Справа № 120/3961/22
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3961/22

Головуючий у 1-й інстанції: Комар П.А.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

05 квітня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Смілянця Е. С. Сторчака В. Ю.

за участю:секретаря судового засідання: Гонтар А.Р.,

представника позивача: Пшеничної В.В.

представників відповідача: Бойка А.М., Тиховського М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 до Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_16 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 звернулися до суду з позовом, в якому просили:

-визнати протиправною бездіяльність Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області щодо неприйняття рішення у формі розпорядчих документів за результатами розгляду заяв від 20.10.2021 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 про затвердження документації із землеустрою та передання у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства площею по 2,0 га кожному на території Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області;

-зобов`язати Погребищенську міську раду Вінницького району Вінницької області затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення площею по 2,0 га за кадастровими номерами :06:003:0073, :06:003:0074, :06:003:0075, :06:003:0076, :06:003:0077, :06:003:0078, :06:003:0079, :06:003:0080, :06:003:0081, :06:003:0082, :06:003:0083, :06:003:0084, :06:003:0085, :06:003:0086, :06:003:0087, :06:003:0088 громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ;

-визнати протиправним та скасувати рішення 24 сесії 8 скликання Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області №365 від 17.02.2022 в частині надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок сількогосподарського призначення комунальної власності, які розташовані на території Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області (за межами с. Розкопане), з визначеним цільовим призначення -16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) з кадастровими номерами: :06:003:0073, :06:003:0074, :06:003:0075, :06:003:0077, :06:003:0078, :06:003:0079, :06:003:0080, :06:003:0081, :06:003:0082, :06:003:0083, :06:003:0084, :06:003:0085, :06:003:0086, :06:003:0087, :06:003:0088.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року позов задоволено частково:

-визнано протиправним та скасовано рішення 24 позачергової сесії 8 скликання Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області, зафіксовані у протоколі пленарного засідання ради від 17.02.2022 року, про відмову у затвердженні проєктів землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 земельних ділянок із земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства площею по 2,0 га кожному на території Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області;

-зобов`язано Погребищенську міську раду Вінницького району Вінницької області затвердити проєкт землеустрою щодо відведення у власність: ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 2,0 га за кадастровим номером :06:003:0073, розташованої на території Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області; ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 2,0 га за кадастровим номером :06:003:0074, розташованої на території Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області; ОСОБА_3 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 2,0 га за кадастровим номером :06:003:0075, розташованої на території Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області; ОСОБА_4 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 2,0 га за кадастровим номером :06:003:0076, розташованої на території Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області; ОСОБА_5 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 2,0 га за кадастровим номером :06:003:0077, розташованої на території Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області; ОСОБА_6 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 2,0 га за кадастровим номером :06:003:0078, розташованої на території Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області; ОСОБА_7 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 2,0 га за кадастровим номером :06:003:0079, розташованої на території Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області; ОСОБА_8 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 2,0 га за кадастровим номером :06:003:0080, розташованої на території Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області; ОСОБА_9 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 2,0 га за кадастровим номером :06:003:0081, розташованої на території Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області; ОСОБА_10 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 2,0 га за кадастровим номером :06:003:0082, розташованої на території Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області; ОСОБА_11 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 2,0 га за кадастровим номером :06:003:0083, розташованої на території Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області; ОСОБА_12 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 2,0 га за кадастровим номером :06:003:0084, розташованої на території Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області; ОСОБА_13 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 2,0 га за кадастровим номером :06:003:0085, розташованої на території Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області; ОСОБА_14 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 2,0 га за кадастровим номером :06:003:0086, розташованої на території Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області; ОСОБА_15 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 2,0 га за кадастровим номером :06:003:0087, розташованої на території Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області; ОСОБА_16 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 2,0 га за кадастровим номером :06:003:0088, розташованої на території Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області;

визнано протиправним та скасовано рішення 24 сесії 8 скликання Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області №365 від 17.02.2022 в частині надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок сількогосподарського призначення комунальної власності, які розташовані на території Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області (за межами с. Розкопане), з визначеним цільовим призначення -16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) з кадастровими номерами: :06:003:0073, :06:003:0074, :06:003:0075, :06:003:0077, :06:003:0078, :06:003:0079, :06:003:0080, :06:003:0081, :06:003:0082, :06:003:0083, :06:003:0084, :06:003:0085, :06:003:0086, :06:003:0087, :06:003:0088.

В решті позовних вимог відмовлено.

Відстрочено виконання рішення суду у зобов`язальній частині до припинення (скасування) воєнного стану в Україні.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити. В свою чергу, представник позивачів заперечила стосовно задоволення апеляційної скарги і просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення уповноваженого органу за замовленням позивачів ДП "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" розроблено проєкт землеустрою щодо відведення у їх власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Погребищенської міської ради площею по 2,0 га кожному.

17.02.2022 на затвердження Погребищенської міської ради винесено проєкт рішення "Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 "., однак проекти землеустрою не затверджені, оскільки за результатами голосування не отримано достатньої кількості голосів депутатів.

Вищезазначене слугувало підставою для звернення позивачами до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач без законних підстав відмовив позивачам у затвердженні проєкту землеустрою, жодним чином не вмотивувавши своє рішення, хоча був зобов`язаний прийняти рішення у двотижневий строк з дня надходження до нього відповідного проєкту.

При цьому, під час розгляду справи не встановлено будь-яких інших обставин, що безпосередньо впливали на позитивне вирішення питання про затвердження розробленого за замовленням позивачів проєкту землеустрою, а тому обраний позивачами спосіб захисту порушених прав не суперечить вимогам закону та не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 3 ЗК України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 4 ЗК України визначено, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Пунктом а частини третьої статті 22 ЗК України унормовано, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам-для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

За правилами пункту б частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

Частиною 4 статті 122 ЗК України закріплено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

С.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

П.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" врегульовано, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

У ч. 6 ст. 118 ЗК України зазначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

За приписами ч. 7 ст. 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до вимог ч.ч. 8, 9 ст.118 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

У ч.10 ст.118 ЗК України зазначено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою визначено ст. 186 ЗК України.

Так, п.6 ч.2 ст.186 ЗК України унормовано, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

За змістом частини 6-9 ст.186 Кодексу Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування, інші суб`єкти, визначені цією статтею, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання документації із землеустрою безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про її погодження або про відмову в погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Строк дії таких висновків є необмеженим.

Підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, іншим суб`єктам, визначеним цією статтею, при погодженні та затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до складу документації із землеустрою, визначеного Законом України "Про землеустрій"; надання погодження документації із землеустрою будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами чи організаціями, погодження яких не передбачено цією статтею; проведення будь-яких обстежень, експертиз чи робіт.

Кожен орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, інший суб`єкт, визначений цією статтею, розглядає та погоджує документацію із землеустрою самостійно та незалежно від погодження такої документації іншими органами.

Висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію. Повторна відмова у погодженні або затвердженні документації із землеустрою допускається лише у разі, якщо розробник не усунув недоліки, зазначені у попередньому висновку (рішенні), а також якщо підстава для відмови виникла після надання попереднього висновку (рішення). Повторна відмова у погодженні або затвердженні не позбавляє розробника документації із землеустрою права усунути недоліки такої документації та подати її на погодження або затвердження.

У частині 6 ст. 186-1 ЗК України закріплено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

За наведеного правового регулювання можна дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Отже чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

При цьому, з вищенаведених норм вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 ЗК України, норми ст. 118 ЗК України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Аналогічних висновків щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд у постановах від 24.01.2020 у справі №316/979/18, від 27.01.2021 у справі № 560/1334/19, від 01.02.2021 у справі №560/1282/19, від 16.09.2021 у справі № 260/18/19, від 10.06.2021 у справі № 240/4964/18, від 07.04.2021 у справі №540/2813/19, від 10.03.2021 у справі № 240/82/19, від 04.03.2021 у справі № П/811/968/18, від 15.06.2021 у справі № 818/1905/17 та від 29.11.2021 у справі № 480/1910/19, від 30.10.2018 у справі №820/4852/17, від 24.01.2020 у справі №316/979/18 та від 31.01.2023 у справі № 280/717/19.

Так, судом першої інстанції в рамках розгляду даної справи з`ясовано, що позивачами у встановленому законом порядку отримано дозвіл на розроблення проектів землеустрою, за їх замовленням виготовлено проекти землеустрою, які погоджено відповідно до вимог закону та подано до Погребищенської міської ради разом із заявами про затвердження проектів землеустрою та надання земельних ділянок у власність.

Доказів протилежного, представником відповідача не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанції.

17.02.2022 на розгляд 24 сесії 8 скликання Погребищенської міської ради винесено проєкт рішення "Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ".

Однак, як свідчить протокол засідання ради, проєкт рішення не був підтриманий депутатами: "за" 0, "проти" 0, "утримались" 18. Рішення не прийнято.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що не набрання проєктом рішення необхідної кількості голосів свідчить про відмову ради у затвердженні проєкту землеустрою та вважається рішенням суб`єкта владних повноважень, яке відповідно до положень ч. 10 ст. 118 ЗК України та ст.ст. 5, 19 КАС України може бути оскаржене до суду.

Водночас таке рішення органу місцевого самоврядування має ґрунтуватися на підставах, визначених законом, та відповідати критеріям правомірності, що передбачені частиною другою статті КАС України.

Утримуючись під голосування за позитивний проєкт рішення ради про затвердження проєкту землеустрою, депутат ради повинен усвідомлювати, що у даному випадку така його поведінка матиме конкретні юридичні наслідки у разі не набрання рішенням достатньої кількості голосів, а саме наслідки у вигляді рішення ради про відмову у затвердженні проєкту землеустрою, яке може бути предметом оцінки судом та апріорі вважатиметься невмотивованою відмовою у наданні земельної ділянки у власність, оскільки це рішення не буде обґрунтовуватися жодними підставами для його прийняття.

Наведене додатково підтверджується й тим, що на розгляд сесії ради виноситься проєкт, попередньо погоджений профільною комісією ради, яка вивчає відповідне питання на предмет наявності/відсутності законних підстав для прийняття того чи іншого рішення.

Отже, сам факт винесення на голосування депутатів проєкту рішення ради про затвердження проєкту землеустрою є свідченням того, що законні підстави для відмови у затвердженні проєкту, відсутні.

Тому голосування за принципом "хочу голосую, а хочу ні", з одного боку, не забороняється, але з іншогоможе мати описані вище правові наслідки у вигляді рішення ради про відмову у затвердженні проєкту землеустрою, яким порушуються законні права та інтереси особи.

В той же час, колегія суддів вважає вірною позицію суду першої інстанції про відсутність у діях Погребищенської міської ради пасивної поведінки, яка б проявлялася у неприйнятті рішення. Адже дане питання винесене на розгляд сесії і на голосування, однак внаслідок ненабрання проєктом рішення за результатом голосування 17.02.2022 необхідної кількості голосів депутатів, позивачам фактично відмовлено у затвердженні проєкту землеустрою та передачі у їх власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства площею по 2,0 га кожному на території Погребищенської міської ради.

Таким чином є безпідставними доводи позивачів в тій частині, що в даному випадку має місце неправомірна бездіяльность відповідача.

Поряд з цим, судом першої інстанції підставно зауважено, що відмова у затвердженні проєкту землеустрою щодо відведення у власність позивачів земельних ділянок не обґрунтовується жодними правовими підставами та обумовлене не є якимись об`єктивними перешкодами, а винятково небажанням депутатів голосувати за його прийняття.

Отже, враховуючи погодження проектів землеустрою в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність рішень відповідача щодо відмови у їх затвердженні.

Водночас слід зазначити, що зобов`язання затвердити проект щодо відведення вказаної земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура.

Затвердження такого проекту без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивачів у передбачений законом спосіб.

Так, згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі "Рисовський проти України", № 29979/04, рішення від 20 жовтня 2011 року, пункти 70, 71, Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", зазначивши, що він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див. зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до пункту 4 частини першої 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Частиною четвертою статті 245 КАС України закріплено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 1640/2594/18.

У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

В матеріалах справи наявні докази, які були досліджені під час судового розгляду справи, які свідчать про наявність можливості у суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення.

Колегія суддів також звертає увагу, що серед іншого, судом першої інстанції вірно зауважено, що прийняте відповідачем рішення про відмову у затвердженні проєкту землеустрою та передачу земельних ділянок у власність, безсумнівно, має наслідком втручанням у право позивачів на мирне володіння майном.

У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Серков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання держави у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: 1) чи є втручання законним; 2) чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; 3) чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" мас широке значення (рішення у справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення у справі "Трегубенко проти України").

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.

Як встановлено під час розгляду справи, відповідач відмовив позивачам у затвердженні розробленого та погодженого у встановленому законом порядку проєкту землеустрою не з посиланням на визначені законом підстави для цього, а лише тому, що позитивний проєкт відповідного рішення не був підтриманий більшістю голосів депутатів від загального складу ради.

Враховуючи викладене, беручи до уваги протиправну відмову відповідача, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивачів є саме зобов`язання відповідача затвердити проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність .

Поряд з цим, судом першої інстанції при прийнятті рішення враховано і те, що Законом України від 24 березня 2022 року № 2145-XI Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану, який набрав чинності 07 квітня 2022 року, внесені зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема до Земельного кодексу України.

Так, вказаним законом розділ X Перехідні положення Земельного кодексу України доповнено пунктом 27, згідно з яким під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації. І оскільки рішення місцевої ради про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки обов`язково супроводжується рішення про надання відповідної земельної ділянки у власність, тобто за своєю суттю є рішення про передачу у приватну власність особи земельної ділянки комунальної власності, то суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про існування обставин, що унеможливлюють виконання відповідачем рішення суду в зобов`язальній частині, а тому відповідно до ч. 3 ст. 378 КАС України наявні підстави для відстрочення виконання судового рішення в цій частині до усунення таких обставин.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що відповідачем надано суду ксерокопію листа Вінницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькій області від 13.01.2023 №32-21.3-39 зі змісту якого слідує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_15 померли.

З метою з`ясування обставин у справі, зокрема підтвердження чи спростування факту смерті вищезазначених осіб, колегією суддів витребувано у органу, що здійснює державну реєстрацію актів цивільного стану, копії належним чином завірених актових записів про смерть ОСОБА_3 та ОСОБА_15

27.02.2023 на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшли копії актових записів про смерть ОСОБА_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_15 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Згідно п.5 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

За вказаних обставин, колегія судді вважає, що рішення суду першої інстанції в частині що стосується позовних вимог щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_15 необхідно скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з доводами відповідача стосовно того, що суд першої інстанції задовольняючи позовну вимогу про визнання протиправним та скасування рішення 24 сесії 8 скликання Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області №365 від 17.02.2022 в частині надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок сількогосподарського призначення комунальної власності, які розташовані на території Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області (за межами с. Розкопане), з визначеним цільовим призначення -16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) з кадастровими номерами: :06:003:0073, :06:003:0074, :06:003:0075, :06:003:0077, :06:003:0078, :06:003:0079, :06:003:0080, :06:003:0081, :06:003:0082, :06:003:0083, :06:003:0084, :06:003:0085, :06:003:0086, :06:003:0087, :06:003:0088, не навів підстав, за яких дійшов висновку про протиправність рішення в цій частині.

В свою чергу, колегія суддів, надаючи правову оцінку вказаній позовній вимозі, вважає, що остання є обгрунтованою та підставною, оскільки Погребищенська міська рада, не прийнявши рішення про затвердження проектів земелеустрою на земельні ділянки, дозвіл на розробку яких надано позивачам, та яким присвоєно кадастрові номери, одразу ж, на цій же сесії вирішила об`єднати їх в одну земельну ділянку, з просвоєнням нового кадастрового номера, позбавивши позивачів права на отримання земельних ділянок, на які останніми на підставі дозволу міської ради, виготовлено технічну документацію.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За правилами ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити в мотивувальній частині, доповнивши мотивувальну частину висновками, викладеними в цій постанові.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 304, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 до Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії скасувати в частині задоволення позову щодо визнання протиправним та скасування рішення 24 позачергової сесії 8 скликання Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області, зафіксовані у протоколі пленарного засідання ради від 17.02.2022 року в частині відмови у затвердженні проєктів землеустрою щодо відведення у власність: ОСОБА_3 та ОСОБА_15 земельних ділянок із земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства площею по 2,0 га кожному на території Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області; зобов`язання Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області затвердити проєкт землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_3 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 2,0 га за кадастровим номером :06:003:0075, розташованої на території Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області та ОСОБА_15 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 2,0 га за кадастровим номером :06:003:0087, розташованої на території Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області; стягнення на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_15 витрат зі сплати судового збору в розмірі по 454,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою провадження у справі в цій частині закрити в зв`язку зі смертю ОСОБА_3 та ОСОБА_15 .

Змінити мотивувальну частину рішення суду, доповнивши мотивувальну частину висновками, викладеними в цій постанові.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 12 квітня 2023 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Смілянець Е. С. Сторчак В. Ю.