Справа № 320/4934/23
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2023 року 320/4934/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І.,

при секретарі судового засідання - Бибі А.В.,

за участю:

представника позивача - не з`явився,

представників відповідача - Кальковця В.Л., Макаренко Ю.С.,

розглянувши в м. Києві у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВіДіЕй" до Головного управління ДПС у м. Києві про скасування наказу, визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВіДіЕй Груп" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить суд:

- скасувати наказ Головного управління ДПС України у м. Києві від 31.05.2021 №4474-п про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ВіДіЕй Груп";

- визнати протиправними дії Головного управління ДПС України у м. Києві щодо проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ВіДіЕй Груп";

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 12.08.2021 №2;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 12.08.2021 №2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що товариство не порушувало вимог Податкового кодексу України при формуванні власних податкових зобов`язань з податку на прибуток та податку на додану вартість, правомірно сформувало податковий кредит та визначило витрати за результатами здійснення господарських взаємовідносин з контрагентами ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хаус", ТОВ "Хобия".

Позивач стверджує, що діяв у відповідності до норм податкового законодавства щодо правомірності формування податкового кредиту за наявності факту реєстрації податкових накладних в ЄРПН, який є достатнім для підтвердження законності відображення сум ПДВ при отриманні послуг у складі податкового кредиту.

Також, позивач стверджує, що акт перевірки від 14.07.2021 не підписано усіма посадовими особами податкового органу, які проводили перевірку, а в акті перевірки наведено неповну та частково недостовірну оцінку наданих до перевірки матеріалів та відомостей. Висновки акту суперечать відомостям, що містилися в наданих до перевірки первинних документах.

Позивач вказує, що висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій з ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хаус", ТОВ "Хобия" є безпідставними та не підтверджені належними доказами. Стверджує, що господарські операції з вказаним контрагентами підтверджені належним чином складеними первинними документами, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги спірних операцій, та були надані податковому органу під час перевірки та під час розгляду заперечень на акт перевірки.

Позивач також зазначив, що його контрагенти на момент відображення у податковому обліку здійснених операцій були зареєстровані в якості платників податку на додану вартість, а договори, вчинені із ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хаус", ТОВ "Хобия", що опосередковують надання послуг, не були визнані недійсними у судовому порядку.

Обґрунтування висновків акту перевірки інформацією про факти здійснення досудового розслідування щодо окремих контрагентів ТОВ "ВіДіЕй Груп" не свідчить, а ні про фіктивність останніх, а ні про нереальність спірних господарських операцій чи про фактичну неможливість їх здійснення.

При цьому, позивач зауважив, що посилання контролюючого органу на відсутність у контрагентів трудових та матеріальних ресурсів не є підставою для беззаперечного висновку про відсутність реальних правових наслідків проведених господарських операцій.

Крім того, позивач звертав увагу на те, що порушення податкового законодавства з боку контрагентів не впливає на результати діяльності позивача та не може бути підставою для притягнення товариства до відповідальності, оскільки воно не може нести відповідальність за можливі дії інших суб`єктів господарювання та/або його керівних органів.

У зв`язку з зазначеним, позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення незаконними, оскільки при їх прийнятті відповідачем невірно встановлено фактичні обставини та неправильно застосовано норми податкового законодавства.

Відповідач з позовними вимогами не погодився, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що для задоволення позовних вимог немає підстав та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Заперечення проти позову мотивував тим, що Головне управління ДПС у місті Києві при проведенні перевірки ТОВ "ВіДіЕй Груп" та оформленні її результатів діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а податкові повідомлення-рішення є законними.

Звертав увагу суду, що у ході перевірки було виявлені обставини, які дають підстави вважати, що господарські операції ТОВ "ВіДіЕй Груп" з ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хаус", ТОВ "Хобия" є нереальними, податковим органом встановлено фізичну неможливість здійснення господарських операцій у задекларованих обсягах, у контрагентів позивача відсутні достатні трудові та матеріально-технічні ресурси для проведення відповідних господарських операцій, а надані первинні документи містять недоліки.

Наголосив, що у ході перевірки проведено аналіз ділової мети ТОВ "ВіДіЕй Груп", який включав дослідження суб`єктивної складової господарської діяльності платника податків (цілей намірів, очікувань тощо) та не встановлено об`єктивних причин та чинників залучення ТОВ "Овертрейд Компані" до виконання відповідних обсягів робіт. ТОВ "ВіДіЕй Груп" не надано до перевірки деталізації юридичних послуг, що надавались ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хаус" та ТОВ "Хобия" та не надано додаткових документів (звітів, аналізів, додатків, інформаційних матеріалів тощо) до актів здачі-приймання робіт (надання послуг), які б підтверджували фактичне надання послуг.

У ході розгляду заперечення на акт перевірки проведено аналіз наданих на розгляд підтверджуючих документів та встановлено, що проекти скарг на дії державних виконавців, апеляційні скарги, касаційні скарги, клопотання, пояснення, позовні заяви, запити, плани робіт, заяви про вчинення кримінальних правопорушень, правові висновки, пояснення, відзиви на позови, проекти листів, аналізи судової практики та інші надані копії документів, які мають підтверджувати реальність фактичного отримання послуг, не містять інформації (обов`язкових реквізитів, у тому числі прізвищ, підписів, посад) щодо їх фактичних виконавців. Надані первинні документи не дають можливість ідентифікувати приналежність посадових осіб (фахівців) ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хаус", ТОВ "Хобия" до їх складання та подальшої реалізації.

З урахуванням викладеного контролюючий орган вважає, що позивач протиправно сформував податковий кредит та визначив витрати по господарським операціям із вказаними контрагентами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.03.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання на 27.03.2023.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.03.2023 об`єднано в одне провадження адміністративні справи №320/4934/23 та №640/37551/21 з присвоєнням адміністративній справі номеру №320/4934/23.

Адміністративну справу №640/37551/21 приєднано до матеріалів адміністративної справи №320/4934/23.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді Балаклицького А.І. в адміністративній справі №320/4934/23.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.04.2023.

У судове засідання, призначене на 05.04.2023, з`явились представники відповідача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Присутні у судовому засіданні 05.04.2023 представники відповідача заперечувала щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі та вказали на обставини, які на їх думку свідчать про те, що ГУ ДПС у м. Києві під час прийняття оспорюваних рішень діяло в межах повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВіДіЕй Груп" зареєстроване в якості юридичної особи (ідентифікаційний код 40707030), що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У період з 15.06.2021 по 07.07.2021 відповідно до статей 20, 77, 82 Податкового кодексу України, п. 2 ч.1 ст. 13 розділу IV, ст. 25 розділу VI Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", постанови Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 № 89 "Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок", плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2021 рік", на підставі наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 31.05.2021 № 4474-п проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "ВіДіЕй Груп" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2020 , валютного законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2020, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 02.08.2016 по 31.12.2020 та іншого законодавства за відповідний період відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДПС у м. Києві складено Акт від 14.07.2021 № 54465/26-15-07-02-05-17/40707030, згідно з висновками якого встановлено наступні порушення:

- пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку "Витрати" 16, затвердженого Міністерством фінансів України від 31.12.99 №318 (зі змінами), ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та Фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 9301875 грн., в т.ч. за 2017 рік на суму 345000 грн., за 2018 рік на суму 2776875 грн., за 2019 рік на суму 6180000 грн.;

- пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.2, пункту 198.3 статті 198, пункту 201.1 та пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 9656417 грн., в т.ч. за грудень 2017 року в сумі 383333 грн., лютий 2018 року в сумі 210000 грн., вересень 2018 року в сумі 163750 грн., листопад 2018 року в сумі 700000 грн., грудень 2018 року в сумі 1241667 грн., лютий 2019 року в сумі 125000 грн., квітень 2019 року в сумі 1000000 грн., травень 2019 року в сумі 833333 грн., червень 2019 року в сумі 600000 грн., липень 2019 року в сумі 566667 грн., серпень 2019 року в сумі 391667 грн., вересень 2019 року в сумі 850000 грн., жовтень 2019 року в сумі 716667 грн., листопад 2019 року в сумі 700000 грн., грудень 2019 року в сумі 1083333 грн.

Такі висновки контролюючий орган пов`язує з фактом відсутності реального здійснення господарських операцій між ТОВ "ВіДіЕй Груп" та ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хаус", ТОВ "Хобия". На думку відповідача, контрагенти позивача не мали реальних можливостей для здійснення господарських операцій з надання послуг.

В обґрунтування правомірності таких висновків відповідач в акті перевірки зазначив, що в ході перевірки встановлено фізичну неможливість здійснення господарських операцій ТОВ "ВіДіЕй Груп" з ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хаус", ТОВ "Хобія". Надані під час перевірки акти виконаних робіт (наданих послуг) не конкретизують об`єму надання послуг, калькуляцію їх вартості, часові межі виконання, зміст послуги має загальний характер тощо. За період взаємовідносин з ТОВ "ВіДіЕй Груп" у ТОВ "Овертрейд Компані" працювало у 4 кварталі 2018 року 11 працівників, у 1-4 кварталах 2019 11, 10, 14 та 4 працівника відповідно. Проаналізувавши структуру придбання та подальшого продажу товарів в ході дослідження ланцюга постачання не встановлено придбання юридичних послуг, тобто ТОВ "Овертрейд Компані" такі послуги повинно було надавати власними силами. За результатами аналізу номенклатури придбання та реалізації податковим органом встановлено фізичну неможливість здійснення господарських операцій у задекларованих обсягах.

Окрім того, відповідач в акті перевірки зазначив, що під час перевірки позивачу надано запити про надання первинних документів. У відповідь на запит позивачем надано договори, акти виконаних робіт, щодо взаємовідносин в т.ч. з ТОВ "Овертрейд Компані", на електронному носії надано банківські виписки та оборотно-сальдові відомості щодо контрагентів ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хаус", ТОВ "Хобия". Економічна доцільність замовлення юридичних послуг була зумовлена необхідністю вчасного, якісного та ефективного надання юридичних послуг існуючим клієнтам ТОВ "ВіДіЕй Груп". За наслідком наданих юридичних послуг були підписані акти-приймання передачі виконаних робіт, що є первинними документами і які були надані для перевірки. Водночас, документи, які серед іншого використовувалися для формування первинних документів, як то юридичні консультації, висновки, аналізи судової практики, проекти процесуальних документів тощо були у повній мірі використані у господарській діяльності ТОВ "ВіДіЕй Груп" для вчасного, якісного та ефективного надання юридичних послуг існуючим клієнтам, а тому в повній мірі до перевірки не надані.

За результатами перевірки відповідачем встановлено здійснення позивачем господарської діяльності з ТОВ "Овертрейд Компані", без ділової мети та обліку операцій безвідносно до їх реального економічного змісту. В ході перевірки не встановлено об`єктивних причин та чинників залучення ТОВ "Овертрейд Компані" до виконання відповідних обсягів робіт.

Враховуючи вищевикладене, контролюючий орган дійшов висновків, що фінансово-господарські відносини ТОВ "ВіДіЕй Груп" та ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хаус", ТОВ "Хобия" не мають змісту, обсягів та фактів здійснення господарських операцій.

Таким чином, перевіркою встановлено документальне оформлення господарських відносин за відсутності факту їх здійснення, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 9301875 грн. та заниження податку на додану вартість на загальну суму 9656417 грн.

Суд бере до уваги також той факт, що акт перевірки від 14.07.2021 не підписаний посадовою особою, яка проводила перевірку, головним державним ревізором-інспектором сектору перевірок контрольованих іноземних компаній управління трансфертного ціноутворення Головного управління ДПС у м. Києві - Шаповал Т.В.

Відповідно до положень п. 77.9 ст. 77 ПК України порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Відповідно до п. 86.3. ст. 86 ПК України акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Основні вимоги до форми та змісту акта (довідки) документальної перевірки, інформативних додатків до акта (довідки), порядку його (її) підписання, реєстрації та зберігання визначаються Порядком оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків-юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727.

Відповідно до п.2 розд. ІІ Порядку №727 акт (довідка) документальної перевірки складається у двох примірниках та підписується посадовими особами контролюючого органу, який проводив перевірку, а також посадовими особами платника податків (керівником платника податків або уповноваженою ним особою).

Не погоджуючись з висновками акта перевірки, ТОВ "ВіДіЕй Груп" звернулось до відповідача із запереченнями на акт перевірки від 14.07.2021 №54465/26-15-07-02-05-17/40707030.

За результатами розгляду заперечень Головне управління ДПС у м. Києві залишило висновки, викладені в Акті перевірки, без змін, а заперечення без задоволення.

На підставі висновків акта перевірки Головним управлінням ДПС у м. Києві були прийняті наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 12.08.2021 №2, яким позивачу нараховане грошове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 11956771 грн., з яких 9565417 грн. - податкове зобов`язання та 2391354 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- податкове повідомлення-рішення від 12.08.2021 №2, яким позивачу нараховане грошове зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 11627344 грн., з яких 9301875 грн. - податкове зобов`язання та 2325469 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем вказаних рішень, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Основним нормативно-правовим актом, що врегульовує спірні правовідносини є ПК України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.п.14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Пунктом 21 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку №15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, передбачено, що дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані і якщо, безоплатно отриманий актив забезпечує надходження економічних вигід протягом кількох звітних періодів, то доходи визнаються на систематичній основі, протягом тих звітних періодів, коли надходять відповідні економічні вигоди.

Відповідно до п. 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку №16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Крім цього, згідно з п.7 П(с)БО №16 "Витрати" витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Згідно з п.п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст.198 ПК України).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

До обов`язкових реквізитів податкової накладної, перелік яких закріплений в п.201.1 ст. 201 ПК України, законодавець відносить: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду; й) індивідуальний податковий номер.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 статті 200 ПК України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 у справі №815/253/16 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 87758646) зазначив, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які мають відображати реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Отже, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 13.01.2021 у справі №810/1811/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 94129747).

Як вбачається з акта перевірки від 14.07.2021 №54465/26-15-07-02-05-17/40707030, контролюючий орган дійшов висновку про заниження позивачем податку на прибуток на загальну суму 9301875 грн. та заниження податку на додану вартість на загальну суму 9656417 грн.

Так, в акті перевірки відповідач наголосив на тому, що надані позивачем до перевірки документи не підтверджують реальність господарських операцій, проведених з контрагентами ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хауз", ТОВ "Хобия" за вказаний період.

Відповідач дійшов висновку, що про нереальність вчинення господарських операцій між позивачем та зазначеними вище контрагентами свідчать такі фактори:

- відсутні фізичні можливості до вчинення задекларованих господарських операцій;

- надані під час перевірки акти виконаних робіт (наданих послуг) не конкретизують об`єму надання послуг, калькуляцію їх вартості, часові межі виконання, зміст послуги має загальний характер.

Таким чином, на думку відповідача, фактично позивачем проведено господарські операції з контрагентами ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хауз", ТОВ "Хобия" шляхом формального складання первинних документів, які не супроводжувалися дійсним рухом активів у процесі виконання операцій саме з цими контрагентами.

Згідно з п. 44.2 ст. 44 ПК України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу.

Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХIV (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, далі - Закон №996-ХIV) визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

Відповідно до ст. 1 Закону №996-ХIV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, у той час як під господарською операцією розуміється дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

При цьому за змістом ст. 9 Закону №996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з положеннями ч. 3 цієї статті інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця.

Отже, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку із положеннями законодавства з питань бухгалтерського обліку та фінансової звітності визначають, що однією з головних умов документального підтвердження задекларованих платником податків у податковій звітності показників є можливість на підставі наявних первинних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту (доходу) в результаті здійснення господарських операцій.

При цьому первинний документ має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення, натомість сама собою наявність або відсутність окремих документів не свідчить про наявність факту порушення з боку платника податків, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Згідно з п.п.2.15 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704, визначено, що первинні документи підлягають обов`язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна ув`язка окремих показників.

Таким чином, єдиною підставою документального підтвердження спірних сум податкового кредиту мають бути належним чином складені та підписані повноважними особами первинні документи в розумінні наведених норм законодавства.

Сукупний аналіз наведених вище норм законодавства свідчить, що обов`язок платника податку з декларування податкового зобов`язання з податку на додану вартість є, перш за все в даній ситуації, похідним від самого факту здійснення відповідних господарських операцій, при цьому перевірка правильності відображення господарської операції у податковому обліку вимагає дослідження дійсного переміщення активу між учасниками поставки та аналіз змін їх майнового стану з урахуванням усіх доводів та доказів, наданих учасниками провадження.

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат та податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Відтак, досліджуючи зміст фінансово-господарських операцій позивача з ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хауз", ТОВ "Хобия", за результатом здійснення яких позивачем сформовані спірні суми податкового кредиту з податку на додану вартість та витрати, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування та фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток), рух активів у процесі здійснення господарських операцій, мету та обставини використання спірного товару та послуг у власній господарській діяльності позивача, судом встановлено наступні обставини.

Судом встановлено, що між ТОВ "ВіДіЕй Груп" та ТОВ "Овертрейд Компані" укладено договір про надання юридичних та інформаційно-консультаційних послуг від 01.11.2018 року №1-11. Відповідно до п. 1.1. договору в порядку та на умовах, визначених договором, виконавець зобов`язується надавати замовнику юридичні та інформаційні послуги, спрямовані на захист прав та законних інтересів замовника.

Між ТОВ "ВіДіЕй Груп" та ТОВ "Ліга-5" укладено договір про надання юридичних та інформаційно-консультаційних послуг від 03.09.2018 року №3-10. Відповідно до п. 1.1. договору в порядку та на умовах, визначених Договором, Виконавець зобов`язується надавати Замовнику юридичні та інформаційні послуги, спрямовані на захист прав та законних інтересів Замовника.

Між ТОВ "ВіДіЕй Ггруп" та ТОВ "Текс Хауз" укладено договір про надання юридичних та інформаційно-консультаційних послуг від 01.02.2018 року №012018. Відповідно до п. 1.1. договору в порядку та на умовах, визначених Договором, Виконавець зобов`язується надавати Замовнику юридичні та інформаційні послуги, спрямовані на захист прав та законних інтересів Замовника.

Між ТОВ "ВіДіЕй Груп" та ТОВ "Хобия" було укладено Договір про надання юридичних та інформаційно-консультаційних послуг від 20.09.2017 року №16/01/17. Відповідно до п. 1.1. договору в порядку та на умовах, визначених Договором, Виконавець зобов`язується надавати Замовнику юридичні та інформаційні послуги, спрямовані на захист прав та законних інтересів Замовника.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хауз", ТОВ "Хобия" було виконано умови укладених договорів та надано позивачу юридичні послуги, про що свідчать акти приймання виконаних робіт (наданих послуг), копії яких наявні в матеріалах справи. Вказані акти підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

На обґрунтування позовних вимог позивач подав, а суд дослідив письмові докази, що підтверджують здійснення господарських операції ТОВ "ВіДіЕй Груп" з ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хауз", ТОВ "Хобия", зокрема документи, що доводять виконання укладених між сторонами договорів про надання юридичних послуг: копію комерційної пропозиції ТОВ "Овертрейд Компані"; договору №1-11 про надання юридичних та інформаційно-консультаційних послуг від 01.11.2018 року; акт №02/04 від 02.04.2019 року; проект клопотання до ВПВР ДДВС МЮУ; проект клопотання до ВПВР ДДВС МЮУ; проект клопотання про ознайомлення із матеріалами справи; проект листа-запиту до ДП Сетам; проект листа-запиту на ім`я начальника ВПВР Департаменту ДВС МЮУ; проект скарги на дії/бездіяльність державного виконавець; акту №02/07 від 02.07.2019 року; проект касаційної скарги на рішення суду; проект апеляційної скарги на ухвалу суду; проект клопотання до Касаційного господарського суду про ознайомлення з матеріалами справи; акт №02/08 від 02.08.2019; проект скарги на дії приватного виконавця; проект клопотання до Деснянського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві; проект листа про до приватного виконавця про зняття обтяжень з іпотечного майна; проект додаткових пояснень для подання до апеляційного суду; проект пояснень на ухвалу Верховного суду; проект клопотання про видачу повного тексту рішення районного суду; проект клопотання про вчинення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні про стягнення заборгованості; правовий висновок з аналізом судової практики щодо поділу майна між подружжям, яке передане в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором; проекти заяви до Дарницького УП ГУНП про залучення як потерпілого, до кримінального провадження; проект клопотання до УП ГУНП про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження; проект клопотання приватному виконавцю з приводу призначення нового експерта СОД в рамках виконавчого провадження для визначення дійсної вартості даного майна; проект листа боржнику щодо добровільного врегулювання питання заборгованості за рішенням суду; акт 04/07 від 04.07.2019 року; проект клопотання до РВДВС; проект клопотання по виконавчому провадженню про інформацію про реєстрацію прав на знаки для товарів і послуг; проект відповіді на лист ліквідатора щодо надання згоди на реалізацію майна банкрута в рамках справи; проект касаційної скарги на постанову Західного апеляційного господарського суду; проект клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження; проект скарги на бездіяльність прокуратури м.Києва; проект клопотання та подання до прокуратури м. Києва про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження; акту №04/10 від 04.10.2019 року; проект позову про звернення стягнення на предмет іпотеки; проект клопотання про заборону виїзду за кордон боржнику; проект позову про стягнення витрат; проект запиту з описом викладених обставин до районного відділу ДВС; проект клопотання про арешт рахунків боржника у виконавчому провадженні; проект клопотання про звернення стягнення на доходи боржника у виконавчому провадженні; проект клопотання про забезпечення дотримання строків розгляду справи в Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду; правовий аналіз матеріалів кримінального провадження; проект клопотань про визнання потерпілим в межах кримінального провадження; акт 05/07 від 05.07.2019 року; проект клопотання про залучення в якості третьої особи на стороні відповідача; проект клопотання про вжиття заходів направлених на примусове виконання рішення суду шляхом витребування від реєстраційного відділу витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу щодо перебування в зареєстрованому шлюбі; проект скарги прокурору м. Києва про порушення строків досудового слідства у кримінальному провадженні; проект скарги до районного суду на бездіяльність слідчої у кримінальному провадженні; проект заяви до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про примусове виконання рішення суду; проект скарги до районного суду в межах кримінального провадження; проект скарги до районного суду на бездіяльність слідчого; проект скарги до прокуратури стосовно порушення розумності строків досудового слідства у кримінальному провадженні; проекти скарг щодо порушення розумності строків досудового слідства; акт №06/06 від 06.06.2019 року; проект клопотання до про сімейний стан боржника; проект клопотання до РВДВС про звернення до митниці із запитом про наявність майна на митниці боржника; проект клопотання до РВДВС про встановлення у власності боржника водного транспорту; проект касаційної скарги на постанову апеляційного господарського суду в справі; проект позовної заяви про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; проект клопотання про залучення до матеріалів провадження позовної заяви; проект заяви про вчинення кримінального правопорушення; акт 04/04 від 04.04.2019 року; акт 08/04 від 08.04.2019 року; проект листа щодо укладених мирових угод; проект касаційної скарги для подання апеляційного господарського суду; проект клопотання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за кордон; проект клопотання про арешт майна; акту 20/05 від 20.05.2019 року; акт 10/12 від 10.12.2019 року; проект заяви до правоохоронних органів про вчинення злочину посадовими особами; проект клопотання до апеляційного господарського суду про витребування доказів у справі № 910/2538/18; проект клопотання до господарського суду про застосування строків позовної давності; проект апеляційної скарги на ухвалу господарського суду; проект заяви до районного відділу ДВС про повернення виконавчого документу без виконання; проект запиту до районного відділу ДВС про стан виконавчого провадження; проект клопотання про забезпечення дотримання строків розгляду справи в Касаційному цивільному суді; проект клопотання про проведення слідчих дій та залучення доказів в межах кримінального провадження; проект заяви до правоохоронних органі про вчинення злочину посадовими особами; проект скарги до ВРП; акт 21/05 від 21.05.2019 року; акт 11/02 від 11.02.2019 року; проекти клопотань про надання інформації про дату судового засідання у справі; проект клопотання до Київського апеляційного суду про видачу звукозапису судового; проект заяви апеляційного суду про виправлення описки в рішенні суду; проект відповіді на відзив на позовну заяву; проект клопотання на отримання копії ухвали суду; проект апеляційної скарги на ухвалу суду; акт 23/05 від 23.05.2019 року; акт 12/04 від 12.04.2019 року; проект апеляційної скарги на ухвалу суду; акт 04/06/1 від 04.06.2019 року; акт 10/06 від 10.06.2019 року; акт 17/05 від 17.05.2019 року; проект пояснень у справі; проект клопотання до районного суду про зняття арешту; проект відзиву на апеляційну скаргу; проект відзиву на апеляційну скаргу арбітражного керуючого; акт 24/12 від 24.12.2019 року; проект позову про визнання договору оренди недійсним; проект клопотання про витребування договору оренди; проект відзиву на позовну заяву про визнання договору іпотеки недійсним; проект клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження; акт №2712 від 27.12.2018 року; проект клопотання до ВПВР ДДВС про перерахування грошових коштів стягувачу; проект заяви до районного суду про долучення доказів до справи; проект відзиву на апеляційну скаргу; акт 09/10 від 09.10.2019 року; акт №10/06/1 від 10.06.2019 року; проект касаційної скарги на постанову апеляційного господарського суду; проект касаційної скарги; проект листа про участь у справі про банкрутство; проект заяви про залучення до участі у справі третьої особи; проект клопотання про ознайомлення з матеріалами справи; проект виступу до судового засідання в Касаційному господарському суді; акт 11/10 від 11.10.2019 року; акт №19/12 від 19.12.2019; проект пояснень до господарського суду; проект скарги до районного суду на бездіяльність уповноважених осіб УП ГУНП щодо невнесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення; акт № 20/05/1 від 20.05.2019 року; проект заяви про звернення на заробітну плату для погашення заборгованості у виконавчому провадженні; проект клопотання до ВДВС про надання інформації про результат розгляду подання державного виконавця про звернення на частку в статутному капіталі; проект клопотання до районного суду про надання інформації про результат розгляду подання державного виконавця; проект пояснень по суті справи та клопотання про витребування доказів; проект цивільного позову у кримінальному провадженні; проект клопотання про залучення кримінального провадження в якості потерпілого; акт №1611 від 16.11.2018 року; праві висновки з питань застосування норм матеріально та процесуального права; акт № 2211 від 22.11.2018 року; акт №2711 від 27.11.2018 року; аналіз судової практика щодо розгляду справ про банкрутство; акт № 1712 від 17.12.2018 року; акт №1812 від 18.12. 