Справа № 420/15293/22
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2023-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/15293/22
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІЛЛІ» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.01.2023 по справі № 420/15293/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІЛЛІ» до Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СТІЛЛІ» звернулося з адміністративним позовом до Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2022/200265/2 від 21.10.2022, прийняте Одеською митницею як відокремленим підрозділом Державної митної служби України; визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2022/001000 від 13.10.2022, складену Одеською митницею як відокремленим підрозділом Державної митної служби України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребуванням додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність в органу доходів і зборів обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Одеська митниця Держмитслужби з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими, з підстав, викладених у письмовому відзиві на адміністративний позов, наголошуючи, що у документах, які були надані позивачем до Одеської митниці з митною декларацією, містилися розбіжності, були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, у зв`язку з чим вказані обставини, у відповідності до пункту 2 частини 6 статті 54 Митного кодексу України були підстави для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформлені товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 26.01.2023 по справі № 420/15293/22 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІЛЛІ» відмовив повністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «СТІЛЛІ» подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «СТІЛЛІ» не погоджується з рішення суду першої інстанції, вважає його необґрунтованим та винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІЛЛІ» у повному обсязі.

Мотивуючи власну правову позицію апелянт зазначає, що позивачем було надано всі, передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, документи для митного оформлення товарів. Серед поданих документів відсутні суперечності або розбіжності такого рівня, які б унеможливлювали визначити митну вартість товарів за першим методом або викликати достатньо обґрунтовані сумніви в їх недостовірності. Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що у відповідача були обґрунтовані сумніви в достовірності поданих є безпідставним.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «СТІЛЛІ», в межах повноважень, передбачених статутними документами, здійснює господарську діяльність, у тому числі, зовнішньоекономічну.

Судом встановлено, що 18 липня 2022 року між позивачем (Покупець) та Компанією «RUIAN TONGQI SHOES CO., Ltd» (Продавець), укладено Контракт № 1 (а.с. 12-15), за умовами якого, Продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар взуття, на умовах поставки (базові умови) СРІ, які 19.07.2022 Додатковою Угодою були змінені на умови поставки FOB (а.с. 16).

Згідно з п. 1.5. Контракту № 1 номенклатура товару та ціни визначаються у Додатках до цього Контракту, які є його невід`ємною частиною. Відповідно до п. 2.1. Контракту №1 всі ціни визначаються у пропозиціях продавця і встановлюються у Доларах США. Продавець не має права змінювати ціни з моменту надання пропозиції. Згідно з п. 2.2. Контракту № 1 загальною вартістю Контракту є ціна всіх товарів, погоджених сторонами у Додатках протягом дії цього Контракту. Згідно з п. 4.1. Контракту № 1 Покупець сплачує 100% суми, зазначеної в інвойсі, протягом 90 календарних днів з дня завершення оформлення документів з митного очищення вантажу. Авансові платежі можливі за згодою сторін.

18.08.2022 на виконання умов Контракту № 1 сторонами укладено Додаток № 15, яким визначено перелік товарів на загальну суму 52 934,32 долари США, а також визначено: умови поставки: протягом 70 днів з дня повної передоплати.

На підставі Додатку № 15 до Контракту Продавцем було виставлено Інвойс № 15 від 18.07.2022 з переліком товарів на загальну суму 52 934,32 долари США. Згідно з Інвойсом № 15, строки поставки: протягом 70 днів після повної 100% передоплати. Також Інвойсом № 15 передбачено, що пакування здійснюється відповідно до заявки покупця та включено в ціну.

Так, судом встановлено, що до митного оформлення для підтвердження митної вартості товарів були надано митну декларацію UA 500500/2022/038087 від 20.10.2022. Додатково до вищезазначених документів з метою підтвердження митної вартості ввезених товарів декларантом було подано лист-пропозицію Продавця від 01.08.2022 (містить ціну всіх запропонованих Продавцем артикулів взуття, в тому числі тих, що містяться в Інвойсі № 15). Також декларантом було надано копію митної декларації країни відправлення товарів, яка також передбачає загальну вартість товарів у розмірі 52934.32 долари США.

За результатами розгляду поданих декларантом документів митним органом було повідомлено декларанта про необхідність протягом 10 календарних днів надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме:

1) Виписку з бухгалтерської документації;

2) Каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

3) Копію митної декларації країни відправлення;

4) Висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями (а.с.9).

Проте, з матеріалів справи вбачається, та не заперечується сторонами, що 21.10.2022 позивачем до митного органу був надісланий лист № 221021/1, в якому декларант повідомив про неможливість надання інших додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості у продовж 10 діб.

За результатами здійснення митного контролю посадовими особами Одеської митниці 21 жовтня 2022 року було прийнято рішення про коригування заявленої Товариством з обмеженою відповідальністю «СТІЛЛІ» митної вартості товару за № UA 500500/2022/200265/2, та на його підставі видано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 500500/2022/001000 від 13.10.2022.

Зокрема, у графі 33 спірного Рішення про коригування митної вартості товарів митним органом, у тому числі, зазначено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягав сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме:

1) відповідно до пп. в) п. 1 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Згідно з п. 5 зовнішньоекономічного договору від 18.07.2022 № 1, додатку до нього від 18.08.2022 № 15 та інвойсу від 18.08.2022 № 15 товар повинен бути упакований та маркований. У вказаному інвойсі зазначено, що вартість пакування входить в ціну товару, але у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) не сказано про числові значення такої складової митної вартості, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

2) у наданих до митного оформлення додатку від 18.07.2022 № 15 до зовнішньоекономічного договору від 18.07.2022 № 1 та інвойсі від 18.08.2022 № 15, вказано, що поставка товару здійснюється після 100% передоплати, однак документи, які підтверджують здійснення передоплати не надано.

Не погоджуючись із прийнятими Одеською митницею рішеннями, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки під час митного оформлення декларантом не надано жодного документа, який запитувався митним органом, сумніви в достовірності поданих документів не спростовано, а тому контролюючий орган, безумовно, на думку суду, мав підстави для визначення митної вартості за резервним методом.

Суд першої інстанції дійшов висновку щодо необґрунтованості позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІЛЛІ», та відповідно відсутності підстав для задоволення, оскільки суб`єкт владних повноважень, приймаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2022/200265/2 від 21.10.2022, та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2022/001000 від 13.10.2022 року, діяв в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством та Конституцією України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що не відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами статті 49 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Положеннями частина 4 та 5 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

За приписами частини 1 та 2 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи (ч.3 ст.53 МК України).

Частиною 5 статті 54 Митного кодексу України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Така правова позиція неодноразово викладена Верховним Судом у постановах від 13.09.2019 у справі №815/6780/15, від 06.09.2019 у справі №803/1212/14, від 20.10.2020 у справі №809/1056/16.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при декларуванні товарів, було надано два документа з переліку, який витребував відповідач, а саме: лист постачальника з прайс-листом на товари та митну декларацію країни відправлення. Крім того, до відзиву на позов відповідач сам додає вказані документи.

З оскаржуваного рішення вбачається, що декларантом не надано висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності), зокрема висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З наведеного убачається, що законодавцем встановлені три умови, за яких декларант має надати висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини:

- у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- наявність письмової вимоги;

- наявність у декларанта витребуваних документів (висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини).

Отже, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Водночас приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

З аналізу положень частини 1 статті 3, частини 1 статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», частини 1 статті 189, частини 2 статті 190 Господарського кодексу України вбачається, що висновок експерта по своїй суті є лише результатом практичної діяльності фахівця - оцінювача щодо визначення вартості об`єкта оцінювання, в зв`язку з чим він не може містити інформацію про ціноутворення, адже вказані дії знаходяться поза межами професійної діяльності фахівця оцінювача та здійснюються кожним суб`єктом господарювання на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.05.2019 у справі № 825/1604/16.

Апеляційний суд зазначає, що виявлені митним органом недоліки знайшли своє відображення безпосередньо у рішеннях про коригування митної вартості, які у процедурі митного оформлення є кінцевими та позбавляють декларанта можливості подавати додаткові документи. В той же час у вимогах про надання додаткових документів відповідач не зазначив законодавчо визначених підстав для цього та не вказав, чому з наданих до митного оформлення документів неможливо визначитись з правильністю (неправильністю) визначення декларантом митної вартості товару, а виключно наведено пропозицію надання додаткових документів за переліком, встановленим частиною 3 статті 53 Митного кодексу України.

Колегія суддів вважає, що такі дії відповідача суперечать нормам статті 53 частини Митного кодексу України, оскільки встановивши, що для підтвердження задекларованої митної вартості товарів недостатньо відповідних відомостей, митниця повинна була вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Однак, декларант фактично був позбавлений можливості зрозуміти, які саме складові митної вартості викликали сумнів у митного органу та які належить усунути додатковими документами.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, зокрема у постанові від 30.04.2020 у справі №820/231/16, згідно з якою витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Таким чином, витребування документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

В оскаржуваному рішенні митниця також зауважила про ненадання позивачем жодного платіжного документу, який би підтверджував факт оплати за товар.

Надаючи оцінку наведеному колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів є, якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи дійсно є розбіжність між умовами оплати товару.

Так, зі змісту контракту №1 від 18.07.2022 (а.с. 12-15) вбачається, що розрахунок за даним договором проводиться Покупцем доларами США протягом 90 днів з дня завершення оформлення документів з митного очищення вантажу (п.4.1 Контракту).

Проте у інвойсі від 18.08.2022 №15 вказано, що поставка товару здійснюється протягом 70 днів після 100% передоплати.

В апеляційній скарзі зазначено, що на момент митного оформлення товару встановлений Контрактом строк у 90 днів не сплинув.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного суду у постанові від 29.07.2020 по справі № 420/1709/19 дійшов висновку, що розбіжності щодо умов оплати товару в документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумніву в достовірності задекларованої митної вартості.

Не обумовлення в інвойсах термінів відстрочки платежу або строків поставки безпосередньо ціни товару та складових митної вартості не стосуються, а відтак не є ціноутворюючим фактором, відсутність цієї інформації не може свідчити про заниження митної вартості товару. До того ж інвойс є розрахунково-платіжним документом, в якому виставляються суми до сплати покупцю, та в наданих до митного оформлення інвойсах міститься вся необхідна інформація для визначення митної вартості товару за ціною договору.

Також Верховний Суд у постанові від 17.04.2018 по справі №К/9901/2278/18 (№815/329/17) зазначив, що відсутність оплати за товар не впливає на митну вартість такого товару з огляду на те, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Однак, за змістом статті 53 Митного кодексу України, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, повинні надаватися у випадку, якщо товар оплачено.

Зміст цієї норми вказує на те, що митне оформлення товару повинно бути здійснено як у випадку, коли оплата за договором здійснена вчасно, так і у випадку, коли оплата за товар здійснена з порушенням встановлених строків або не сплачена взагалі. При цьому, несвоєчасність оплати партії товару не вказує на розбіжність даних, які містяться у наданих для митного оформлення документах, а лише вказує на порушення умов господарського договору.

Достовірність доказу означає зв`язок між ним та обставиною, що доказується. Платіжне доручення свідчить про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчить про суму коштів, яка має бути сплачена за відповідний товар. Тобто прямого зв`язку між відомостями із платіжного доручення та митною вартістю товару немає. Це означає, що платіжне доручення не є тим достовірним доказом, який може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару.

За наведеного, висновки митного органу про те, що позивачем не було надано до митного оформлення рахунку для здійснення попередньої оплати, що не дає змоги підтвердити митну вартість товару, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Щодо висновків митного органу з приводу пакування товару колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до матеріалів справи, а саме Інвойсу №15, пакування здійснюється відповідно до заявки покупця та включено в ціну (а.с. 18).

Згідно з положеннями пункту 2 частини десятої статті 58 Митного кодексу України вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, підлягає окремому документальному підтвердженню як складова митної вартості, лише у разі, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Тобто у разі включення до ціни товару вартості упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, їх вартість не додається при розрахунку митної вартості товару.

Аналогічний правовий висновок також міститься в постанові Верховного Суду від 29 липня 2020 року по справі № 420/1709/19.

Відтак, висновки відповідача про те, що відсутність відомостей про числові значення пакування імпортованого товару впливають на митну вартість є необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, які передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною Контракту згідно з вимогами частин 4, 5 статті 58 Митного кодексу України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІЛЛІ» підлягають задоволенню.

Враховуючи вище викладене, на думку колегії суддів, судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішенням було неправильно застосовано норми матеріального права, а відтак, відповідно до статей 315, 317 КАС України, - оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

З огляду на скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог відповідно до приписів частини 2 статті 139 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати у вигляді судового збору 29933 гривні 70 копійок (сплачений судовий збір в суді першої інстанції 11973 гривні 48 копійок та 17960 гривень 22 копійки судового збору в суді апеляційної інстанції).

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІЛЛІ», - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2023 року по справі № 420/15293/22 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІЛЛІ» - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA500500/2022/200265/2 від 21.10.2022.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2022/001000 від 13.10.2022.

Стягнути з Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21А, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІЛЛІ» (65012, м. Одеса, пл. Грецька, 1, оф. 201-Б, РНОКПП ) судовий збір у сумі 29933 гривні 70 копійок (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять три гривні сімдесят копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Домусчі С.Д. Семенюк Г.В.