Справа № 202/1330/22
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2023 року Справа № 202/1330/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) до відповідача 1: ОСОБА_1 , до відповідача 2: ОСОБА_2 , до відповідача 3: ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди в порядку регресу, -
24 березня 2022 року Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (далі позивач, управління юстиції) звернулося до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача 1: ОСОБА_1 (далі відповідач 1, ОСОБА_1 ), до відповідача 2: ОСОБА_2 (далі відповідач 2, ОСОБА_2 ), до відповідача 3: ОСОБА_3 (далі відповідач 3: ОСОБА_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна казначейська служба України (далі - третя особа), в якій позивач просить:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до наказу Головного управління юстиції у Дніпропетровській області №260/8 від 09.04.2014 року, на виконання вимог доручення Міністерства юстиції України від 24.02.2014 року №2216-0-33-14/13.2 «Щодо проведення позапланової перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 під час виконання ним повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_5 » було створено комісію для проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 у складі: ОСОБА_3 - в.о. начальника відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, Безручка Максима Вікторовича - головного спеціаліста відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, Астаніної Ірини Леонідівни - провідного спеціаліста відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Дніпропетровській області. В період з 18.04.2014 року по 23.04.2014 року вказаними особами була проведена перевірка діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 . За результатами перевірки вказаними членами комісії було складено довідку №47-Д від 23.04.2014 року, котрою встановлено, що арбітражним керуючим ОСОБА_4 під час виконання повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_5 порушено вимоги Закону №784-ХІV та Закону №2171-ХII. Враховуючи надані арбітражним керуючим заперечення на довідку №47-Д, спеціалістами відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, а саме членами комісії: Давиденком Г.Л., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , було складено Акт №47-А від 06.05.2014 року позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 , в якому викладено, встановлені відповідачами порушення ОСОБА_4 допущені під час виконання ним повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_5 . Членами комісії, відповідачами у справі, стверджено факт недотримання арбітражним керуючим ОСОБА_4 під час виконання повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_5 вимог частини 6 ст. 3-1 Закону №784-14 щодо зобов`язання арбітражного керуючого при реалізації свої прав та обов`язків діяти сумлінно та розумно з урахуванням інтересів боржника та його кредиторів, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та його кредиторів.
Наказом Головного управління юстиції у Дніпропетровській області №261/8 від 09.04.2014 року, на виконання вимог доручення Міністерства юстиції України від 24.02.2014 року №3905-0-33-14/13.2 «Щодо проведення позапланової перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 під час виконання ним повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_6 » було створено комісію для проведення позапланової невиїзної перевірки, в склад якою увійшли відповідачі у справі, визначено строк проведення перевірки з 22 по 24 квітня 2014 року. За результатами перевірки відповідачами, як членами комісії, встановлено, допущені порушення ОСОБА_4 , вимог Закону №4212-VI при здійсненні реалізації майна ФОП ОСОБА_6 арбітражним керуючим Колошиним В.П., вимог Закону №784-14, про що було викладено в довідці №50-Д від 24.04.2014 року. Враховуючи надані арбітражним керуючим заперечення на довідку №50-Д, спеціалістами відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, членами комісії Давиденком Г.Л., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , було складено Акт №50-А від 07.05.2014 року позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 .. Відповідачами в Акті №50-А стверджено, що виявлені під час перевірки факти свідчать про недотримання арбітражним керуючим під час виконання повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_6 вимог Закону №784-14. 23.05.2014 року відділом регулювання та контролю професійної діяльності арбітражних керуючих Управління з питань Департаменту нотаріату та банкрутства до Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих були направлені подання №143 та №144 про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення на підставі Актів №47-А і №50-А. На засіданні Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих до ОСОБА_4 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого на підставі вищевказаного подання. Наказом Міністерства юстиції України №1004/5 від 23.06.2014 року було анульовано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого, видане ОСОБА_4 . Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2014 року визнано протиправним наказ Міністерства юстиції України №1004/5 від 23.06.2014 року в частині анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 та зобов`язано Міністерство юстиції України відновити арбітражному керуючому ОСОБА_4 дію свідоцтва на здійснення діяльності арбітражного керуючого №582 від 23.03.2013 року та внести до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України інформацію щодо відновлення арбітражному керуючому ОСОБА_4 дії свідоцтва на здійснення діяльності арбітражного керуючого №582 від 23.03.2013 року. Зазначена постанова залишена без змін Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2015 року.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2019 року у справі №202/12077/19 задоволено позов ОСОБА_4 до держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 в т.ч. спричинену моральну шкоду у розмірі 36000 грн.

Державною казначейською службою України на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2019 року 13.08.2021 року здійснено безспірне списання на користь ОСОБА_4 36000 грн. Позивач вважає, що помилковість встановлених відповідачами, як членами комісії, порушень в діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 стало наслідком винесення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська рішення у справі №202/12077/19, котрим стягнуто з державного бюджету України на користь ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 36000 грн., чим державі спричинено матеріальну шкоду. Тому, посилаючись на положення ст.ст. 1167,1174,1191 ч.4 ЦК України просив стягнути солідарно з відповідачів на користь Державного бюджету України 36000 грн. і судовий збір у розмірі 2481 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2022 року було відкрито провадження у вказаній справі.

Відповідачем 1 ОСОБА_1 був поданий відзив на позовну заяву.

