Справа № 600/42/23-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/42/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецького прикордонного загону ( НОМЕР_1 прикордонний загін) імені генерала-хорунжого Олександра Пилькевича, про визнання рішення протиправними та його скасування,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд з позовом до Чернівецького прикордонного загону ( НОМЕР_1 прикордонний загін) імені генерала-хорунжого Олександра Пилькевича (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення ст. лейтенанта прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип А) ОСОБА_2 від 28.07.2022 року, про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України який досяг 16-річного віку, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СЛУЖБИ.

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що з метою перетину державного кордону з Румунією прибув до міжнародного автомобільного пункту пропуску «Порубне-авто». Для проведення паспортного контролю посадовій особі Державної прикордонної служби України було надано: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; перекладені документи про навчання у закордонному вузі - в Університеті Міжнародного та регіонального співробітництва імені Зигмунта Глогера; студентський квиток; військовий квиток; довідку для виїзду за кордон здобувачів передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

За наслідком розгляду наданих позивачем документів для здійснення перетину кордону уповноваженою особою відповідача прийнято рішення від 28.07.2022 року про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, з посиланням на відсутність підстав на право перетинання Державного кордону України під час воєнного стану.

Однак позивач вважає, що він має право перетнути Державний кордон під час воєнного стану як особа, яка не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

На думку позивача, йому було безпідставно відмовлено в перетині державного кордону, чим порушено в першу чергу його конституційні права.

2. Відповідачем подано до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого останній заперечує позовні вимги, з огляду на наступне.

Заперечуючи проти позовних вимог зазначив, що відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України (пункт 2-6), обмежено виїзд з України під час воєнного стану здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти, а відтак дії посадових осіб відповідач щодо прийняття рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16 - річного віку від 28.07.2022 року - правомірні.

Окрім того, звертав увагу суду на те, що наявність права на відстрочку від призову під час мобілізації не варто ототожнювати з наявністю права на виїзд за межі України, оскільки відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України право на перетинання Державного кордону для певних категорій військовослужбовців, що не підлягають призову під час мобілізації, є обмеженим на період дії воєнного стану.

Також, наголошував на тому, що під час перевірки документів позивача, відповідачем виявлено, що такі мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 358 Кримінального кодексу України, з огляду на відповідність їх ряду індикаторів ризику. Відтак, відповідач як суб`єкт владних повноважень у період воєнного стану зобов`язаний вживати усіх вичерпних заходів для збереження осіб призовного віку на території України для можливого подальшого їх призову.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судовий розгляд справи.

2. Ухвалою суду за клопотанням представника позивача Кривенка Богодара Юрійовича, витребувано від ВП № 4 (м.Герца) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області належним чином завірені копії: студентського квитка виданого на ім`я ОСОБА_1 № 171 та відповіді на запит поданого 13.08.2022 року від Шевченківського РТЦК та СП м. Запоріжжя, які містяться в матеріалах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0002285 від 29.07.2022 року.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав наведених в адміністративному позові. В судовому засіданні подав заяву, в якій просив суд розглянути справу в порядку письмового провадження.

2. Представник відповідача в судовому засіданні подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу в порядку письмового провадження, проти задоволення позову заперечував з підстав наведених у відзиві.

3. Враховуючи приписи статті 194 КАС України, та подання учасниками справи заяв про розгляд справи у порядку письмового провадження, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами в порядку письмового провадження.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. 28.07.2022 року з метою перетину державного кордону з Румунією позивач прибув до міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Порубне».

2. Для проведення паспортного контролю посадовій особі Державної прикордонної служби України позивачем було надано:

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон;

- перекладені документи про навчання у закордонному вузі - Університеті Міжнародного та регіонального співробітництва імені Зигмунта Глогера, Польща (договір про умови оплати за навчання від 01 жовтня 2021 року, рішення в справі про прийом на навчання в заклад вищої освіти від 01 жовтня 2021 року, присяга від 01 жовтня 2021 року, довідка про проведення навчання у традиційній формі від 29 травня 2022 року, довідка про прийняття на стаціонарне навчання іноземця від 11 жовтня 2021 року, довідка, якою підтверджується, що позивач. є студентом денної форми навчання першого ступеня від 05 липня 2022 року;

- студентський квиток.

- тимчасове посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_1 № НОМЕР_2 ;

- довідка для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти №171 від 26.07.2022 року, видану начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 , підполковником ОСОБА_3 . В ній зазначено про те, що ОСОБА_1 відповідно до абз. 18 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» має право на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (на строку військову службу). Також вказано, що заперечень щодо виїзду з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном не має, а довідка дійсна протягом 6 (шести) місяців з дати її видачі.

3. Рішенням про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, від 28.07.2022 року, виданого заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » старшим лейтенантом ОСОБА_4 , ОСОБА_1 відмовлено у перетинанні державного кордону на виїзд з України у зв`язку із відсутністю підстав на право перетинання Державного кордону під час воєнного стану.

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1. Згідно частини 1 статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Отже, конституційне право особи вільно залишати територію України може бути обмежене законом, при цьому відповідний державний орган повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

2. Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 року №1710-VI (далі - Закон №1710-VI у редакції на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 2 Закону №1710-VI прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Згідно частини 3 статті 6 Закону №1710-VI пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Відповідно до частини 1 статті 14 Закону №1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

3. Як вбачається з оскаржуваного рішення, у ньому міститься посилання саме на частину 1 статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль», водночас зазначено, що причиною відмови у перетинанні позивачем державного кордону на виїзд з України є відсутність у позивача права на перетинання Державного кордону під час воєнного стану з посиланням, зокрема, на пункти 2, 2-6 постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону України».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

4. Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, Указом Президента України від 14.03.2022 року за №133/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», внесено часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, та продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18.04.2022 року №259/2022 воєнний стан в Україні продовжується з 05:30 год 25 квітня 2022 року строком на 30 діб (тобто до 25 травня).

Відповідно до Указу Президента України від 17.05.2022 року №341/2022 продовжується строк дії воєнного стану в Україні з 05:30 год 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Крім цього, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

5. Так, згідно статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року №389-VIII (далі - Закон №389-VIII у редакції на час виникнення спірних відносин) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 8 Закону №389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

6. Згідно пункту 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 року №1455 (у редакції на час виникнення спірних відносин), перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Водночас згідно статті 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року №3857-XII (у редакції на час виникнення спірних відносин) перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

7. Відповідно до вимог статті 3 вказаного Закону №3857-XII Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 року №57.

Так, згідно пункту 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (тут і далі - Правила №57 у редакції, на час виникнення спірних відносин) ці Правила визначають порядок перетинання громадянами України державного кордону.

Пунктом 2 Правил №57 передбачено, зокрема, те, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

Згідно пункту 2-6 Правил №57 (на який і міститься посилання в оскаржуваному рішенні) у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Так, варто зазначити, що Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Водночас статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ в редакції на час виникнення спірних відносин) передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 23 Закону №3543-ХІІ призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

8. Аналіз наведених норм дає підстави для висновків про те, що станом на час виникнення спірних у цій справі відносин в Україні діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян України на вільне залишання території України обмежувалось законодавством. Водночас, законом передбачена і відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, яка надається військовозобов`язаним. Зокрема, така надається здобувачам професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистентам-стажистам, аспірантам та докторантам, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти. При цьому особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, мають право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану. Втім, згідно умов пункту 2-6 Правил №57 (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ №399 від 01.04.2022) таке право не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону№3543-XII, тобто на здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

Поряд з цим суд зауважує, що право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у період воєнного стану та право на перетин державного кордону під час мобілізації у період воєнного стану є різними за своєю правовою природою й законодавчими нормами, якими такі регулюються, та органами, які визначають наявність таких прав. Тому, відповідно, наявність в особи права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у період воєнного стану не гарантує такій особі беззаперечного права на перетин державного кордону під час введення правового режиму воєнного стану.

9. Враховуючи викладене у своїй сукупності та зважаючи на те, що позивач не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, оскільки належить до категорії осіб, визначених в абзаці 2 частини третьої статті 23 Закону №3543-ХІІ, водночас на яких в силу пункту 2-6 Правил №57 не поширюється право на перетин державного кордону під час воєнного стану, то суд приходить до висновку про правомірність рішення відповідача про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку - ОСОБА_1 .

10. Суд погоджується із висновком відповідача про те, що правом перетину Державного кордону України під час дії воєнного стану позивач не наділений.

При цьому, суд відхиляє посилання позивача на довідку для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти №171 від 26.07.2022 року, видану начальником ІНФОРМАЦІЯ_4, підполковником ОСОБА_3 , оскільки названими документами позивачу не надано безумовне право на виїзд за кордон. Натомість зазначено лише про можливість такого виїзду «у встановленому порядку». Втім, в силу приписів пункту 2-6 Правил №57 позивач станом на 28.07.2022 року не мав права на перетин Державного кордону.

11. Суд зауважує, що оскільки відповідач входить у систему органів Державної прикордонної служби України, то саме на нього покладено повноваження ухвалювати за наявності підстав рішення про відмову у перетині громадянами України Державного кордону. Незважаючи на те, що у довідці №171 від 26.07.2022 року вказано про її оформлення "для виїзду за кордон", цей документ не створює додаткових підстав для перетину позивачем Державного кордону, адже питання про коло осіб, яким дозволено перетин кордону в умовах воєнного стану, чітко врегульоване актами чинного законодавства, зокрема Правилами №57.

12. Оцінюючи вказані доводи позову, суд також зазначає, що здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти, хоча і віднесено законом до числа військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, проте цій категорії осіб не надано право на перетин Державного кордону України згідно прямого застереження, наведеного у пункті 2-6 Правил №57 (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ №399 від 01.04.2022).

Суд наголошує, що наявність права на відстрочку від призову під час мобілізації не варто ототожнювати з наявністю права на виїзд за межі України, оскільки відповідно до вказаних норм право на перетин Державного кордону для певних категорій військовослужбовців, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, є обмеженим на період дії воєнного стану.

Таким чином, наявність у позивача права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з тих підстав, що він є здобувачем освіти в іноземному навчальному закладі денної форми навчання (на чому наголошено у позовній заяві), не є підставою для виїзду за межі України під час воєнного стану.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що приймаючи оскаржуване у цій справі рішення, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені законодавством України, враховуючи дію воєнного стану в Україні, відтак відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Сьомого апеляційного адміністративного суду викладеною в постановах, зокрема в справі № 600/3387/22 -а від 03.04.2023 року та в справі № 600/3829/22-а від 14.03.2023 року.

13. Водночас, щодо тверджень відповідача про встановлення при перевірці документів, пред`явлених позивача при перетині Державного кордону, ознак кримінального правопорушення, передбаченого статтею 358 Кримінального кодексу України, то суд такі аргументи відхиляє, оскільки в межах даної справи судом не надається оцінка достовірності документів позивача, що підтверджують його навчання у закордонному ВУЗі. При цьому вироку, що набрав законної сили, яким позивача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 358 Кримінального кодекс України, відповідачем не надано.

14. Відповідно до частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин 1-3 статі 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

15. Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідач довів законність оскаржуваного рішення. Натомість доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

2. Враховуючи те, що в задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат в частині стягнення з суб`єкта владних повноважень судового збору.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до 31 прикордонного загону імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича, про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити повністю.

2. Розподіл судових витрат не здійснюється.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Чернівецький прикордонний загін ( НОМЕР_1 прикордонний загін) імені генерала-хорунжого Олександра Пилькевича (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ: НОМЕР_3).

Суддя О.В. Боднарюк