Справа № 672/387/23
Суддя: Шинкоренко С. В.
Дата ухвалення: 2023-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№672/387/23
Провадження №2-а/672/6/23
РІШЕННЯ
13 квітня 2023 року м. Городок
Городоцький районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Шинкоренка С.В., за участю секретаря Терещук Н.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Гаджука В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городка адміністративну справу №672/387/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області
про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ОСОБА_1 20.03.2023 р. звернувся до Городоцького районного суду Хмельницької області із адміністративним позовом до ГУНП в Хмельницькій області, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ст.183 КУпАП.
Позивач пояснив суду, що він 25.02.2023 року двічі викликав поліцію з приводу неправомірних дій сина своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , який спочатку виганяв його з будинку, а згодом виніс з будинку належну позивачу морозильну камеру, заповнену м`ясом залишивши її на подвір`ї, що призвело до псування м`яса.
Однак, не провівши належної перевірки вказаних фактів працівники поліції саме його притягнули до адміністративної відповідальності за завідомо неправдивий виклик поліції.
Ухвалою суду від 03.04.2023 було відмовлено у задоволенні клопотання представниці відповідача про залучення співвідповідача у справі (а.с.47-48).
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Просять визнати протиправною та скасувати постанову від 25.02.2023 серії ЕГА №9750411 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн. та закрити провадження в зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Додатково вказали, що у ОСОБА_1 виникли неприязні стосунки з його пасинком, який нещодавно набув право власності на будинок за місцем проживання позивача. На даний час триває судовий процесс з приводу виселення позивача із вказаного житла.
Представниця відповідача ГУНП в Хмельницькій області в судове засідання не з`явилася, однак направила на адресу суду відзив з долученими письмовими доказами, у якому просить у задоволенні позову відмовити. Посилається на те, що працівник поліції діяв із дотриманням вимог законодавства, а тому відсутні підстави для скасування оспорюваної постанови. Також посилається на завищену та неспівмірну суму витрат на правничу допомогу, які поніс позивач.
За таких обставин, суд вважає неявку представниці відповідача такою, що мала місце за відсутності будь-яких поважних причин, а тому, вважає за можливе провести розгляд справи за її відсутності на підставі тих доказів, що є в матеріалах справи.
Суд, заслухавши позивача та його представника, оголосивши відзив представниці відповідача, дослідивши надані суду докази, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом об`єктивно встановлено, що 25.02.2023 інспектором ВПД №1 (м. Городок) Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області Задорожним В.І. було притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, а саме за те, що ОСОБА_1 25.02.2023 по АДРЕСА_1 , перебував за місцем свого проживання та перебував у п`яному вигляді, здійснив завідомо неправдивий виклик працівників поліції, та повідомив неправдиву інформацію.
В результаті цього на ОСОБА_1 було накладення адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн.(а.с. 8)
При оцінці правомірності дій інспектора поліції, суд враховує таке.
Згідно ч.2 ст.77 КАС України: В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Ч.2,3 ст.79 КАС України визначено, що: Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Отже, судом взяті до уваги всі подані сторонами докази, підстав для прийняття додаткових доказів у понад визначені законом строки немає і відповідних клопотань з доводами про поважність причин пропуску подання суду доказів не надходило.
Як встановлено судом, 25.02.2023 позивач дійсно двічі викликав працівників поліції, а саме о 10.19 год. та о 17.12 год. Обидва виклики стосувались вчинення відносно позивача домашнього насильства, про що вказано у відповідних рапортах (а.с.33-34).
Вказані факти підтвердив і сам ОСОБА_1 , який повідомив, що в той день приїхав його пасинок ОСОБА_2 та зранку почав зранку виганяти його з будинку, у якому ОСОБА_1 проживає тривалий період часу із своєю дружиною.
З копії паспорта позивача вбачається, що він прописаний у вказаному населеному пункті за місцем проживання (а.с.7). Однак позивач повідомив суду, що на даний час триває розгляд справи в Хмельницькому апеляційному суду з приводу його виселення з будинку за місцем проживання.
На даний час, власником будинку за місцем проживання позивача став його пасинок ОСОБА_2 , оскільки дружина позивача і матір ОСОБА_2 подарувала йому цей будинок 29.12.2022 (а.с. 40).
Як вбачається з пояснень позивача та із довідки про результати перевірки за зверненням ОСОБА_1 зареєстрованого в ЄО №556 від 25.02.2023, працівниками поліції не було здобуто доказів вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 (а.с. 32).
Позивач пояснив, що після виклику працівників поліції зранку, він близько 12.00 год. залишив місце свого проживання (його підвезли до центру села ті ж працівники поліції). Однак повернувшись додому близько 17.00 год. він виявив, що на подвір`ї стояла належна йому морозильна камера, наповнена м`ясом, яка до цього розміщувалась у будинку. Через відімкнення морозильної камери від електроживлення м`ясо в ній розморозилось, і як зазначає позивач, зіпсувалось. Позивач припускає, що морозильну камеру ОСОБА_2 відімкнув ще раніше, коли вона перебувала у будинку, що призвело до зіпсування значної кількості м`яса.
Саме через виявлення вказаного факту. як вважає позивач незаконних дій, він повторно викликав працівників поліції о 17.12 год.
Судом було досліджено відеозапис по факту прибуття працівників поліції на місце події по другому виклику їх позивачем.
На даному відеозаписі відображено, що працівники поліції повідомили ОСОБА_1 що він не власник будинку і не має права у ньому проживати, мав би забрати з нього всі свої речі, в тому числі і морозильну камеру. А тому його виклик є безпідставним. Також працівник поліції повідомив ОСОБА_1 ,. що на нього буде «виписано штраф». В подальшому, не оголошуючи про суть пред`явленого обвинувачення, не відбираючи будь-яких пояснень, працівник поліції, оголосивши положення ст. 63 Конституції України, запропонував ОСОБА_1 отримати «копію штрафу» а потім ще «копію протоколу», на що позивач відмовився (а.с. 26).
Ст.280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою правопорушення.
Оцінюючи переглянутий відеозапис, суд не може констатувати того факту, що ним було переглянуто процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, оскільки працівником поліції взагалі не було виконано вимог положень гл.22 КУпАП, якою і регулюється процедура розгляду справ про адміністративне правопорушення. Працівник поліції обмежився вислуховуванням позивача, вказав про безпідставність виклику, оголосив норми ст.63 Конституції та частково ст.268 КУпАП та запропонував отримати ОСОБА_3 «копію штрафу».
Також, незрозуміло, яким чином працівник поліції прийшов до переконання про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки ним не було досліджено фактично жодного доказу, не рахуючи пояснень самого ОСОБА_1 .
За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Однак, з метою перевірки пояснень ОСОБА_1 не було допитано особу чи осіб, які , як вказує позивач, винесли його морозильну камеру з будинку, за його зареєстрованим місцем проживання і також створили перешкоди у доступі до вказаного будинку.
Натомість, як встановлено із дослідженого відеозапису, працівник поліції, випереджаючи судове рішення у цивільній справі, вже вказав ОСОБА_1 що останній не має права проживати у вказаному будинку.
Щодо оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення.
Суд приходить до висновку, що її зміст не відповідає вимогам ч.1 ст. 283 КУпАП, оскільки в ній відсутній час вчиненого правопорушення та не зазначено у повній мірі суті вчиненого правопорушення.
Так, вказівка що ОСОБА_1 «здійснив завідомо неправдивий виклик працівників поліції, та повідомив неправдиву інформацію» свідчить на неконкретизованість пред`явленого обвинувачення, оскільки незрозумілим залишається той факт, яку ж саме неправдиву інформацію повідомив ОСОБА_1 і кому.
Безпідставними суд вважає твердження представниці відповідача, викладені нею у відзиві про те, що звернення ОСОБА_1 до органів поліції по захист свого права є неправомірним (а.с.27-29).
При цьому представниця відповідача стверджує, що морозильна камера була винесена на вулицю ще вранці о 10 годині під час сімейного конфлікту, а ОСОБА_2 о 17.00 год. вже не було на вказаному господарстві, що підтверджується відео фіксацією.
З дослідженого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до поліції вдруге саме з приводу незаконного, на його думку, розпорядження його майном (морозильною камерою), як він припускає його пасинком ОСОБА_2 , що було ним виявлено після повернення до домогосподарства близько 17.00 год.
Працівники поліції не висловили жодних сумнівів, що вказану морозильну камеру було винесено з будинку вже після їхнього приїзду зранку, що також чітко вбачається з відеозапису, оскільки вислуховували ці скарги ОСОБА_1 та очевидно що сприймали цю подію як нову, а не таку, що вже мала місце при попередньому виклику.
Беззмістовним є посилання представниці відповідача що ці дії не міг вчинити ОСОБА_2 , оскільки його не було на місці події на момент приїзду поліцейських.
Адже, він (або інші особи чи особи) могли вчинити ці дії у проміжок часу з 12.00 год. (після від`їзду працівників поліції) і до 17.00 год. (часу повернення ОСОБА_1 до місця проживання). І саме завданням працівників поліції було встановити хто і коли такі дії зробив та чи є у таких діях склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП.
Не погоджується і суд з твердженнями представниці відповідача про те, що подія, що мала місце не може бути підставою для звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів.
Так, ч.1 ст.173-2 КУпАП розкрито зміст поняття «домашнє насильство», а саме, що: Вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, це умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Отже, очевидним є той факт, що ОСОБА_1 звертався до працівників поліції по факту позбавлення його житла та незаконного розпорядження належним йому майном. Не отримавши будь-якого захисту по факту виклику поліції, який він здійснив зранку (оскільки будь-які результати за його зверненням на той час йому доведені не були), він здійснив такий виклик повторно, однак по факту вже інших дій, відмінних від тих, що мали місце зранку.
Крім того, право особи на звернення до правоохоронних органів з метою захисту своїх прав є гарантоване Конституцією та законодавством України.
Будь-який громадянин України має законне право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення, у тому числі й до Національної поліції та до її структурних підрозділів, відповідно до Закону України "Про звернення громадян"
Законом визначено, що Національна поліція України це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. Поліція має забезпечувати безперервне та цілодобове виконання своїх завдань. Кожен має право в будь-який час звернутися за допомогою до поліції або поліцейського.
Ст.9 КУпАП наводить визначення поняття адміністративного правопорушення, а саме: це є «протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність».
За змістом диспозиції ст.183 КУпАП вбачається, що дане правопорушення може бути вчинено лише за умисної форми вини, оскільки виклик поліції має бути завідомо неправдивий.
Тобто, особа, яка викликає поліцію, має завчасно, наперед чітко і очевидно для себе розуміти і усвідомлювати, що такий виклик є безпідставний і фактично є обманом, тобто базується на не існуючих фактах і обставинах.
При цьому, особа яка викладає поліцію, не може нести будь-якої відповідальності, якщо по факту перевірки, проведеної працівниками поліції, не буде встановлено наявності складу адміністративного чи кримінального правопорушення.
Як вбачається за даних обставин, позивач наводить конкретні факти і обставини, які б мали бути перевірені працівниками поліції, які на думку ОСОБА_1 свідчать про вчинення відносно нього адміністративного правопорушення.
В даному випадку судом в ході дослідження матеріалів справи не було встановлено жодних обставин, вказаних в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення.
З оскаржуваної постанови залишається незрозумілим, виходячи з яких доказів поліцейський прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП.
Суду не надано допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 здійснив завідомо неправдивий виклик поліції.
Крім того, сама постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності суперечить вимогам, що містяться у ст.283 КУпАП, про що вказано вище.
Згідно ч.3 ст. 62 Конституції України: Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, а доводи про зворотне є безпідставними твердженнями, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині.
З огляду на це суд вважає, що у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.
Однак, щодо обраного позивачем способу захисту, суд виходить із такого.
ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною та скасувати оскаржувану постанову.
Ч.3 ст.286 КАС України визначено, що: За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1)залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4)змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Виходячи із вищевказаного, в даній категорії спорів, суд не вправі окремо вирішувати питання щодо правомірності (протиправності) дій відповідача, оскільки це не входить до повноважень суду в силу положень ч.3 ст.286 КАС України. Крім того, дана вимога є фактично беззмістовною і дублюючою в даному контексті, оскільки цілком достатнім для поновлення позивача у його правах є скасування незаконного рішення суб`єкта владних повноважень, яке і скасовується, зокрема, з підстав встановлення судом неправомірності дій суб`єкта владних повноважень при його ухваленні.
В порядку ч.1 ст.139 КАС України стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає сплачений ним судовий збір. Суд враховує, що позовні вимоги задовольняються частково, однак оскільки таке часткове задоволення є виключно формальним, а судом при скасуванні оспорюваної постанови все одно констатує неправомірність та протиправність дій відповідача, то суд вважає за можливе стягнути саме повну суму сплаченого позивачем судового збору.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Представниця відповідача у поданому відзиві заперечувала щодо стягнення витрат на правничу допомогу у такому розмірі, посилаючись на типовість позову, простоту справи, відсутність необхідності для адвоката формувати правову позицію тощо…
Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Зокрема це їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
При визначенні суми відшкодування суд також має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Враховує суд і висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд враховує, що інша сторона у своєму відзиві просить зменшити визначену суму витрат на правничу допомогу, а таке зменшення можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Враховуючи що у межах розгляду вказаної справи відбулось лише два судових засідання (одне з яких по суті відкладне), з врахуванням невеликого обсягу досліджених доказів, враховуючи загальну тривалість судових засідань, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача 5000 грн. витрат на правничу допомогу, що буде достатнім та справедливим за вказаних обставин.
Керуючись ст.ст. 244-246, 286 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.
Скасувати постанову від 25.02.2023 серії ЕГА №975041 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн. в зв`язку із відсутністю у його діях складу даного правопорушення, а провадження по справі про адміністративне правопорушення - закрити.
У задоволенні решти позову - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп. та 5000 грн. понесених витрат на правничу допомогу.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Гаджук Василь Олександрович, 32000, вул. З.Космодем`янської 12 м. Городок, Хмельницького району, Хмельницької області.

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Хмельницькій області, , 29000 вул. Зарічанська 7 м. Хмельницький.

Суддя: