Справа № 420/1503/23
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1503/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд:

визнати противоправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в не проведенні своєчасного звільнення з служби в Збройних Силах України ОСОБА_1 відповідно свідоцтва про хворобу № 286 затвердженого постановою ГВЛК від 27.06.2022;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести звільнення зі служби в Збройних Силах України ОСОБА_1 ;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове утримання з 11.09.2022 по 22.02.2023 в розмірі 271 197,30 грн;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористанні дні щорічної основної відпуски за 2022 рік, в розмірі 49 308,74 грн.

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації за матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань за 2022 рік в розмірі окладу за військовим званням в розмірі 1340 грн;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з урахуванням пільгової вислуги років понад повних 10 років за кожний повний календарний рік служби 12 повних років в розмірі 295 852,44 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 25.02.2022 добровільно мобілізований до лав ЗСУ та проходив службу у в/ч НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на посаді офіцер штабу. У зв`язку із погіршенням стану здоров`я 25.05.2022 був направлений в медичну в/ч НОМЕР_3 . Згідно свідоцтва про хворобу від 27.06.2022 № 286 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. У зв`язку із цим 30.06.2022 позивач звернувся з рапортом до командира в/ч НОМЕР_1 щодо звільнення з військової служби та проведенням нарахувань і виплат. Через вади здоров`я позивач не міг перебувати місті дислокації, про що сповістив керівну особу, вказавши, що буде знаходитись в межах Подільського району і готовий прибути в частину по дзвінку. Однак тривалий час керівництво військової частини заходів щодо звільнення позивача не вживало. При цьому наприкінці серпня позивач дізнався, що з 10.08.2022 його визнано таким, що самовільно залишив частину, про що направлено документи в ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку із цим 31.08.2022 позивач подав рапорт щодо припинення протиправних дій відносно нього та прийняття заходів щодо його звільнення, виплати належних сум грошового забезпечення при звільненні. Зазначений рапорт залишено без відповіді позивачу. Також позивач звернувся до Південного управління Військової Служб Правопорядку з приводу звинувачень на його адресу, в результаті чого останнім складено подання № 808/1/5578 від 02.12.2022 «Про усунення вимог чинного законодавства України, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, причин цих порушень та умов, що їм сприяють, в діяльності посадових осіб військової частини НОМЕР_1 ». У відповідь на адвокатський запит в/ч НОМЕР_2 надано лист від 30.12.2022 № 1619/157/5047, згідно з яким рапорт позивача розглянутий в серпні 2022 р. та прийнято рішення про його звільнення. Однак звільнення з військової служби позивача не відбулося, що зумовило його звернутися до суду із даним позовом.

Ухвалою судді від 15.02.2023 ОСОБА_1 поновлено строк на звернення до суду із даними вимогами; позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

02.03.2023 до суду від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що наказом командира в/ч НОМЕР_4 (по особовому складу) від 10.01.2023 № 10-РС ОСОБА_1 звільнений з військової служби у відставку за пп. «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) п. 3 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», без права носіння військової форми; направлений на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 22.02.2023 № 55 позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Факт відсутності позивача в місті дислокації (м. Подільськ) виявлено 10.08.2022, у зв`язку із чим наказом від 10.08.2022 № 523 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 . У розташування військової частини позивач не прибув, жодного документу на підтвердження поважності причин неприбуття не надав, у зв`язку із чим до Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві було направлено повідомлення про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення (вих. № 76/1922 від 09.11.2022). До дня звільнення ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 так і не прибув, документів про поважність самовільного залишення до частини не надав. Позивач не перебував ні на лікуванні, ні у відпустці; медичних довідок про звільнення від виконання службових обов`язків не надав. Щодо позовних вимог відносно виплат при звільненні, то виплата одноразової грошової допомоги позивачу відбулася 09.09.2015 згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_5 від 09.09.2015 № 233. Грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань позивачу не виплачувались, так як з моменту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 (10.08.2022) до свого звільнення з військової служби 10.01.2023 позивач до розташування в/ч НОМЕР_1 так і не прибув.

07.03.2023 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив та уточнення позовних вимог, в якій сторона позивача просить суд: визнати противоправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в не проведенні своєчасного звільнення з служби в Збройних Силах України ОСОБА_1 відповідно свідоцтва про хворобу № 286 затвердженого постановою ГВЛК від 27.06.2022; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести звільнення зі служби в Збройних Силах України ОСОБА_1 ; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове утримання з 11.09.2022 по 22.02.2023 в розмірі 271 197,30 грн; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористанні дні щорічної основної відпуски за 2022 рік, в розмірі 49 308,74 грн. зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації за матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань за 2022 рік в розмірі окладу за військовим званням в розмірі 1340 грн.; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з урахуванням пільгової вислуги років понад повних 10 років за кожний повний календарний рік служби 12 повних років в розмірі 295 852,44 грн.

Пояснення від третьої особи щодо позову та відзиву до суду не надійшли.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що наказом по стройовій частині командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2022 № 51 ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, з 26.02.2022 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, продовольче забезпечення з 27.02.2022.

Згідно свідоцтва про хворобу № 286 від 24.06.2022 18 Регіональної військово-лікарської комісії, затверджене 27.06.2022 № 977, ОСОБА_1 на підставі ст. 39-а, 41-б, 13-б, 40-в графи ІІІ Розладу хвороб, непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

30.06.2022 ОСОБА_1 звернувся із рапортом до командира в/ч НОМЕР_1 , в якому просив клопотати перед вищим командування про його звільнення за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби). Також просив здійснити нарахування та виплати: 1) грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустка за 2022 р.; 2) матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 р. в розмірі ока луд за військовим званням; 3) одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

При цьому в позовні заяві ОСОБА_1 зазначає, що через вади здоров`я позивач не міг перебувати місті дислокації, про що сповістив керівну особу, вказавши, що буде знаходитись в межах Подільського району і готовий прибути в частину по дзвінку. Однак тривалий час керівництво військової частини заходів щодо звільнення позивача не вживало.

Поряд із тим, згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 10.08.2022 № 523 «Про призначення службового розслідування по факту самовільного залишення пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 майором ОСОБА_1 » було проведено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли неналежному виконанню вимог наказів та нормативно-правових документів, а також встановлення ступнею вини офіцера штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною правопорушення.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 691 від 08.09.2022 «Про результати службового розслідування» затверджено результати службового розслідування, відповідно до якого в діях майора ОСОБА_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 407 КК України.

Згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 219 від 10.08.2022, вважати таким, що вибув із пункту постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 з 10.08.2022 ОСОБА_1 та останнього виключено з 10.08.2022 з продовольчого забезпечення, з 11.08.2022 з усіх видів забезпечення.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 254 від 14.09.2022 ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження в/ч НОМЕР_4 з 12.09.2022 через відсутність більше 10 днів до повернення у військову частину.

Згідно повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 09.11.2022 № 76/1922, у діях офіцера штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у зв`язку із чим командир військової частини НОМЕР_1 просив директора ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, внести відомості про подане повідомлення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Згідно листа ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві від 28.11.2022 № Ш-651/16-05-1091/22, досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом самовільного залишення в/ч НОМЕР_1 військовослужбовцем ОСОБА_1 не здійснювалось.

Відповідно до листа в/ч НОМЕР_1 від 09.11.2022 № 76/1925 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , наданий на запит від 22.10.2022 вих. № 808/1/46/13, рапорт ОСОБА_1 від 30.06.2022 був розглянутий та було підготовлено подання про звільнення, яке пройшло погодження у в/ч НОМЕР_2 , та готувалося подання до в/ч НОМЕР_4 , але у зв`язку із самовільним залишенням розташування в/ч НОМЕР_1 10.08.2022 ОСОБА_1 подання у серпні направлено не було. На даний момент в/ч НОМЕР_1 чекає на прийняття рішення командуванням в/ч НОМЕР_4 щодо розгляду подання і звільнення з військової служби майора ОСОБА_1 .

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації.

Указом Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 14.03.2022 №133/2022, затвердженого Законом України №7168 від 16.03.2022 року, воєнний стан продовжений до 25.04.2022 року.

Указом Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженого Законом України №2212-ІХ від 21.04.2022 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженого Законом України №2263-ІХ від 22.05.2022 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 12 серпня 2022 року №573/2022, затвердженого Законом України №2500-IX від 15.08.2022 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №2738-IX від 16.11.2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 06 лютого 2023 року № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію; мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до частини восьмої статті 4 Закону №3543-ХІІ, з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 22 Закону №3543-ХІІ, громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону №3543-ХІІ, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України (частина п`ята статті 22 Закону №3543-ХІІ).

Відповідно до частини 2 статті 23 ЗУ №3543-ХІІ (в редакції закону від 15.03.2022 року) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України Про військову службу і військовий обов`язок від 25.03.1992 року №2232-XII (далі Закон №2232-XII).

За змістом частин першої-третьої статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

В частині сьомій статті 1 Закону №2232-XII закріплено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно з частиною дев`ятою статті 1 №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України.

Відповідно до частини десятої статті 1 Закону №2232-XII громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством. Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

Згідно з частиною 13 статті 2 Закону№2232-ХІІ громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до пункту 10 статті 14 Закону №2232-ХІІ за результатами медичного огляду громадянина України і з урахуванням рівня його освітньої підготовки, особистих якостей, роду діяльності та спеціальності комісія з питань приписки може прийняти одне з таких рішень:

- придатний для військової служби та попередньо призначений до служби у Збройних Силах України чи іншому військовому формуванні;

- тимчасово непридатний до військової служби, потребує лікування;

- підлягає направленню на додаткове медичне обстеження та проведення повторного медичного огляду (із зазначенням дати проведення);

- непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, підлягає взяттю на облік військовозобов`язаних;

- непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку, підлягає виключенню з військового обліку;

- підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі, обмеження волі, арешту, виправних робіт за вчинення злочину невеликої або середньої тяжкості, у тому числі із звільненням від відбування покарання;

- підлягає виключенню з військового обліку як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Приписами підпункту б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час воєнного стану, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до приписів частини десятої статті 1 Закону №2232-XII та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністра оборони України 14.08.2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за №1109/15800 (далі - Положення №402).

Згідно з пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Згідно з пунктом 1.3 глави 2 розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Медичний огляд проводиться військово-лікарською комісією з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).

Згідно з пунктом 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення №402, постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).

Питання медичного огляду військовозобов`язаних у мирний час та під час мобілізації, на особливий період регламентує глава 3 розділу II Положення №402, яка містить такі пункти:

3.1. Медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням військового комісара ВЛК військових комісаріатів.

3.2. Військовозобов`язані, залежно від категорії запасу, військово-облікової спеціальності та призначення, підлягають повторному огляду ВЛК військових комісаріатів. Крім того, офіцери запасу підлягають повторному огляду зазначеними ВЛК під час чергового атестування, а рядовий, сержантський та старшинський склад запасу ВЛК військових комісаріатів - у разі зміни призначення.

Кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, окулістом, отоларинтологом, стоматологом, дерматологом, а за медичними показаннями і лікарями інших спеціальностей.

3.8. За статтями (пунктами статей) Розкладу хвороб, які передбачають індивідуальне визначення придатності до військової служби і військової спеціальності, ВЛК щодо військовозобов`язаних, яких призивають на військову службу або приймають на військову службу у добровільному порядку за контрактом, виносить одну із таких постанов:

"Непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час";

"Обмежено придатний до військової служби";

"Придатний (або непридатний) до військової служби за контрактом, за спеціальністю (вказати спеціальність)";

"Придатний (або непридатний) до військової служби в миротворчій місії за спеціальністю (вказати спеціальність)";

"Придатний до військової служби".

Постанови ВЛК військових комісаріатів оформлюються довідкою ВЛК (додаток 4 до Положення) у двох примірниках, яка не підлягає затвердженню штатною ВЛК і дійсна протягом шести місяців з дня медичного огляду. Копія довідки видається на руки особі, яка пройшла медичний огляд.

Після закінчення медичного обстеження під час мобілізації ВЛК виносить щодо військовозобов`язаного одну із таких постанов:

"Придатний до військової служби";

"Тимчасово непридатний до військової служби (вказати дату повторного огляду)";

"Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку".

Згідно з п. 2.11.6 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 року №402, в якому визначається військовослужбовці, визнані позаштатною тимчасово діючою ВЛК непридатними до служби за військовою спеціальністю, для вирішення питання про придатність до військової служби направляються на амбулаторне або стаціонарне обстеження із подальшим оглядом гарнізонною або госпітальною ВЛК.

Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 р. № 1153/2008, визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до п. 260 Положення під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону.

Військовослужбовці, які перебувають на військовій службі та визнані військово-лікарською комісією непридатними до неї з виключенням з військового обліку, підлягають звільненню у відставку за станом здоров`я, а визнані тимчасово непридатними до військової служби з повторним медичним обстеженням через 6 або 12 місяців - звільненню в запас за станом здоров`я із зазначенням у наказі про звільнення, що ці особи підлягають повторному медичному обстеженню після закінчення відповідного строку.

Громадяни, звільнені з військової служби, у п`ятиденний строк після виключення зі списків особового складу військової частини зобов`язані прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття їх на військовий облік.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки не пізніше наступного дня після взяття на військовий облік громадян, звільнених з військової служби, письмово повідомляють державні органи, підприємства, заклади, установи і організації, в яких до призову на військову службу ці громадяни працювали, навчались або були зареєстрованими як безробітні, про підставу звільнення з військової служби, строк військової служби, що зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, а також про день взяття їх на облік, у тому числі про причини перевищення строків взяття на військовий облік.

Отже, судом встановлено, що законодавством передбачено два види звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби за станом здоров`я: у запас для визнаних військово-лікарською комісією тимчасово непридатними до військової служби, та у відставку для визнаних військово-лікарською комісією непридатними до неї з виключенням з військового обліку.

Відповідно до п. 240 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом. Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.

Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Згідно з п. 22.12 Положення № 402, постанова ВЛК про ступінь придатності військовослужбовця до військової служби чинна протягом 12 місяців з моменту проведення медичного огляду.

Постанови ВЛК щодо військовослужбовців, які визнані непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатними до військової служби у мирний час, обмежено придатними у воєнний час, повинні бути реалізовані негайно.

Якщо постанова ВЛК не реалізована та в стані здоров`я оглянутого, незалежно від терміну, за його заявою або висновками лікарів військових (цивільних) лікувальних закладів виникли зміни, то проводиться повторний медичний огляд.

Військовослужбовці строкової військової служби, визнані у мирний час ВЛК непридатними до військової служби, після виписки із військових лікувальних закладів підлягають госпіталізації до лазарету військової частини (а за його відсутності - звільненню від виконання службових обов`язків) до звільнення з військової служби за станом здоров`я.

Таким чином, судом встановлено, що обов`язок щодо негайного видання наказу про звільнення Позивача з військової служби у відставку за станом здоров`я у зв`язку з висновком ВЛК про непридатність до військової служби лежить виключно на Відповідачеві.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що наказом командира в/ч НОМЕР_4 (по особовому складу) від 10.01.2023 № 10-РС ОСОБА_1 звільнений з військової служби у відставку за пп. «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) п. 3 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», без права носіння військової форми; направлений на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 22.02.2023 № 55 позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, на момент вирішення спору, порушене право позивача щодо незабезпечення розгляду його рапорту та не звільнення його з військової служби за рапортом від 30.06.2022 фактично поновлено відповідачем шляхом видання відповідного наказу щодо звільнення позивача з військової служби та його подальшою реалізацією із виключення зі списків особового складу військової частини. При цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

З огляду на вищевикладене, в цій частині адміністративний позов до задоволення не підлягає.

Що ж стосується похідних позовних вимог щодо зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове утримання з 11.09.2022 по 22.02.2023 в розмірі 271 197,30 грн; грошову компенсацію за невикористанні дні щорічної основної відпуски за 2022 рік, в розмірі 49 308,74 грн; грошову компенсацію за матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань за 2022 рік в розмірі окладу за військовим званням в розмірі 1340 грн; одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з урахуванням пільгової вислуги років понад повних 10 років за кожний повний календарний рік служби 12 повних років в розмірі 295 852,44 грн, суд зазначає про передчасність вказаних позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

В наказі командира в/ч НОМЕР_1 від 22.02.2023 № 55 зазначено, що позивача з 22.02.2023 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення; щорічна основна відпустка за 2022, 2023 рр. не надавалася; грошову допомогу для оздоровлення за 2023 р. не отримав; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 р. не отримав; грошова компенсація за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки за період з 2015 р. не нараховувалась та не виплачувалась.

На момент звернення до суду із даними вимогами, права позивача в частині ненарахування та невиплати всіх належних сум грошового забезпечення при звільненні порушені не були, а відповідні позовні вимоги були пред`явлені як похідні за фактичною відсутністю порушеного права, оскільки позивач був не обізнаним навіть про своє звільнення наказом від 10.01.2023, звертаючись до суду із даним позовом 26.01.2023.

В свою чергу, відповідач пояснює невиплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань фактом залишення позивачем в/ч НОМЕР_1 10.08.2022 та його безперервною відсутністю до моменту звільнення. При цьому факт своєї відсутності у в/ч НОМЕР_1 позивач не заперечує, пояснюючи це станом здоров`я із посиланням на свідоцтво про хворобу.

Водночас, нарахування відповідних сум є виключною дискрецією відповідача (за відсутності спору щодо розміру відповідних нарахувань), у зв`язку із чим наведені представником позивача розрахунки належних до сплати сум на увагу не заслуговують, адже спір щодо розміру таких сум між сторонами наразі відсутній.

Таким чином, саме після здійснення остаточного розрахунку із позивачем після звільнення, нарахуванням та виплатою відповідних сум, позивач матиме змогу дізнатися про те, чи порушені його права та інтереси нарахованими та виплаченими сумами. Однак за встановлених судом обставин, позивач після звернення із рапортом щодо звільнення, яке за встановлених судом обставин відбулося несвоєчасно, проте на момент вирішення цього спору відновлено шляхом видання наказу про звільнення позивача, та дізнавшись вже в ході судового розгляду справи про своє звільнення, до військової частини із питанням щодо отримання остаточного розрахунку при звільненні не звертався, фактично не перебуваючи у військовій частині протягом цього часу.

Крім того, предметом цього спору не є дії/рішення військової частини щодо припинення нарахування грошового утримання внаслідок самовільного залишення військової частини (згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 219 від 10.08.2022, вважати таким, що вибув із пункту постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 з 10.08.2022 ОСОБА_1 та останнього виключено з 10.08.2022 з продовольчого забезпечення, з 11.08.2022 з усіх видів забезпечення), а відтак і похідні позовні вимоги за відсутності основної вимоги та предмету спору, задоволені бути не можуть. Такі дії можливі виключно за умови визнання судом незаконним та скасування наказу про виключення позивача з усіх видів забезпечення, про що в даному випадку спір відсутній.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, тому у задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити, оскільки останні заявлені передчасно.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

В той же час, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі Голдер проти Сполученого Королівства, згідно з якою саме небезпідставність доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести "небезпідставність" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; ЄДРПОУ НОМЕР_7 ), третя особа військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 ; ЄДРПОУ НОМЕР_8 ), про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк

.