Справа № 640/23032/21
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.05.2022 у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути кошти платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на суму податкового боргу у розмірі 633 176,81 гривень.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.05.2022 позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що стягнення податкового боргу є безпідставним.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах ДПС та є платником податків за основним місцем обліку.

Відповідно до інтегрованої картки платника податків, за ФОП ОСОБА_1 на момент звернення до суду обліковувалась заборгованість у розмірі 633 176,81 грн., а саме:

- військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 22 846,23 грн. Вказана заборгованість виникла на підставі податкового повідомлення-рішення № від 26.09.2019;

- податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів в сумі 300 264,69 грн. Вказана заборгованість виникла на підставі податкового повідомлення-рішення № від 26.09.2019;

- акцизний податок з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів в сумі 679 грн Вказана заборгованість виникла на підставі податкового повідомлення-рішення № від 26.09.2019;

- адміністративні штрафи та інші санкції в сумі 170 грн. Вказана заборгованість виникла на підставі податкового повідомлення-рішення № від 26.09.2019;

- податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати в сумі 34 382,13 грн. Вказана заборгованість виникла на підставі податкового повідомлення-рішення № від 26.09.2019;

- податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 274 834,76 грн. Вказана заборгованість виникла на підставі податкового повідомлення-рішення № від 26.09.2019.

У зв`язку із викладеним, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказав, відповідач відзиву на позов та доказів погашення податкового боргу в сумі 633 176,81 грн. не надав, а тому позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що відповідач в апеляційній скарзі не наводить жодних мотивів щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також не заперечує висновку суду про наявність спірного податкового боргу. Мотиви ж скаржника зводяться до порушень норм процесуального права, які стосуються прийнятності наданих позивачем документів, а також формулювання змісту резолютивної частини рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 5 КАС суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 20.1.34 статті 20 Податкового кодексу України (далі - ПК) контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно пункту 41.1.1 статті 41 ПК контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Відтак, позивач вправі звертатися до адміністративного суду із позовом про стягнення податкового боргу платників податків.

Згідно частин першої, другої статті 160 КАС у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

За змістом пунктів 4, 8 частини п`ятої вказаної статті у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

Як вбачається з апеляційної скарги, відповідач, з-поміж іншого, наголошує на тому, що у позовній заяві не вказано конкретного переліку доданих документів, а також не вказав щодо наявності у нього або ж іншої особи оригіналів доказів, копії яких додано до позову.

У світлі викладеного, колегія суддів зазначає, що позивач до позову долучив пакет документів на 80 аркушах та докази повноважень особи, що підписала позов. Саме вказаний перелік додатків і вказаний у позовній заяві. Норми чинного законодавства не вимагають розшифрування кожної окремої складової частини або ж кожного окремого аркуша долученого документа. Тому, посилання на вказані обставини суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 94 КАС письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (абзац другий частини п`ятої статті 94 КАС).

Як вбачається з матеріалів справи, долучений до позовної заяви пакет документів на 80 аркушах був прошитий, пронумерований, скріплений печаткою позивача та підписом заступника начальника Головного управління Державної податкової служби у м. Києві Туру Олександра.

Зважаючи, що норми чинного законодавства (зокрема абзацу другого частини п`ятої статті 94 КАС) не містять застережень щодо необхідності засвідчення кожного аркуша письмового доказу, а також і не містять заборони пакетного засвічення письмових доказів шляхом їх підшивання й скріплення підписом учасника справи, то посилання скаржника на порушення позивачем порядку засвічення наданих документів, колегія суддів відхиляє.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідач в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що у позовних вимогах позивач не просив стягнути податковий борг саме на його користь, а особи, на користь якою податковий борг має бути стягнутий у вимогах не вказувалося. У зв`язку із цим, на переконання відповідача, суд першої інстанції стягнувши борг на користь позивача, вийшов за межі позовних вимог.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає такі мотиви скаржника помилковими. Поняття меж позовних вимог як їх конкретного формулювання не є тотожними поняттями. На переконання колегії суддів, спір у даній справи вирішений і чітких межах позову, якими є стягнення податкового боргу на суму 633 176,81 гривень з відповідача. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не збільшив суму боргу, не змінив характер боргу, не стягнув його з іншої особи. Питання ж спрямування стягнутих сум (особи, органу чи інституції, на користь якої ці суми підлягають стягненню) у даному випадку є факультативним та стосується виключно дискреції суду щодо належного формулювання змісту резолютивної частини рішення у законний правовий спосіб, який підлягатиме виконанню.

Відтак, визначення судом першої інстанції податкового органу - позивача, на користь якого підлягають стягненню спірні суми податкового боргу, не є виходом за межі позовних вимог. У свою чергу, питання порушення норм матеріального права при стягненні спірних сум саме на користь позивача, відповідач в апеляційній скарзі не ставить.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 317 КАС порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Світлі викладеного, колегія суддів наголошує, що порушення на які вказує скаржник не є такими, що призвели до неправильного вирішення справи, та є суто формальними.

Суд не має сумнівів у достовірності наявних у матеріалах справи документів, які стосуються підстав стягнення податкового боргу, а окремі недоліки у їх оформленні у даному випадку не можуть бути визнані підставою для їх неприйняття. Тому враховуючи, що позивач існування вказаних документів як і власне спірного податкового боргу не спростував, то у колегії суддів відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції допустив порушення, які призвели до неправильного вирішення спору.

Суд апеляційної інстанції також відхиляє посилання скаржника на постанови Верховного Суду як такі, що прийняті за інших обставин, у яких були встановлені факти порушень, що у даному випадку не мають місце.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.05.2022 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких