Справа № 715/193/23
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2023-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 715/193/23

Головуючий у 1-й інстанції: Маковійчук Ю.В.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

11 квітня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 02 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову серії БАД №132441 від 05.01.2023 року та закрити провадження у справі, також, просив стягнути з відповідача на його користь сплачений ним судовий збір по справі.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 02 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм процесуального права та з невірним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що поза увагою суду залишилися доводи позивача про незаконність спірної постанови поліції в частині істотного недотримання вимог ст.283 КУпАП та настанов Пленуму ВСУ у Постанові №14 за 2005 рік, яким зобов`язано осіб, що розглядають відповідну категорію справ, в своїх рішенням наводити докази, на яких грунтується висновок, в тому числі посилання на технічний засіб, яким здійснено фото та відеозапис подій порушення ПДР. Також судом не досліджувалось питання допустимості, як доказу, отриманого від поліції матеріального носія інформації з відеозаписом подій 05.01.2023.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду на 11.04.2023.

11.04.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якій відповідач просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони в судове засідання 11.04.2023 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Як встановлено судом прешої інстанції, постановою поліцейського СР ПП відділення поліції №4 м. Герца ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області від 05.01.2023 року серії БАД 132141 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП із застосуванням до нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Згідно оскаржуваної постанови, позивач 05.01.2023 року о 18 год. 02 хв., в с. Волока по вул. Александрі, 88 керував автомобілем марки «ВАЗ - 21099» номерний знак « НОМЕР_1 » обладнаним засобами пасивної безпеки та не був пристебнутий ременем безпеки, чим п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху та під час вимушеної зупинки в порушення п. 9.9а ПДР не включив світлову сигналізацію.

Позивач не погоджуючись із вказаною постановою відповідача звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, а оскаржена постанова у справі про адміністративне правопорушення є законною та обґрунтованою.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно із ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУПАП.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП розгляд справ про правопорушення, передбачені зокрема ч. 2 ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національну поліцію). Від імені органів внутрішніх справ (Національної поліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені працівники підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями) (далі ПДР України).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з пунктом 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Стосовно порушення позивачем п.2.3 "в" та п. 9.9а ПДР України, колегія суддів зазначає наступне.

Притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення серії БАД №132441 від 05.01.2023 року, за твердженням відповідача, відбулось через те, що позивач 05.01.2023 року о 18 год. 02 хв., в с. Волока по вул. Александрі, 88 керував автомобілем марки «ВАЗ - 21099» номерний знак « НОМЕР_1 » обладнаним засобами пасивної безпеки та не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху та під час вимушеної зупинки в порушення п. 9.9а ПДР не включив світлову сигналізацію.

За приписами пп.«в» п.2.3 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Санкція ч.5 ст.121 КУпАП передбачає адміністративне покарання за порушення правил користування ременями безпеки у вигляді накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказано, що із оглянутого відеозапису, долученому до відзиву на позовну заяву, де зафіксовано рух автомобіля «ВАЗ - 21099» номерний знак « НОМЕР_1 », водій якого, як слідує з відеозапису, не був пристебнутий ременем безпеки.

Згідно ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Статтями 75, 76 КАС України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Як слідує з матеріалів справи, на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ч. 5 ст. 121 КУпАП відповідачем додано до відзиву на позовну заяву оптичний носій із відеозаписами (а.с.46).

Разом з тим, з наданого відповідачем в якості доказу відеозапису не вбачається, що під час руху автомобіля водій не був пристебнутим ременем безпеки.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що в графі 7 «до постанови додаються» постанови серії БАД №132441 від 05 січня 2023 року відсутні будь-які відомості (а.с.8).

Приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскарженій постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фотофіксацію чи відеозапис, така фотофіксація чи відеозапис, згідно з вимогами статті 74 КАС України, не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення.

Вищезазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 524/9716/16-а.

Таким чином, поданий до суду першої інстанції оптичний носій з відеозаписами є недопустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення, оскільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилання на такий доказ.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Втім, в оскаржуваній постанові не наведено жодного доказу винуватості позивача у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Інших належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що постанову серії БАД №132441 від 05 січня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити, оскільки вина позивача у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення не доведена належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Що стосується розподілу судових витрат, то апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Пунктом 3 частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із ч. 5 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", яка відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 543/775/17 підлягає застосуванню при поданні позовів у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, визначено, що ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", станом на 01.01.2023 р. прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 2684 грн.

Таким чином, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 року, розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні з позовом до суду першої інстанції становить 536,80 грн, а за подання апеляційної скарги по даній справі, апелянт повинен сплатити судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, тобто, 805,20 грн.

Колегія суддів зазначає, що при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій позивачем сплачено судовий збір у більшому розмірі ніж визначено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 р. у справі №543/775/17.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1362 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 02 березня 2023 року скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Постанову серії БАД №132441 від 05 січня 2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді 510 гривень штрафу за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП скасувати і справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області судові витрати у виді судового збору в сумі 1342 (одна тисяча триста сорок дві) грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.