Справа № 420/12839/22
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2023-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/12839/22
Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Шевчук О. А., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язати вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач, ГУПФУ в Одеській області), в якому просила:

- визнати протиправною відмову у перерахунку та призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника із розрахунку 50% від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - ОСОБА_2 ;

- зобов`язати провести перерахунок та призначити пенсію у зв`язку із втратою годувальника, у розрахунку 50% від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи із дати смерті померлого годувальника.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з втратою годувальника - померлого чоловіка, який отримував довічне грошове утримання судді у відставці.

За її поясненнями, вона звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою, в якій просила здійснити перерахунок пенсії у зв`язку втратою годувальника та призначити пенсію у зв`язку втратою годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці померлого годувальника ОСОБА_2 ..

У відповідь на вказану заяву ГУ ПФУ в Одеській області зазначило, що призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, відповідно до норм Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VII від 02.06.2016 (далі Закон №1402-VII) чинним законодавством не передбачено.

На думку позивачки, така позиція пенсійного органу є незаконною, оскільки пенсія, яка призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058- ІV 09.07.2003 (далі Закон № 1058- ІV) та довічне грошове утримання судді за правовою природою є аналогічними.

За таких умов, на переконання позивачки, відповідач повинен був призначити їй з дня смерті годувальника пенсію у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішуючи спір по суті, та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що нормами Закону №1402-VII, на який посилалася в своїй заяві позивачка, не врегульовано питання пенсійного забезпечення членів сім`ї суддів у відставці, у випадку втрати годувальника.

Крім того, суд зазначив, що виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляції скаржниця зазначила, що суд першої інстанції, відмовляючи їй в позові, не врахував, що відповідно до статті 142 Закону №1402-VII, суддя вправі обрати один із видів отримання пенсійних виплат, або за вказаним законом або за Законом № 1058- ІV.

Скаржниця відзначила, що в Законі №1402-VII обидві ці виплати поєднані сполучником «або», що каже про те, що суддя може обрати вид виплати лише спираючись на внутрішнє переконання та створює уявлення тотожності зазначених виплат. Єдина різниця, яка їх розділяє, як стверджує скаржниця, це врегулювання різними законами, попри те, що характер виплати при цьому не змінюється.

На її переконання, пенсія у зв`язку з втратою годувальника повинна призначатися із заробітку чи пенсії годувальника, тобто її розмір залежить від доходу, який мав годувальник на час настання смерті.

Скаржниця зазначила, що встановлення менш сприятливих умов матеріального і соціального забезпечення особам, які перебували на утриманні судді у відставці, що обрав щомісячне довічне грошове утримання, порівняно із суддями у відставці, які обрали пенсію за Законом № 1058- ІV, призводить до звуження змісту та обсягу прав утриманців, тобто є дискримінаційним.

Є на думку, ОСОБА_1 , втручанням в її майнові права, у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод невиплата пенсії в належному розмірі.

ГУ ПФУ в Одеській області у відзиві на апеляційну скаргу, зазначило про безпідставність доводів апеляційної скарги та правильність висновків суду першої інстанції стосовно того, що виплата довічного грошового утримання пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії в розумінні законодавства, а тому її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії, у зв`язку з втратою годувальника, непрацюючим членам сім`ї судді.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, справа буде розглядатися в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та по досягненню пенсійного віку позивачці було призначено пенсію за віком на підставі ст. 26 Закону №1058-IV.

Позивачка перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який перебував на посаді судді і, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 02.10.2018, звільнений у відставку з посади судді Іллічівського міського суду Одеської області. (а.с.20)

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки ОСОБА_2 помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть. (а.с. 21)

За життя чоловік ОСОБА_1 перебував на обліку у ГУ ПФУ в Одеській області та отримував довічне грошове утримання, як суддя у відставці, відповідно до Закону №1402-VII.

29.12.2021 позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення їй пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

З 29.12.2021 позивачку переведено з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно зі статтями 36, 37 Закону № 1058- ІV.

Розмір пенсії обчислено з урахуванням страхового стажу ОСОБА_2 44 роки 4 місяці 16 днів та середньомісячної заробітної плати в Україні за період з 01.07.2000 по 30.02.2021 5 849,69 грн.

12.08.2022 позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про перерахунок пенсії та призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% від щомісячного грошового утримання судді у відставці, померлого ОСОБА_2 .

Листом ГУ ПФУ в Одеській області від 26.08.2022 № 13854-11810/Ж-02/8-1500/22 ОСОБА_1 проінформовано, що призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника Законом № 1402 не передбачено.

Не погоджуючись із позицією пенсійного органу, позивачка звернулася до суду із даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Зважаючи на доводи апеляційної скарги, слід дати відповідь на такі питання:

1) чи є довічне грошове утримання судді у відставці видом пенсії у розумінні законодавства?

2) чи мають пенсія за віком та довічне грошове утримання судді у відставці однакову правову природу?

3) чи має непрацездатний член сім`ї, який був на утриманні померлого годувальника (судді у відставці, який отримував довічне грошове утримання), право на пенсію по втраті годувальника у розмірі 50% довічного грошового утримання судді у відставці?

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано положеннями Закону № 1058-IV.

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлені статтею 36 Закону № 1058-IV, відповідно до якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині 2 статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому, дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 37 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі:

- на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника;

- на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Отже, базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону № 1058-IV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника. Питання ж, пов`язані з обчисленням розміру пенсії за віком врегульовані положеннями статей 25, 27, 28, 40 Закону № 1058-IV.

Так, згідно статті 1 Закону № 1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 1058-IV, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 9 Закону № 1058-IV, передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Вказаний перелік видів пенсійних виплат є вичерпним.

Тобто у даному випадку питання призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника врегульовано лише нормами Закону № 1058-IV.

Водночас розмір такої пенсії обчислюється виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника.

Слід зазначити, що питання пенсійного забезпечення членів сім`ї суддів, в тому числі, у випадку втрати годувальника, не врегульовано ані Законом України «Про статус суддів», ані Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Довічне грошове утримання судді не є видом пенсії у розумінні норм діючого національного законодавства, а призначення такої виплати передбачено нормами спеціального законодавства, яким, в контексті спірних правовідносин, є закони України "Про статус суддів" та Закону України «Про судоустрій і статус суддів", при цьому, вказаними актами чітко визначено коло суб`єктів, які мають право на таке утримання, а саме - судді.

У рішенні від 08.06.2016 у справі № 4-рп/2016 Конституційний Суд України наголошував, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказував, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, а тому не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 236/3193/16-а, від 11.07.2019 у справі № 667/1568/16, від 15.01.2020 у справі № 592/7939/16-а, від 09.10.2020 у справі №592/4761/17.

Колегія суддів звертає увагу, що Законом № 1058-IV передбачений загальний підхід для обчислення усіх видів пенсій з базової величини - пенсії за віком, порядок обчислення якої унормовано статтею 27 цього Закону.

Так само від розміру пенсії за віком, визначається розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника (частина 1 статті 37 Закону № 1058-IV ).

Отже, незалежно від того, отримувала особа пенсію за віком чи ні, усі пенсії, в тому числі і пенсія у зв`язку з втратою годувальника, обчислюються з однакової базової величини - пенсії за віком.

З огляду на вказане, та обставина, що суддя у відставці ОСОБА_2 пенсію за віком не отримував, а отримував щомісячне грошове утримання судді у відставці, не є перешкодою для застосування пенсії за віком як базової величини для обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.2.2021 року у справі №440/7341/20.

Аналогічний підхід до вирішення справ даної категорії висловлено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі №140/15795/20.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідач за результатами розгляду заяви позивачки обґрунтовано послався на відсутність підстав для перерахунку пенсії, виходячи з розміру довічного грошового утримання, яке отримував померлий чоловік позивачки, оскільки положеннями Закону №1402-VII не передбачено призначення пенсії у разі втрати годувальника.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору та відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для перерахунку пенсії, виходячи з розміру довічного грошового утримання судді у відставці, суперечать приписам чинного законодавства та сталій практиці Верховного Суду.

Стосовно посилання скаржниці на втручання в її майнові права у розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, колегія суддів зазначає таке.

За приписами частин 1, 2 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Керуючись частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: «перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою» (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте, якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Позаяк судом встановлено відсутність правових підстав для призначення позивачці пенсії по втраті годувальника у розмірі 50% від грошового утримання суддів у відставці, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги про втручання у майнові права позивачки у розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод

Стосовно решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що згідно пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язати вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя О. А. Шевчук

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 14.04.2023.