Справа № 200/16378/21
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року справа №200/16378/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Компанієць І.Д., Казначеєва Е.Г.,

секретар судового засідання Усенко Т.І.

за участю: представника позивача - Сологуба С.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконфренції апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року у справі № 200/16378/21 (головуючий І інстанції Дмитрієв В.С.) за позовом Сологуба Сергія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державна екологічна інспекція України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

Сологуб С.А. в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Державної екологічної інспекції у Донецькій області (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державна екологічна інспекція України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12 травня 2021 року по 31 серпня 2021 року в сумі 53059,16 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29.11.2022 року позов задоволено: стягнуто з Державної екологічної інспекції у Донецькій області на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 53059,16 грн., з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Відповідачем подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, порушення норм матеріального, процесуального права.

Апелянт вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом згідно ч. 5 ст. 122 КАС України.

Суд першої інстанції відхилив доводи позивача про те, що середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника. Суд визнав необґрунтованими твердження відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин правових висновків, викладених в постановах Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №522/13736/15, Великої Палати Верховного Суду у справі №910/4518/16, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 лютого 2022 року (справа №755/12623/19) відступила від правового висновку стосовно того, що середній заробіток за час вимушеного прогулу не є складовою заробітної плати, вказавши, що, по суті, це є неотримана заробітна плата за невиконання трудової функції не з вини працівника, відсутні підстави для застосування значених відповідачем правових висновків.

Але зазначені висновки суду першої інстанції не узгоджуються з матеріалами, що містяться в справі № 200/16378/21. В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначає, що середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, який позивач просить стягнути з відповідача, це є неотримана заробітна плата за невиконання трудової функції не з вини працівника. Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що позивачі у справах про стягнення заробітної плати звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Разом з тим, в матеріалах справи № 200/16378/21 міститься квитанція від 29.11.2021 про сплату позивачем судового збору в сумі 908 грн. Крім того, судом першої інстанції рішенням стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору, що не відповідає ч.5 ст.139 КАС України.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволені.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у справі № 200/8866/20-а, залишеному без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 4 жовтня 2021 року, зокрема, визнано протиправним та скасовано наказ голови Державної екологічної інспекції України № 340-0 від 17 вересня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено позивача на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Донецькій області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Донецької області з 22 вересня 2020 року. Зобов`язано Державну екологічну інспекцію в Донецькій області скасувати запис № 29 від 21 вересня 2020 року про звільнення позивача у трудовій книжці. Рішення в частині поновлення на посаді та присудження виплати грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання (а.с. 6-20).

За інформацією з реєстру виконавчих проваджень 4 червня 2021 року ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження ВП 65690969 з примусового виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у справі №200/8866/20-а про поновлення позивача на посаді (а.с. 22).

Постановою державного виконавця від 20 липня 2021 року при примусовому виконанні виконвачого листа № 200/8866/20-а про поновлення позивача на посаді на Державну екологічну інспекцію України за невиконання без поважних причин рішення суду накладено штраф в сумі 5100 грн. (а.с. 23).

Наказом Державної екологічної інспекції України від 31 серпня 2021 року № 110-тр/р «Про поновлення ОСОБА_1 » на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у справі №200/8866/20-а та заяви ОСОБА_1 від 20 серпня 2021 року скасовано наказ Державної екологічної інспекції України від 17 вересня 2020 року № 340-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Донецькій області Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Донецької області з 22 вересня 2020 року. ОСОБА_1 приступити до виконання обов`язків на посаді з 1 вересня 2021 року (а.с. 50).

31 серпня 2021 року Державною екологічною інспекцією у Донецькій області внесено до трудової книжки позивача запис №30 про те, що запис за №29 є недійсним. Поновити на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції у Донецькій області Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Донецької області з 22 вересня 2020 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у справі №200/8866/20-а (а.с. 27-28).

За ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч. 1 статті 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

За п. 3 ч. 1 статті 256 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Згідно ч. 2 статті 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

За ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За ч. 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За ч. 1 статті 94 КЗпП України, ч. 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

За ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Згідно ч. 1 статті 1 Закон України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За ст. 2 Закону № 108/95-ВР основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Рішення суду від 11 травня 2021 року у справі № 200/8866/20-а в частині поновлення позивача на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Донецькій області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Донецької області з 22 вересня 2020 року виконано відповідачем із затримкою - 1 вересня 2021 року шляхом видання відповідного наказу поновлення позивача на посаді.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Таким чином, з 12 травня 2021 року (наступний день після проголошення рішення суду від 11 травня 2021 року) відповідач зобов`язаний виконати рішення суду в частині поновлення позивача на посаді.

Отже, позивач має право відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 12 травня 2021 року по 31 серпня 2021 року включно.

Середній заробіток працівника згідно з ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/8866/22-а від 11 травня 2021 року встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача становила 689,08 грн.

Судом першої інстацнії здійснено наступний розрахунок: тривалість затримки виконання рішення суду щодо поновлення позивача на посаді становить 77 робочих днів (з 12 травня 2021 року по 31 серпня 2021 року), у зв`язку із чим за вказаний період з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток в сумі 53 059,16 грн. (689,08 грн. х 77 днів).

В цій частині апеляційна скарга не містить мотивів незгоди з рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо посилання відповідача на те, що середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, тому до спірних правовідносин необхідно застосовувати строк звернення до суду, передбачений статтею 122 КАС України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 8 лютого 2022 року (справа №755/12623/19) визначила природу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вказавши, що такий заробіток за природою є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію. Незаконне звільненні - це незаконне припинення роботодавцем із працівником трудового договору в односторонньому порядку. У свою чергу, виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений.

Статтею 233 КЗпП України визначені строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів. На момент виникнення спірних правовідносин частина друга вказаної норми встановлювала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частині другій статті 233 КЗпП України. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині 2 статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду з якими не обмежується будь-яким строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Однією з таких гарантій Конституційний Суд України визнав оплату за час простою, який мав місце не з вини працівника.

До вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України). Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Крім того, Верховний суд в постанові у справі № 380/6129/20 від 4 серпня 2022 року зазначив, що спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України. Водночас указані положення КАС України не містять норми, які б регулювали порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Отже, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з частини другої статті 233 КЗпП України.

Позовні вимоги у цій справі стосуються стягнення належної позивачу заробітної плати, які, відповідно до статті 233 КЗпП України, не обмежуються будь-яким строком звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 826/8789/18, від 10 травня 2022 року у справі № 369/3013/20, від 26 травня 2022 року у справі № 420/10861/21, від 4 серпня 2022 року у справі № 380/6129/20.

Суд вважає необґрунтованими твердження відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин правові висновки, викладених в постановах Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №522/13736/15, Великої Палати Верховного Суду у справі №910/4518/16, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 відступила від правового висновку стосовно того, що середній заробіток за час вимушеного прогулу не є складовою заробітної плати, вказавши, що, по суті, це є неотримана заробітна плата за невиконання трудової функції не з вини працівника, відсутні підстави для застосування значених відповідачем правових висновків.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в частині поновлення на роботі підлягає стягненню з Державної екологічної інспекції у Донецькій області, оскільки виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду покладається на установу, в якій особа працювала перед звільненням, а нарахування заробітної плати у даному випадку здійснюється установою до штатного розпису якої віднесено посаду, на яку рішенням суду поновлено працівника, що узгоджується з правовою позицією в постанові Верховного суду від 26 вересня 2019 року у справі № 823/185/16.

На підставі викладеного вище, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Донецькій області

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12 травня 2021 року по 31 серпня 2021 року в сумі 53059,16 грн.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат.

За ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674 від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Апеляційний суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 08.02.2022 року у справі № 755/12623/19, згідно яких вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою.

Вказане також узгоджується з пунктом 1.3 розділу 1 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713) яким передбачено, що для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Відповідно до підпункту 2.2.12 пункту 2.2 розділу 2 Інструкції № 114/8713 до фонду додаткової заробітної плати включається оплата за невідпрацьований час, зокрема, оплата простоїв не з вини працівника.

У розділі 3 Інструкції № 114/8713 закріплено вичерпний перелік виплат, що не належать до фонду оплати праці. Згідно з пунктом 3.9 розділу 3 вказаної Інструкції до фонду оплати праці не належать суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

В Інструкції № 114/8713 середній заробіток за час вимушеного прогулу не віднесено до вичерпного переліку виплат, що не належать до фонду оплати праці.

На думку Великої Палати Верховного Суду, середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин.Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Таким чином, позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову у цій справі.

За матеріалами справи, позивачем на виконання вимог ухвали суду від 26.11.2021 року сплачено судовий збір в сумі 908 грн. (а.с. 34-35, 39).

Згідно ч. 5 ст. 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 132 КАС України визначено види судових витрат.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Як встановлено апеляційним судом, позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову в цій справі, тому суд першої інстанції дійшов хибного висновку про необхідність сплати позивачем судового збору за подання позову та відповідно про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції у Донецькій області на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору, що є підставою для скасування судового рішення в частині розподілу судових витрат.

Отже, згідно ч. 5 ст. 139 КАС України судові витрати в цій справі компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 3674 сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Апеляційний суд роз`яснює позивачу право звернення до суду в порядку п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 3674 із клопотанням про повернення судового збору за подання позову, оскільки до подання відповідної заяви у суду відсутні правові підстави для повернення заявнику судового збору, внесеного в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст.ст. 132, 139, 195, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Донецькій області - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року у справі № 200/16378/21 за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державна екологічна інспекція України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасувати в частині розподілу судових витрат.

Прийняти нову постанову в цій частині.

Судові витрати у справі компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Повний текст постанови складений 12 квітня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: І.Д. Компанієць

Е.Г. Казначеєв