Справа № 335/586/23 (2-а/335/47/2023)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 квітня 2023 року м. Дніпросправа № 335/586/23 (2-а/335/47/2023)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Ліненко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому

засіданні в м. Дніпрі апеляційну

скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Усенка Антона Володимировича

на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2023 року (головуючий суддя Стеценко А.В.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції

третя особа поліцейський взводу 2 роти 2 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Майсак Дар`я Андріївна

про скасування постанови серії БАВ № 219088 від 05.01.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції (далі Відповідач), третя особа поліцейський взводу 2 роти 2 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Майсак Дар`я Андріївна (далі Третя особа), в якому просив суд: скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №219088 від 05.01.2023 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на те, що вказана постанова винесена з порушенням чинного законодавства, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності в діях Позивача складу адміністративного правопорушення, зокрема не містять доказів, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом. З огляду на обставини викладені у позовній заяві просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2023 року у справі №335/586/23 (2-а/335/47/2023) у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, третя особа поліцейський взводу 2 роти 2 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Майсак Дар`я Андріївна, про скасування постанови серії БАВ № 219088 від 05.01.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що суд першої інстанції безпідставно зазначив, що під час розгляду поліцейським справи про адміністративне правопорушення Позивач не заперечував факт керування ним транспортним засобом в день та час, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки з відео взагалі не можливо визначити з ким веде розмову поліцейський. Крім того, не зафіксовано ані факту зупинки, ані роз`яснення прав. Зафіксовано лише частину розмови, де нібито Позивач не заперечував проти того, що відносно нього було накладене стягнення передбачене ст. 130 КУпАП. Тобто, на думку Позивача, єдиним доказом вчинення ним адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова. Однак, оскільки зазначена постанова є предметом спору між Позивачем та Відповідачем, тому не може розглядатися як доказ, за відсутності інших доказів на підтвердження обставин, вказаних в оскаржуваній постанові. Таким чином, Позивач вважає, що Відповідачем факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено.

Представником Позивача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на те, що представник Позивача адвокат Усенко Антон Володимирович приймає участь у цивільній справі №740/995/23, що розглядається Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області 12.04.2023 о 09:00.

Колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила відмовити в задоволенні клопотання представника Позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату, з огляду на те, що останнім не наведено доводів в обґрунтування того, яким чином участь адвоката Усенко Антона Володимировича у розгляді справи №740/995/23 о 09:00 год. впливає на можливість участі останнього у розгляді даної справи в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів о 10:00 год. Крім того, явка сторін в судове засідання суду апеляційної інстанції не визнавалась обов`язковою, а наданих сторонами матеріалів достатньо для прийняття рішення у справі.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не сповістили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 05 січня 2023 року відносно Позивача складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ №219088, якою на останнього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 20400 гривень.

В обґрунтування спірної постанови вказано те, що 05 січня 2023 року о 08:30 год. водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснював рух на транспортному засобі ВАЗ 2109, номерний знак НОМЕР_2 , при цьому був позбавлений права керування транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1.«а» ПДР України та вчинено адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП України (а.с. 10).

Правомірність винесеного суб`єктом владних повноважень рішення у формі постанови від 05.01.2023 є предметом судового розгляду в даній справі.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в діях Позивача міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскаржувану постанову винесено уповноваженою особою з дотриманням процедури, встановленої Кодексом України про адміністративне правопорушення, її зміст відповідає вимогам статті 283 КУпАП, адміністративне стягнення застосовано у межах санкції статті, за якою Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 2.1 «а» п. 2.1 Розділу 2 ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України «Про Правила дорожнього руху» від 10.10.2001 року №1306 (далі ПДР України), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 4 статті 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту спірної постанови випливає, що підставою для притягнення особи до відповідальності слугувало те, що Позивач керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування транспортним засобом.

Факт позбавлення Позивача права керування транспортним засобом станом на 05.01.2023 підтверджується постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 30.11.2020 у справі №323/2686/20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/93195921) (набрала законної сили 11.12.2020), якою Позивача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 20400,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, та не заперечується останнім.

Колегією суддів встановлено, що Відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування, на підтвердження факту вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, надано відеозапис подій 05.01.2023 з нагрудної камери поліцейського взводу 2 роти 2 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Майсак Дар`ї Андріївни. Аналогічний відеозапис додано Позивачем до позовної заяви.

Проаналізувавши відеозапис подій 05.01.2023, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи представника Позивача про те, що останній не керував транспортним засобом в день та час, зазначені в оскаржуваній постанові, спростовуються відеозаписом з нагрудної відеокамери поліцейського, з якого слідує, що під час розгляду поліцейським справи про адміністративне правопорушення Позивач не заперечував факт керування ним транспортним засобом в день та час, зазначені в постанові про адміністративне правопорушення, визнав факт накладення на нього постановою суду адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом за вчинене ним правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, проте зазначив що суд не попереджав його про те, що йому заборонено керувати транспортним засобом до закінчення строку позбавлення права керування.

Крім того, з вищезазначеного відеозапису видно, що під час розгляду поліцейським справи про адміністративне правопорушення Позивачу були роз`яснені його права та обов`язки, у тому числі щодо можливості скористатись правом на правову допомогу.

Підсумовуючи вищевикладене, та з урахуванням того, що оскільки Відповідачем надано належні та допустимі докази на підтвердження вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про правомірність притягнення Позивача до адміністративної відповідальності на підставі ч. 4 статті 126 КУпАП.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволенні адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 03.02.2023 скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Усенка Антона Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2023 року у справі №335/586/23 (2-а/335/47/2023) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов