті 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.
Разом з цим, заявник просить забезпечити позов шляхом заборони прийняття наказів по особовому складу та по стройовій частині як відповідачу, так невизначеному колу військових частин.
Однак, такі накази не є предметом заявленого спору.
Зважаючи на викладене, зміст заяви про забезпечення позову не дозволяє дійти переконливого висновку про очевидну протиправність оскаржуваного наказу та існування обставин, які згідно положень статтею 150 КАС України є підставою для забезпечення позову, оскільки заявником жодних доказів, у розумінні статей 73, 76 Кодексу адміністративного судочинства України, на підтвердження існування очевидної протиправності прийнятого наказу, небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника до ухвалення судового рішення в адміністративній справі, а також того, що відновлення прав без вжиття заходів забезпечення позову стане неможливим, суду надано не було.
За таких обставин, наведені доводи у межах поданої заяви про забезпечення позову не є достатніми та обґрунтованими, у зв`язку із чим суд доходить висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
З огляду на викладене, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.150, 151, 154, 241, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову у справі за його позовом до відповідача-1: Міністерства оборони України, відповідача-2: Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Копію ухвали надіслати:
- позивачу за електронною адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 , засобами мобільного зв`язку.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова