Справа № 526/2676/22
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2023-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м. ПолтаваСправа № 526/2676/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Садошенко А.П.,

представника позивача Скачко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

09 грудня 2022 року до Гадяцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області), у якій, з урахуванням уточненої позовної заяви /а.с. 29-32/, позивач просить: визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не взяття ОСОБА_1 на облік; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області взяти ОСОБА_1 на облік для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та призначити пенсійну виплату, починаючи з 24 лютого 2022 року, з моменту введення режиму воєнного стану на території України.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона є громадянкою України, з 1974 року проживала в Криму, у 1995 році по досягненню пенсійного віку їй була призначена пенсія. У 2019 році позивач переїхала з Автономної Республіки Крим на постійне місце проживання до м. Гадяч Полтавської області. На звернення позивача до ГУ ПФУ в Полтавській області щодо переведення її пенсійної справи з Автономної Республіки Крим для отримання пенсійних виплат отримала відповідь про те, що у ГУ ПФУ в Полтавській області немає можливості витребувати пенсійну справу в паперовому вигляді. Позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує її право на отримання пенсії.

Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 грудня 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Полтавській області про зобов`язання вчинити певні дії передано за підсудністю до Полтавського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року позовну заяву залишено без руху.

13 січня 2023 року до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, до якої додана позовна заява (уточнена), оформлена відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України /а.с. 28-32/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №526/2676/22, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області докази.

06 лютого 2023 року до суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Полтавській області на позовну заяву /а.с. 43-46/, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що взяття на облік осіб, які звертаються із заявами щодо взяття на облік за межами Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, проводиться після надходження паперової пенсійної справи та атестату про останній місяць виплати пенсії за попереднім місцем отримання пенсії. Позивач в ГУ ПФУ в Полтавській області на обліку не перебуває, паперова та електронна пенсійна справа відсутня, після зміни місця проживання у 2019 році позивач не зверталася до органів Пенсійного фонду про переведення виплати пенсії за новим місцем проживання. 02.05.2022 до ГУ ПФУ в Полтавській області надійшло звернення ОСОБА_1 , яке було розглянуто відповідно до Закону України "Про звернення громадян", та позивачу надано відповідь листом, у якому роз`яснено порядок прийняття рішень про призначення пенсії згідно із законодавством України особам, які перебували на обліку в органах Пенсійного фонду Російської Федерації. Відповідач пояснює, що можливість витребування від органів Пенсійного фонду Російської Федерації інформації стосовно позивача відсутня. Вважає позовні вимоги безпідставними та не обґрунтованими.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року витребувано від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області засвідчену належним чином копію електронної пенсійної справи ОСОБА_1 у повному обсязі, вирішено перейти до розгляду справи №526/2676/22 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

23 лютого 2023 року до суду надійшли письмові пояснення представника ГУ ПФУ в Полтавській області від 16.02.2023 №1600-0802-7/11233 /а.с. 63/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 23 березня 2023 року клопотання представника позивача Скачко Марини Олександрівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду - задоволено. Судове засідання, яке призначене на 14 год. 00 хв. 06 квітня 2023 року, вирішено провести за участю позивача ОСОБА_1 та представника позивача Скачко Марини Олександрівни в режимі відеоконференції. Доручено Гадяцькому районному суду Полтавської області забезпечити проведення відеоконференції за участю позивача ОСОБА_1 та представника позивача Скачко Марини Олександрівни 06 квітня 2023 року на 14 год. 00 хв.

Представник позивача у судовому засіданні 06 квітня 2023 року позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 06 квітня 2023 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України /а.с. 108/, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності /а.с. 117-118/.

Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 3 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи наведені вище норми, суд вирішив розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України /а.с. 6/.

Із 01.09.1993 ОСОБА_1 органом Пенсійного фонду України призначено пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , виданим ОСОБА_1 22.06.1995, копія якого наявна у матеріалах справи /а.с. 73/.

16 серпня 2010 року Управлінням ПФУ в Київському районі м. Сімферополь АРК видано ОСОБА_1 довідку (ОР 125029 ЦБ/ПБ 38/107) про те, що вона знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ в Київському районі та отримує пенсію за віком при повному стажі, зокрема, за серпень 2010 року в розмірі 854,86 грн. /а.с. 68/.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №176408613, сформованого 06.08.2019, на ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна: квартира, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 39,3 кв.м., житловою площею 21,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; розмір частки 1/1; дата та час державної реєстрації: 06.08.2019 10:41:47 /а.с. 12/.

ОСОБА_1 з 19.08.2019 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 /зворот а.с. 6/.

26.04.2022 позивач подала до Пенсійного фонду України заяву, у якій зазначила, що в 1993 році вийшла на пенсію та отримувала українську пенсію. Починаючи з 2014 року після анексії Криму Росією, їй призначено пенсію за російським законодавством. У 2019 році, маючи українське громадянство, переїхала в м. Гадяч Полтавської області, пенсію продовжувала отримувати за російським законодавством. За змістом заяви, з лютого 2022 року після нападу Російської Федерації на Україну пенсійні виплати позивач не отримує, позивач одинока, дітей не має, зазначає, що відмовляється від російської пенсії і просить розглянути це питання /а.с. 50-51/.

Вказана заява передана Пенсійним фондом України для розгляду до ГУ ПФУ в Полтавській області.

Листом ГУ ПФУ в Полтавській області від 24.05.2022 №5915-4357/С-02/8-1600/22 позивачу повідомлено про те, що взяття на облік осіб, які звертаються із заявами щодо взяття на облік за межами Автономної Республіки Крим та м. Севастополя проводиться після надходження паперової пенсійної справи та атестату про останній місяць виплати пенсії за попереднім місцем отримання пенсії. Пенсійним фондом України здійснено до Міністерства юстиції України запит від 21.04.2022 №2800-030102-9/14496 з приводу надання роз`яснень щодо порядку здійснення пенсійного забезпечення особам, які звертаються із заявами про переведення пенсійних справ та отримання пенсійних виплат на території України. Зазначено, що розгляд порушеного позивачем питання буде вирішуватись після отримання відповідних роз`яснень /а.с. 54-55/.

Вважаючи неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо взяття на облік та призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 24 лютого 2022 року, позивач звернулася до суду з позовом у цій справі.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною шостою статті 92 Конституції України встановлює, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійною забезпечення.

Статтею 133 Конституції України встановлено, що систему адміністративно-територіального устрою України складають: Автономна Республіка Крим, області, райони, міста, райони в містах, селища і села. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь.

Сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" визначена для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією.

Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території (частина 1 статті 5 цього Закону).

Частиною 2 статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" в редакції, що діяла до 21.11.2021, було передбачено, що виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсій та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Законом України № 1618-IX від 01.07.2021, що набрав чинності 21.11.2021, внесені зміни до частини 2 статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", а саме: слова "і не отримують пенсій та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації" виключено.

Пунктом 14-4 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-VI в редакції Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" №1166-VII від 27.03.2014 установлено, що громадянам, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, виплата пенсій та надання соціальних послуг, передбачених цим Законом, здійснюються за рахунок коштів, які надходять від платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, розташованих на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

У разі виникнення дефіциту коштів для фінансування цих виплат такий дефіцит покривається за рахунок коштів бюджету Автономної Республіки Крим та бюджету м. Севастополя.

Громадяни України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії та соціальні послуги від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, мають право на отримання виплат згідно з цим Законом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У даному випадку, позивач, як встановлено вище, є громадянином України, пенсія за віком призначена ОСОБА_1 з 01.09.1993 за законодавством України, станом на 16 серпня 2010 року позивач перебувала на обліку в Управлінні ПФУ в Київському районі м. Сімферополь Автономної Республіки Крим та отримувала пенсію за віком /а.с. 68/. У заяві від 26.04.2022 позивач пояснює, що пенсію за законодавством України отримувала до 2014 року.

Матеріалами справи підтверджено, що з 19.08.2019 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 /зворот а.с. 6/.

Частиною 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-VI передбачені випадки, коли виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, а саме:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009\

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону (частина 2 статті 49 цього Закону № 1058-VI ).

Порядком виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 02 липня 2014 року № 234, визначено механізм виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії та соціальні послуги від Пенсійного Фонду Російської Федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у Російській Федерації (далі - особи).

Пенсійне забезпечення осіб, які отримують пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей) або згідно з міжнародними договорами України з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та надання таким особам соціальних послуг здійснюються визначеними Пенсійним фондом України головними управліннями Пенсійного фонду України, а осіб, які отримують пенсію відповідно до інших законодавчих актів, - управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі - територіальні органи).

Особи подають територіальному органові заяву про отримання пенсії відповідно до законодавства України із зазначенням місця проживання (реєстрації) та паспорт громадянина України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон).

Територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку.

Виплата пенсії після надходження пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії.

Порядок звернення осіб за призначенням (перерахунком), поновленням виплати пенсії особам, переведенням з одного виду пенсії на інший, наданням соціальних послуг, а також підтвердження факту неодержання пенсії та соціальних послуг від органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Мінсоцполітики.

Отже, обов`язок витребування пенсійної справи особи та документів про припинення виплати пенсії покладений на територіальний орган ПФУ.

Пенсійним органом не встановлено факту виплати пенсії позивачу пенсійними органами Російської Федерації після лютого 2022 року.

У спірному випадку пенсія за віком позивачу призначена з 01.09.1993 за законодавством України, яку позивач отримувала станом на 16 серпня 2010 року в Управлінні ПФУ в Київському районі м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, а з 19.08.2019 ОСОБА_1 переїхала на постійне місце проживання до Полтавської області.

Відповідно до пункту 4.12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви про переведення виплати пенсії за новим місцем проживання надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається (електронна пенсійна справа передається) органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання).

Таким чином, при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці обов`язок витребування пенсійної справи від органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) пенсіонера, покладено на пенсійний орган.

Відсутність належним чином сформованої пенсійної справи не є встановленою Законом №1058-VI підставою для відмови у поновленні виплати пенсії за новим місцем проживання пенсіонера.

Відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення. Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2021 року у справі №308/3864/17.

Законом № 1058-VI право пенсіонера на отримання пенсії не поставлено у залежить від можливості пенсійного органу підтвердити припинення виплати пенсії останньому за попереднім місцем проживання.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вперше у рішенні від 16.12.1974 у справі "Міллер проти Австрії", де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16.09.1996, в якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (PincovdandPine v. The Czech Republic), "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), "Трго проти Хорватії" (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу "належного урядування", згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Недосконалість законодавства, як і недосконалість програмного чи технічного забезпечення, внаслідок якої не було сформовано пенсійну справу позивача у електронній формі до 2014 року, не може бути причиною для позбавлення позивача права на поновлення виплати пенсії (яку ОСОБА_1 було призначено з 01.09.1993 за законодавством України) після звернення позивача із заявою від 26.04.2022 за новим її місцем проживання.

Суд зауважує, що сама умова щодо витребування пенсійної справи від органів Російської Федерації встановлює для громадян України, що проживали на тимчасово окупованій території додаткову, не передбачену законами України вимогу для отримання пенсії, а враховуючи розірвання дипломатичних відносин з Російською Федерацією, звернення органів Пенсійного фонду України до органів Російської Федерації для витребування пенсійної справи є неможливим, що взагалі позбавляє таких осіб можливості отримувати пенсію, що порушує їх гарантоване Конституцією України право на соціальний захист.

З огляду на викладене та зважаючи на те, що заява про поновлення виплати пенсії позивачем подана до органу Пенсійного фонду України 26 квітня 2022 року, позивач стверджує, що не отримує пенсію від органів Російської Федерації починаючи з лютого 2022 року, а відповідачем не спростовано вказані твердження позивача, а також враховуючи, що обов`язок витребування пенсійної справи особи та документів про припинення виплати пенсії покладений на територіальний орган ПФУ, який у спірних правовідносинах виступає як суб`єкт владних повноважень, суд дійшов висновку про протиправність бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не виплати пенсії ОСОБА_1 за новим місцем проживання з 26 квітня 2022 року та вважає, що відповідач вчинив таку бездіяльність не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, без дотримання вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зауважує, що Закон № 1058-VI не передбачає повноважень органу Пенсійного фонду України повторно призначати пенсію за віком особі, якій така пенсія призначена, як у спірному випадку, коли пенсія за віком позивачу була призначена з 01.09.1993.

Підсумовуючи викладене вище, з урахуванням частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не виплати пенсії ОСОБА_1 за новим місцем проживання з 26 квітня 2022 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 26 квітня 2022 року.

Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частин 1, 3, 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При зверненні до суду з позовом у цій справі позивачем сплачено судовий збір у сумі 992,40 грн., що підтверджується платіжним документом №0.0..1 від 08.12.2022 /а.с. 13/ та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України /а.с. 14/.

Таким чином, при частковому задоволенні позову ОСОБА_1 суд вважає за необхідне Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496 грн. 20 коп. (992,40/2).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 6-10, 139, 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (ідентифікаційний код 13967927, вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не виплати пенсії ОСОБА_1 за новим місцем проживання з 26 квітня 2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 26 квітня 2022 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496 грн. 20 коп. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 13 квітня 2023 року.

Суддя С.С. Сич