Так, відповідач 1, заперечуючи проти позову, зазначив, що дорученням Міністерства юстиції України від 24.02.2014 року №2216-0-33-14/13.2 зобов`язано Головне управління юстиції у Дніпропетровській області провести позапланову перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 в період з 18.04.2014 року по 23.04.2014 року у складі: ОСОБА_3 - в.о. начальника відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, Безручка Максима Вікторовича - головного спеціаліста відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, Астаніної Ірини Леонідівни - провідного спеціаліста відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Дніпропетровській області. За результатами перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 комісією складено Акт №47-А від 06.05.2014 року. Листом від 13.05.2014 року №10-47/2810 за підписом заступника начальника Головного управління юстиції у Дніпропетровській області направлено пропозицію до Міністерства юстиції України Департаменту нотаріату та банкрутства щодо внесення на розгляд до Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих подання щодо застосування дисциплінарного стягнення до арбітражного керуючого ОСОБА_4 . Дорученням Міністерства юстиції України від 24.02.2014 року №3905-0-33-14/13.2 зобов`язано Головне управління юстиції у Дніпропетровській області провести позапланову перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 з питань, зазначених в скарзі представника ТОВ «Кей-Колект». На підставі вказаного доручення Головним управлінням юстиції у Дніпропетровській області видано наказ від 09.04.2014 року №261/8, яким створено комісію для проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 в період з 12.04.2014 року по 24.04.2014 року у складі: ОСОБА_3 - в.о. начальника відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, Безручка Максима Вікторовича - головного спеціаліста відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 - провідного спеціаліста відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Дніпропетровській області. За результатами перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 комісією складено Акт №50-А від 07.05.2014 року. Листом від 13.05.2014 року №10-47/2811 за підписом заступника начальника Головного управління юстиції у Дніпропетровській області направлено пропозицію до Міністерства юстиції України Департаменту нотаріату та банкрутства щодо внесення на розгляд до Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих подання щодо застосування дисциплінарного стягнення до арбітражного керуючого ОСОБА_4 . Відповідач 1 - ОСОБА_1 зазначає, що у вищезазначених актах перевірки, а також в поданнях Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області до Міністерства юстиції України відсутнє жодне посилання щодо анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 . Відповідно до протоколу Дисциплінарної комісії від 12.06.2014 року останньою до Міністерства юстиції України були направлені подання за номерами 58 і 59 від 16.06.2014 року про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора). Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2014 року №1004/5 було анульовано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), видане ОСОБА_4 . Відповідач 1 зазначає, що саме Дисциплінарна комісія встановлює наявність в діях арбітражного керуючого дисциплінарного проступку та приймає рішення про можливість та доцільність застосування певного виду дисциплінарного стягнення. В силу приписів ст. 107 Закону № 2343-ХІІ безпосередньо стягнення накладаються Державним органом з питань банкрутства Міністерством юстиції України за подання дисциплінарної комісії. Отже, відповідач 1 вважає, що позивачем не доведено, що саме з його, як відповідача, вини заподіяно матеріальну шкоду державі. Крім того, ним зазначено, що згідно частини четвертої ст. 1191 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, мають право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди). Отже, відшкодування виплат, пов`язаних із відшкодуванням моральної шкоди, не може бути підставою для пред`явлення державної зворотної вимоги (регресу) навіть до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, пов`язаного з відшкодуванням моральної шкоди. Тому просив відмовити у задоволені позову.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Так, у зазначеному вище рішенні Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська дійшов висновку, що позивачем не доведено, не надано доказів вини відповідачів у завданні матеріальної шкоди позивачеві, що надає право на відшкодування в порядку регресу відповідно до положень ч. 4 ст. 1191 ЦК України.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2023 року апеляційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) задоволено частково.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 вересня 2022 року скасовано.

Закрито провадження у справі за позовом Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) до ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди в порядку регресу.

Так, у зазначеній вище постанові Дніпровський апеляційний суд встановив, що згідно наказів ГУЮ у Дніпропетровській області Міністерства юстиції України, які містяться у справі, відповідачі займали посаду державних службовців у Міністерстві юстиції України у відповідності до вимог статті 3 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Таким чином відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, а також визначення правового статусу державного службовця, регулюються цим Законом (частина 2 статті 5 Закону України «Про державну службу»). Підстави та порядок притягнення державного службовця до дисциплінарної та майнової відповідальності врегульовано розділом VIII Закону України «Про державну службу», як у чинному законі, так і в редакції Закону, що поширювався на правовідносини в момент їх виникнення. Отже, відповідачі, перебуваючи на посаді державних службовців, у період здійснення ними повноважень, пов`язаних з виконанням завдань і функцій державних службовців, згідно позиції позивача, спричинили шкоду державі в особі Міністерства юстиції України у зв`язку з відшкодуванням моральної шкоди арбітражному керуючому ОСОБА_4 , що підлягає відшкодуванню у порядку визначеному розділом VIII спеціального Закону України «Про державну службу». Законом «Про державну службу», який є спеціальним у спірних правовідносинах, визначено для держави (в особі суб`єкта владних повноважень) право зворотної вимоги (регресу) у разі заподіяння шкоди державним службовцем. Однак, в такому випадку державний службовець несе матеріальну відповідальність лише за шкоду, яка умисно заподіяна його протиправною діяльністю або бездіяльністю. Отже, для притягнення державного службовця до матеріальної відповідальності необхідно встановити: -неналежне виконання державним службовцем посадових обов`язків; -факт заподіяння шкоди; -причинний зв`язок між неналежним виконанням посадових обов`язків і заподіяною шкодою; - вину державного службовця. Отже, у випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби. За умовами дійсного спору, вина відповідачів у спричиненні матеріальної шкоди не була встановлена жодним рішенням суду, тобто остання підлягає встановленню під час вирішення дійсного спору. Колегія суддів наголосила, що згідно встановленої судової практики, а також норм чинного законодавства, вирішуючи питання щодо відшкодування шкоди спричиненої працівниками в порядку регресу обов`язковим є встановлення якими неправомірними діями її заподіяно, чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди, в чому полягала його вина тощо. Так, звертаючись до суду із дійсним позовом позивач зводить своє обґрунтування позовних вимог до доведення вини відповідачів у спричиненні шкоди, посилаючись на спеціальне законодавство, що регулює їх діяльність, зазначаючи про вимоги, які останніми були порушені. Отже, цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби. З огляду на зазначене, за своїм суб`єктним складом, предметом спору, обраним позивачем способом захисту порушених прав та характером спірних правовідносин спір в цій справі є публічно-правовим і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Таким чином, колегія суддів прийшла до переконання, що суд першої інстанції порушив предметну юрисдикцію спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2023 року повідомлено Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), що розгляд даної категорії справ віднесено до юрисдикції адміністративного суду. Роз`яснено Південно-Східному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м.Дніпро) право, протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови, звернутися до Дніпровського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03.02.2023 року заяву Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про направлення справи за встановленою юрисдикцією задоволено.

Передано справу за позовом Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) до ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди в порядку регресу за встановленою юрисдикцією до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

07.02.2023 року справа №202/1330/22 надійшла на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу передано на розгляд судді Неклеса О.М.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2023 року прийнято до провадження адміністративну справу №202/1330/22 за позовом Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) до ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди в порядку регресу.

Відкрито провадження у справі №202/1330/22.

Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

10.03.2023 року від відповідача 1 - ОСОБА_1 був поданий відзив на позовну заяву.

Так, відповідач 1, заперечуючи проти позову, зазначив, що дорученням Міністерства юстиції України від 24.02.2014 №2216-0-33-14/13.2, Головним управлінням юстиції у Дніпропетровській області (далі - ГУЮ у Д/о) видано наказ від 09.04.2014 №260/8, яким створено комісію для проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 у складі: ОСОБА_3 - голова комісії; ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 . За результатами перевірки складено акт № 47-А від 06 травня 2014 року. На підставі дорученням Міністерства юстиції України від 24.02.2014 №3905-0-33- 14/13.2, ГУЮ у Д/о видано наказ від 09.04.2014 №261/8, яким створено комісію для проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 у вищезазначеному складі. За результатами перевірки складено акт № 50-А від 07 травня 2014 року. В вищезазначених актах перевірки, а також в поданнях Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області до Міністерства юстиції України відсутнє жодне посилання щодо анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 23 травня 2014 року відділом регулювання та контролю професійної діяльності арбітражних керуючих Управління з питань банкрутства Департаменту нотаріату та банкрутства до Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (далі - Дисциплінарна комісія) були направлені подання №143 та №144 про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення на підставі актів №50-А та №47-А. Дисциплінарною комісією вирішено застосувати до арбітражного керуючого ОСОБА_4 дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого. Відповідно до протоколу Дисциплінарної комісії від 12.06.2014, Дисциплінарною комісією до Міністерства юстиції України були направлені подання № 58 та № 59 від 16.06.2014 року про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого. Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2014 №1004/5 анульовано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого, видане ОСОБА_4 . Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2014 по справі №804/9907/14 адміністративний позов арбітражного керуючого ОСОБА_4 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним наказу, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено повністю. Визнано протиправним наказ Міністерства юстиції України № 1004/5 від 23.06.2014 року в частині анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 . На підставі частини третьої статті 107 Закону №2343-ХІІ органом, уповноваженим накладати дисциплінарні стягнення на арбітражних керуючих, є виключно державний орган з питань банкрутства, яким, згідно з чинним законодавством України, є Міністерство юстиції України. За такого правового регулювання рішення Комісії про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарних стягнень реалізується шляхом винесення наказу про накладення дисциплінарного стягнення за відповідним поданням Комісії єдиним уповноваженим на це державним органом з питань банкрутства - Міністерством юстиції України. Жодними рішенням суду не встановлено «вину» членів комісії: ОСОБА_3 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 щодо нанесення моральної шкоди арбітражному керуючому ОСОБА_4 . Відповідачем в справі №804/9907/14 є виключно Міністерство юстиції України про визнання протиправним наказу, зобов`язання вчинити певні дії. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2014 по справі №804/9907/14 визнано протиправним наказ саме Міністерства юстиції України № 1004/5 від 23.06.2014 в частині анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 . Зобов`язано саме Міністерство юстиції України відновити арбітражному керуючому ОСОБА_4 дію свідоцтва на здійснення діяльності арбітражного керуючого №582 від 26.03.2013 та внести до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України інформацію щодо відновлення арбітражному керуючому ОСОБА_4 дії свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №582 від 26.03.2013. У членів комісії відсутні повноваження для прийняття рішення щодо анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого. Матеріали справи не містять доказів щодо наявності всіх складових цивільно-правової відповідальності саме відповідача ОСОБА_1 у завданні позивачу шкоди. Так, підставою застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків є наявність повного складу цивільного правопорушення: 1) протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; 2) шкідливий результат такої поведінки (збитки); 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; 4) вина правопорушника. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів факту вини саме відповідача ОСОБА_1 у заподіянні збитків. В рішенні суду, яким начебто на думку позивача доведено вину відповідача, а також самим позивачем робиться посилання на акти комісії складені 06 та 07 травня 2014 року. При цьому частиною 1 розділу XI прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» зазначено, що цей Закон набирає чинності з 1 травня 2016 року. Разом з цим, відповідно до положень частин першої й другої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Отже, за загальновизнаним принципом дії цієї норми Конституції України закони й інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. У частині першій цієї статті закріплений принцип, за яким дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так. що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Особа має нести відповідальність за діяння на підставі закону, що був чинним на час його вчинення, крім випадків, коли новий закон пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинення такого діяння. Акти комісії складені 06 та 07 травня 2014 року, тобто саме під час дії норм Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ і загальних норм КЗпП України, що передбачали підстави і порядок проведення службового розслідування позивачем стосовно відповідача. Отже, відповідно до частини першої статті 58 Конституції України до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми, що діяли на час вчинення, як на думку позивача діянь, які призвели до завдання моральної шкоди, що також узгоджується з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 березня 2020 року по справі № 812/992/16. Крім того, абзацами 4, 5 п.п. 10 п. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України визначено, що органи державної влади після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету (місцевих бюджетів), у випадках, визначених цим пунктом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осіб цих органів, якщо рішенням суду не встановлено в діях посадових, службових осіб складу кримінального правопорушення. За результатами службового розслідування органи державної влади та органи Казначейства України у місячний строк можуть звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам), з пред`явленням зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування до посадових, службових осіб цих органів, винних у завданні збитків (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди). Також згідно із ст. 6 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», державні органи після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету, у випадках, визначених цим Законом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осіб таких органів, якщо рішенням суду не встановлено складу кримінального правопорушення в діях зазначених осіб. Отже, аргументи позивача про відсутність чинного законодавства щодо проведення службового розслідування ґрунтуються на помилковому тлумаченні законодавства, оскільки положення про необхідність проведення службового розслідування є імперативними. Згідно із частиною 4 статті 1191 ЦК України, держава, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів державної влади, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди). Отже, відшкодування виплат, пов`язаних із відшкодуванням моральної шкоди, не може бути підставою для пред`явлення державою зворотної вимоги (регресу) навіть до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, пов`язаного із відшкодуванням моральної шкоди. Статтею 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Таким чином, достовірно встановлено, що сума моральної шкоди у розмірі 36 000,00 грн., виплачена на користь ОСОБА_4 на виконання рішення суду у справі №201/12077/19, в силу вимог статті 1191 Цивільного кодексу України не підлягає відшкодуванню та у розумінні вимог статті 135-3 Кодексу законів про працю України такі виплати не є матеріальною шкодою, спричиненою відповідачем позивачу, а є витратами по відшкодуванню моральної шкоди.

21.03.2023 року позивач направив до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що 22.09.2015 року Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у справі № 804/9907/14 дійшов висновку, який викладено у постанові, та зазначив: « В актах перевірки не зазначено у чому саме полягають грубі порушення арбітражного керуючого або те, що існує очевидна небезпека подальшого порушення арбітражним керуючим прав та інтересів боржника чи кредиторів та в чому вона полягає, акти та довідки містять один й той же текст без врахування наданих позивачем пояснень та фактично відповідачем було змінено назву документу з довідки на акт». Окрім того Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у вказаній вище постанові вказав на те, що: «Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в діях арбітражного керуючого ОСОБА_4 по виконанню повноважень по реалізації майна ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не встановлено». Необхідно зазначити, що саме комісія для проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 у складі ОСОБА_3 (далі також - ОСОБА_3 ), ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (далі також - ОСОБА_2 ) готувала акти перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 та саме вказана комісія у актах №47-А від 06.05.2014 року та № 50-А від 07.05.2014 позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 , зазначила про порушення ОСОБА_4 , допущені під час виконання ним повноважень. Суди всіх інстанцій не погодилися з висновками щодо допущених порушень арбітражним керуючим ОСОБА_4 під час виконання повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_5 та під час виконання повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_6 та вважали їх помилковими. Встановлені комісією порушення (з якими суди не погодились), з їх вини (недбалість), стали підставою для внесення державним органом з питань банкрутства до Дисциплінарної комісії подання щодо застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_4 дисциплінарних стягнень та як наслідок застосування до нього такого стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, чим завдано ОСОБА_4 , моральної шкоди у розмірі 36000 грн. Вказана шкода була стягнута з Держави України в особі Державної казначейської служби України на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2019 у справі № 201/12077/19. А відтак, саме з членів комісії: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 необхідно солідарно стягнути матеріальну шкоду в порядку регресу. На відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначення правового статусу державного службовця регулюються Законом України «Про державну службу» № 889-VІІІ від 10 грудня 2015 року (далі також - Закону України «Про державну службу», Закон № 889-VІІІ). Вказаний Закон є спеціальним і яким безпосередньо передбачено матеріальну відповідальність державних службовців за матеріальну та моральну шкоду, заподіяну фізичним та юридичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних службовців під час здійснення ними своїх повноважень. В тому числі, нормами вказаного Закону передбачено і порядок відшкодування шкоди. Тому, у даній справі, з урахуванням суб`єктного складу та обставин справи у спірних правовідносинах необхідно застосовувати норми загального Закону - Цивільного кодексу України - ст. ст. 1167,1191 та норми спеціального закону - Закону України «Про державну службу» № 889- VIII від 10 грудня 2015 року, яким безпосередньо передбачено матеріальну відповідальність державних службовців та порядок відшкодування шкоди. Поряд з цим, нормами Закону «Про державну службу», на час з`ясування про здійснення Державною казначейською службою України безспірного списання коштів державного бюджету (13.08.2021), що свідчить про заподіяння державі шкоди, не передбачено вимоги щодо проведення службового розслідування. Разом з цим, необхідно зазначити, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19 вересня 2019 року № 117-ІХ, який набрав чинності 25 вересня 2019 року, внесено зміни до низки законодавчих актів, зокрема й до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10 грудня 2015 року. Зазначеним Законом внесено суттєві зміни, зокрема виключено статтю 71 «Проведення службового розслідування». Вказаною статтею Закону № 889 (в попередній редакції) зазначалось, що метою визначення наявності вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку може проводитись службове розслідування. У разі невиконання або неналежного виконання посадових обов`язків державним службовцем, перевищення повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну шкоду фізичній чи юридичній особі, державі або територіальній громаді, службове розслідування проводиться обов`язково. Службове розслідування стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії «Б» і «В» проводилось дисциплінарною комісією в державному органі. Таким чином, стаття 71 Закону № 889 (в попередній редакції) визначала зокрема підстави та мету проведення службового розслідування. Законом № 117 статтю 71 Закону № 889 викладено в новій редакції і вона має назву «Порядок здійснення дисциплінарного провадження». Отож, поняття службового розслідування взагалі вилучено із Розділу VIII «Дисциплінарна та матеріальна відповідальність державних службовців» Закону № 889. Отож, як вбачається із вищевикладеного з урахуванням суб`єктного складу особи - державний службовець, який заподіяв шкоду, вимогами Закону «Про державну службу», який регулює дані спірні правовідносини, не передбачено порядку проведення службового розслідування. Окрім того, взагалі відсутнє чинне законодавство, яким передбачено порядок проведення відносно як діючих державних службовців так і звільнених осіб з посад державних службовців службового розслідування. Відтак, посилання відповідача, що лише службовим розслідуванням можливо встановити у діях відповідача умисел на здійснення нею службової бездіяльності, є необґрунтованим та безпідставним з огляду на вищевикладене.

Ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2023 року якою дану справу прийнято до провадження та відкрито провадження у справі №202/1330/22 направлялась на адресу відповідача 2: ОСОБА_2 та відповідача 3: ОСОБА_3 , проте від відповідачів на адресу суду повернулися конверти із відмітками поштового відділення про причини невручення адресату «за закінченням терміну зберігання».

Ухвала суду є видом судового рішення (ст. 241 КАС України), а відповідно до пункту 5 частини 6 статті 251 КАС України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, згідно з частиною 11 статті 126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Як наслідок, застосовуючи по аналогії закону до спірних правовідносин ч.11 ст.126 КАС України та ч.1 ст.131 КАС України, враховуючи, що направлену відповідачеві копію ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 року повернуто до суду з незалежних від суду причин, відповідач вважається таким, що був належно повідомлений про розгляд справи.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 23.10.2019 року по справі №804/575/18.

Крім того, судом, з метою повідомлення учасників даної справи про відкриття провадження, розміщено відповідне оголошення на офіційному сайті Судова влада України.

В ухвалі суду від 13.02.2023 року відповідачам встановлено строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідачів.

Відповідач 2: ОСОБА_2 правом на подання відзиву на позов та/або пояснень по суті справи не скористалася. З клопотанням про продовження строку на надання відзиву та/або пояснень по суті спору не зверталася.

Відповідач 3: ОСОБА_3 правом на подання відзиву на позов та/або пояснень по суті справи не скористався. З клопотанням про продовження строку на надання відзиву та/або пояснень по суті спору не звертався.

Крім того, в ухвалі суду від 13.02.2023 року встановлено третій особі строк для подання письмових пояснень протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються письмові пояснення та документів, що підтверджують надіслання (надання) пояснень і доданих на нього доказів іншим учасникам справи.

Третя особа правом на подання пояснень по суті справи не скористалася. З клопотанням про продовження строку на надання пояснень по суті спору не зверталася.

Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та не заперечується учасниками справи, що ОСОБА_4 здійснював діяльність арбітражного керуючого на підставі свідоцтва №582 від 26 березня 2013 року.

09 квітня 2014 року ГУЮ Міністерством юстиції України складено накази №260/8 та №261/8 про проведення перевірки діяльності арбітражного керуючого, створено комісію для проведення позапланової перевірки діяльного арбітражника Колошина В.П. у складі відповідачів по справі: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Предметом перевірок визначено дотримання арбітражним керуючим вимог Закону Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом під час виконання повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_6 .

В період з 18 квітня 2014 року по 23 квітня 2014 року спеціалістами відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Дніпропетровській області було проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 на підставі доручення Міністерства юстиції України від 24 лютого 2014 року та скарги представника ТОВ «Кей-Колект».

За результатами перевірки було складено довідку №47-Д від 23 квітня 2014 року, якою встановлено що арбітражним керуючим ОСОБА_4 під час виконання повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_5 порушено вимоги абзацу 13 частини 1 статті 25 , частини 1 статті 32, частини 7 статті 48, частини 1 статті 49 Закону №784-XIV та абзацу 2 частини 5 статті 23 Закону України Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію).

Враховуючи надані заперечення від 25 квітня 2014 року №01-29/22 на довідку №47-Д та додаткові матеріали, спеціалістами відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Дніпропетровській області було складено акт №47-А від 06 травня 2014 року позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 . Висновками акту №47-А стало порушення ОСОБА_4 , під час виконання повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_5 абзацу 2 частини 5 статті 23 Закону України №2171 в частині не розірвання протягом 30 днів договору купівлі-продажу у зв`язку з несплатою коштів згідно з договором купівлі-продажу майна боржника; частини 7 статті 48 Закону України №784 в частині використання коштів отриманих від продажу майна громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, не за рішенням господарського суду, який визнав громадянина-підприємця банкрутом; частини 1 статті 49 Закону України №784, в частині задоволення вимог кредиторів не за рахунок коштів, внесених на депозит нотаріальної контори або приватного нотаріуса. Встановлено недотримання арбітражним керуючим ОСОБА_4 під час виконання повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_5 вимог частини 6 статті 3-1 Закону №784-14 щодо зобов`язання арбітражного керуючого при реалізації своїх прав та обов`язків діяти сумлінно та розумно з урахуванням інтересів боржника та його кредиторів, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та його кредиторів.

В період з 22 квітня 2014 року по 24 квітня 2014 року спеціалістами відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Дніпропетровській області було проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 на підставі доручення Міністерства юстиції України від 24 лютого 2014 року та скарги представника ТОВ «Кей-Колект».

За результатами перевірки 24 квітня 2014 року було складено довідку №50-Д, якою встановлено здійснення реалізації майна ФОП ОСОБА_6 з порушенням вимог частини 1 статті 49, частини 1 статті 58, частини 4 статті 71, частини 5 статті 71, частини 1 статті 71, частини 1 статті 72 Закону №4212-6. Арбітражним керуючим ОСОБА_4 в порушення вимог частини 2 статті 44 Закону №4212-6 відповідно якої, ліквідатор організовує проведення аукціону з продажу активів банкрута з урахуванням вимог цього закону.

Встановлено недотримання арбітражним керуючим ОСОБА_4 вимог частини 6 статті 3-1 Закону №784-14 щодо зобов`язання арбітражного керуючого при реалізації своїх прав та обов`язків діяти сумлінно та розумно з урахуванням інтересів боржника та його кредиторів, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та його кредиторів.

Враховуючи надані заперечення від 25 квітня 2014 року за №01-29/23 на довідку №50-Д та додаткові матеріали, спеціалістами відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Дніпропетровській області було складено акт №50-А від 07 травня 2014 року позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_4 . Висновками акту №50-А стало порушення ОСОБА_4 частини 2 статті 44 Закону №4212; частини 1 статті 49 Закону №4212; частини 1 статті 58 Закону №4212; частини 4 статті 71 Закону України, частини 5 статті ; частини 1 статті 71 Закону №4212, якою переможець аукціону, учасники якого відповідно до цього закону не сплачують гарантійних внесків, зобов`язаний сплатити запропоновану ним ціну у межах 40 прожиткових мінімумів відразу після оголошення його переможцем аукціону; частини 1 статті 72 Закону №4212 в частині не розірвання договору після невиконання переможцем аукціону обов`язку з негайної сплати ціни, відповідно до вимог цього Закону та негайного поновлення аукціону з ціни запропонованої попереднім учасником. Зазначене свідчить про недотримання арбітражним керуючим ОСОБА_4 під час виконання повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_6 вимог частини 6 статті 3-1 Закону №784-14 щодо зобов`язання арбітражного керуючого при реалізації своїх прав та обов`язків діяти сумлінно та розумно з урахуванням інтересів боржника та його кредиторів, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та його кредиторів.

23 травня 2014 року начальником відділу регулювання та контролю професійної діяльності арбітражних керуючих Управління з питань банкрутства Департаменту нотаріату та банкрутства до Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) були направлені подання №143 та №144 про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення на підставі актів №50-А та №47-А.

12 червня 2014 року на засіданні Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) були розглянуті подання №143 та №144 та вирішено застосувати до арбітражного керуючого ОСОБА_4 дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на підставі подання №143 та №144 від 23 травня 2014 року. Внести до Міністерства юстиції України про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора)

Відповідно до протоколу Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 12 червня 2014 року, Дисциплінарною комісією арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) до Міністерства юстиції України були направлені подання №58 та №59 від 16 червня2014 року про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Наказом Міністерства юстиції України №1004/5 від 23 червня 2014 року «Про анулювання свідоцтв про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданих ОСОБА_4 та ОСОБА_8 » було анульовано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №582 від 26 березня 2013 року, видане ОСОБА_4 , на підставі подань Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 16 червня 2014 року №№58, 59 та протоколу її засідання від 12 чеврня 2014 року №15/06/14.

Вказані обставини встановлені постановою Дніпровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року по справі №804/9907/14, якою визнано протиправним наказ Міністерства юстиції України №1004/5 від 23 червня 2014 року в частині анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) ОСОБА_4 .

Зобов`язано Міністерство юстиції України відновити арбітражному керуючому (розпоряднику майна, керуючому санацією, ліквідатору) ОСОБА_4 дію свідоцтва на здійснення діяльності арбітражного керуючого №582 від 26 березня 2013 року та внести до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України інформацію щодо відновлення арбітражному керуючому (розпоряднику майна, керуючому санацією, ліквідатору) ОСОБА_4 дії свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №582 від 26 березня 2013 року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 17 серпня 2016 року залишено без змін постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 грудня 2019 року у справі №202/12077/19 задоволено позов ОСОБА_4 до держави України в особі Державної казначейської служби України, головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України щодо відшкодування шкоди, стягнуто з Державного бюджету Україна на користь ОСОБА_4 спричинену матеріальну шкоду в розмірі 692 987,22 грн. та моральну шкоду в розмірі 36 000 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 липня 2020 року вищевказане рішення було залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 23 червня 2021 року рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 грудня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 липня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України про стягнення майнової шкоди скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, рішення в частині вирішених вимог щодо стягнення моральної шкоди було залишено без змін.

Державною казначейською службою України на виконання рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 грудня 2019 року 13 серпня 2021 року здійснено безспірне списання на користь ОСОБА_4 36 000 грн.

Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Дніпро) були сформовані та направлені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 пропозиції про відшкодування шкоди в порядку ст. 82 Закону України «Про державну службу» від 16.12.2021 року №09-64/5397, №09-64/5398, №09-64/5399.

Так, у пропозиціях позивач запропонував ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у термін до 30.12.2021 року відшкодувати завдану шкоду у розмірі 36000 грн., протягом двох тижнів з дня отримання пропозиції надати Південно-Східному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м.Дніпро) відповідь на пропозицію про відшкодування шкоди в письмовій формі на поштову адресу.

Крім того, у пропозиціях управління повідомило, що у разі ненадання відповіді на пропозицію про добровільне відшкодування шкоди, відмови від відшкодування шкоди чи невідшкодування шкоди до зазначеного у пропозиції строку, змушене буде звернутися з позовом про таке відшкодування до суду.

У зв`язку з відсутністю заперечень та/або повідомлень щодо зазначених вище пропозицій відшкодувати завдану шкоду у розмірі 36000 грн., позивач звернувся до суду.

При вирішенні спору по суті суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати вимоги Цивільного кодексу України, Кодексу законів про працю України, Закону України «Про державну службу».

Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року

№ 889-VIII визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях (далі Закон України № 889-VIII).

Статтею 80 Закону України № 889-VIII визначені основи матеріальної відповідальності державних службовців.

Так, зазначеною вище статтею передбачено, що матеріальна та моральна шкода, заподіяна фізичним та юридичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних службовців під час здійснення ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави.

Держава в особі суб`єкта призначення має право зворотної вимоги (регресу) у розмірі та порядку, визначених законом, до:

1) державного службовця, який заподіяв шкоду;

2) посадової особи (осіб), винної (винних) у незаконному звільненні, відстороненні або переведенні державного службовця чи іншого працівника на іншу посаду, щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної державному органу у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи.

У разі застосування зворотної вимоги (регресу) державний службовець несе матеріальну відповідальність тільки за шкоду, умисно заподіяну його протиправними діями або бездіяльністю.

Відповідно до ст. 81 Закону України № 889-VII державний службовець зобов`язаний відшкодувати державі шкоду, заподіяну внаслідок неналежного виконання ним посадових обов`язків.

Шкодою, заподіяною державним службовцем державі, є також виплачене державою відшкодування шкоди, заподіяної державним службовцем третій особі внаслідок неналежного виконання ним посадових обов`язків.

У разі спільного заподіяння шкоди кількома державними службовцями кожен із них несе відповідальність у розмірі, пропорційному ступеню вини.

Під час визначення розміру відшкодування враховуються майнове становище державного службовця, співвідношення розміру заподіяної шкоди до його заробітної плати, ризик виникнення шкоди, досвід державної служби, надані державному службовцю накази (розпорядження), а також інші обставини, у зв`язку з якими повне відшкодування державним службовцем шкоди буде необґрунтованим.

Статтею 82 Закону України № 889-VII регламентований порядок відшкодування шкоди.

Так, для відшкодування шкоди керівник державної служби вносить державному службовцю письмову пропозицію, в якій зазначаються розмір, порядок і строки відшкодування шкоди, а також обставини, що стали підставою для відшкодування. Державний службовець повинен дати відповідь на пропозицію про добровільне відшкодування шкоди у письмовій формі.

Пропозиція може бути внесена протягом трьох місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався чи мав дізнатися про обставини, що є підставою для пред`явлення вимоги, але не пізніше ніж через три роки з дня заподіяння шкоди.

Державний службовець повинен дати відповідь на пропозицію про відшкодування шкоди в письмовій формі протягом двох тижнів з дня отримання пропозиції.

У разі ненадання державним службовцем відповіді на пропозицію про добровільне відшкодування шкоди, відмови від відшкодування шкоди чи невідшкодування шкоди до зазначеного у пропозиції строку керівник державної служби може звернутися з позовом про таке відшкодування до суду.

Так, у даній справі позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Державного бюджету України грошові кошти у розмірі 36000 (тридцять шість тисяч) грн. в порядку регресу.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 грудня 2019 року у справі №202/12077/19 задоволено позов ОСОБА_4 до держави України в особі Державної казначейської служби України, головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України щодо відшкодування шкоди, зокрема стягнуто з Державного бюджету Україна на користь ОСОБА_4 спричинену моральну шкоду в розмірі 36 000 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 липня 2020 року вищевказане рішення було залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 23 червня 2021 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 липня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Міністерства юстиції України про стягнення майнової шкоди скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, рішення в частині вирішених вимог щодо стягнення моральної шкоди було залишено без змін.

Державною казначейською службою України на виконання рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 грудня 2019 року 13 серпня 2021 року здійснено безспірне списання на користь ОСОБА_4 36 000 грн.

Отже 36000 (тридцять шість тисяч) грн. це сума, яка була стягнута на користь фізичної особи ОСОБА_4 на відшкодування завданої моральної шкоди.

У позовній заяві позивач зазначив, що з урахуванням постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 у справі № 804/9907/14, яка набрала законної сили; рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2019, яка набрала законної сили в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 36 000 грн., у діях членів комісії: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вбачається наявність вини, внаслідок неналежного виконання ними посадових обов`язків (помилковість встановлення порушень норм законодавства у діяльності ОСОБА_4 ), що призвело до негативних наслідків, які виражаються у стягненні з держави на користь ОСОБА_4 моральної шкоди у розмірі 36 000 грн. та причинно-наслідковий зв`язок такої вини та заподіяної шкоди.

Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Дніпро) були сформовані та направлені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 пропозиції про відшкодування шкоди в порядку ст. 82 Закону України «Про державну службу» від 16.12.2021 року №09-64/5397, №09-64/5398, №09-64/5399.

Згідно пропозиції від 16.12.2021 року №09-64/5397, копія якої міститься в матеріалах справи, позивач зокрема запропонував ОСОБА_1 у термін до 30.12.2021 року відшкодувати завдану шкоду у розмірі 36000 грн., кошти у розмірі 36000,00 грн. перерахувати в дохід державного бюджету за вказаними реквізитами.

Згідно пропозиції від 16.12.2021 року №09-64/5398, копія якої міститься в матеріалах справи, позивач зокрема запропонував ОСОБА_2 у термін до 30.12.2021 року відшкодувати завдану шкоду у розмірі 36000 грн., кошти у розмірі 36000,00 грн. перерахувати в дохід державного бюджету за вказаними реквізитами.

Згідно пропозиції від 16.12.2021 року №09-64/5399, копія якої міститься в матеріалах справи, позивач зокрема запропонував ОСОБА_3 у термін до 30.12.2021 року відшкодувати завдану шкоду у розмірі 36000 грн., кошти у розмірі 36000,00 грн. перерахувати в дохід державного бюджету за вказаними реквізитами.

Відповідно до положень ст. 81 Закону України № 889-VII у разі спільного заподіяння шкоди кількома державними службовцями кожен із них несе відповідальність у розмірі, пропорційному ступеню вини.

Під час визначення розміру відшкодування враховуються майнове становище державного службовця, співвідношення розміру заподіяної шкоди до його заробітної плати, ризик виникнення шкоди, досвід державної служби, надані державному службовцю накази (розпорядження), а також інші обставини, у зв`язку з якими повне відшкодування державним службовцем шкоди буде необґрунтованим.

З наданих пропозицій вбачається, що позивач кожному з відповідачів запропонував сплатити по 36000 грн.

У разі, якщо б відповідачі в добровільному порядку сплатили кошти визначені у пропозиціях, то загальна сума відшкодування склала б 108 000 (сто вісім тисяч) грн., що втричі перевищує суму, яка була стягнута на користь фізичної особи ОСОБА_4 на відшкодування завданої моральної шкоди.

При цьому ані в позовній заяві, ані у відповіді на відзив позивач не зазначив, яким чином він визначив розмір відшкодування окремо по кожному з відповідачів, не вказав чи було ним враховано майнове становище відповідачів, співвідношення розміру заподіяної шкоди до їх заробітної плати, досвід державної служби тощо.

Крім того, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження зазначених вище обставин.

Отже позивач, формуючи пропозиції від 16.12.2021 року №09-64/5397, №09-64/5398, №09-64/5399, не врахував положення ч. 3 ст. 81 Закону України № 889-VII.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно вимог статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Тобто, даною нормою чітко визначено, що шкода, завдана, зокрема, фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади відшкодовується саме державою незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно із частиною четвертою цієї статті держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, мають право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).

З аналізу наведеного слідує, що шкода, завдана, зокрема, фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи. Держава, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно, зокрема, органу державної влади, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).

Тобто, даними нормами визначено, що у разі відшкодування державою шкоди, завданою посадовою або службовою особою органу державної влади, держава має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Проте, вимогами частини четвертої статті 1191 ЦК України чітко визначено, що держава має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, крім відшкодуванням моральної шкоди. Отже, відшкодуванням моральної шкоди, не може бути підставою для пред`явлення державою зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Таким чином, оскільки сума моральної шкоди у розмірі 36 000.00 грн, виплачена на користь ОСОБА_4 на виконання рішення суду у справі №201/12077/19, в силу вимог статті 1191 Цивільного кодексу України не підлягає відшкодуванню.

Крім того, жодним рішенням не встановлено та не надано належних доказів в підтвердження спричинення шкоди відповідачами позивачу, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Аналізуючи встановлені у справі обставини і відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позивачем не доведено, не надано доказів вини відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у завданні шкоди позивачеві, що надає право на відшкодування в порядку регресу відповідно до положень ч. 4 ст. 1191 ЦК України, а тому позовні вимоги Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 5,72, 77,241, 243-246, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (, 49027, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 21А) до відповідача 1: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), до відповідача 2: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), до відповідача 3: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна казначейська служба України (, 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6) про відшкодування моральної шкоди в порядку регресу, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 14.04.2023 року.

Суддя О.М. Неклеса