2018 року; акт №1912 від 19.12.2018 року; акту 14/10 від 14.10.2019 року; акт 04/06 від 04.06.2019 року; проект заяви про повернення виконавчого документа стягувачу; проекти заяви з поясненнями про зупинення касаційного провадження; проект відзиву на касаційну скаргу; акт 04/11 від 04.11.2019 року; акт 06/08 від 06.08.2019 року; проект клопотання про вжиття заходів направлених на примусове виконання рішення суду; проект клопотання про накладення арешту на виявлене нерухоме майно; проект клопотання про накладення арешту та заборони використання знаку для товарів і послуг; проект скарги до районного суду на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні; проект клопотання начальнику СВ про визначення слідчого; проект клопотання про проведення слідчих дій в межах кримінального провадження; проект клопотання на отримання копій документів кредитної справи; акт 08/11 від 08.11.2019 року; акт 06/11 від 06.11.2019 року; проекти заяв про повернення виконавчого документа стягувачу та про відкриття виконавчого провадження; проект клопотання до районного відділу ДВС про відсутність оригіналу виконавчого документу в стягувача та про необхідність звернення до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого документу та поновлення строків пред`явлення виконавчого листа до виконання; проект скарги на бездіяльність слідчого; проект апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді; проект скарги на постанову слідчого; акт 12/11 від 12.11.2019 року; акт 09/09 від 09.09.2019 року; проект листа арбітражному керуючому; проект клопотання про вжиття заходів направлених на примусове виконання рішення суду; проект заяви повернення виконавчого документа стягувачу; проект клопотання про отримання повного тексту рішення суду; проект апеляційної скарги на рішення суду; проект клопотання приватному виконавцю про призначення суб`єкта оціночної діяльності для визначення вартості майна; проект клопотання про приєднання документів до матеріалів кримінального провадження; проект клопотання про отримання інформації стосовно вилучених документів реєстраційної справи; проект запиту до УП ГУНП щодо внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінальних правопорушень; акт 14/11 від 14.11.2019 року; акту 05/04 від 05.04.2019 року; проекти пояснень з актуальною практикою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду; проекти клопотаннь про передачу справи, що містить виключну правову проблему на розгляд Великої Палати Верховного Суду; проект заяви про видачу постанови апеляційного суду; акт 02/12 від 02.12.2019 року; акт № 06/09 від 06.09.2019 року; акт 04/12 від 04.12.2019 року; акт №08/08 від 08.08.2019 року; акт 06/12 від 06.12.2019 року; акт №08/07 від 08.07.2019 року; проекти заяви з поясненнями про зупинення касаційного провадження; проект відзиву на касаційну скаргу; акт 13/12 від 12.12.2019 року; акт №10/04 від 10.04.2019 року; проект позову про звернення стягнення на предмет іпотеки; проект касаційної скарги на постанову апеляційного суду; проект клопотання про витребування доказів; проект позовної заяви про звернення стягнення на предмет іпотеки; проект відзиву на касаційну скаргу; акт № 2112 від 21.12.2018 року; акт № 2612 від 26.12.2018 року; акт № 2812 від 28.12.2018 року; проект заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання по справі; проект письмових пояснень щодо розміру позовних вимог; проект клопотання до Верховного суду у складі КЦС про забезпечення дотримання строків розгляду справи та запит про надання інформацію про стан розгляду касаційної скарги; проект додаткових пояснень з актуальною практикою ВСУ для участі в судовому засіданні; проект позову про звернення стягнення на предмет іпотеки; проект клопотання про витребування доказів; проект клопотання про витребування доказів; проект позову про звернення стягнення на предмет іпотеки; проект клопотання про витребування доказів із ЦНАП; проект клопотання про витребування у приватного нотаріуса копії нотаріальної справи; проект позову про звернення стягнення на предмет іпотеки; акт № 17/05/01 від 17.05.2019 року; проект відзиву на касаційну скаргу відповідача на постанову апеляційного суду; проект заяви про видачу рішень судів всіх інстанцій та виконавчих документів; проект клопотання про усунення недоліків на виконання Ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду; акт № 02/09 від 02.09.2019 року; акт 09/04 від 09.04.2019 року; проект касаційної скарги на постанову апеляційного господарського суду; проект відзиву на позовну заяву; акт 11/09 від 11.09.2019 року; акт №2012 від 20.12.2018 року; договір №20-09 від 20.09.2019 року; комерційна пропозиція ТОВ "Ліга-5"; договір №3-10 про надання юридичних та інформаційно-консультаційних послуг від 03.09.2018 року; акту №19/09 здачі-прийняття робіт від 19.09.2018 року; проект листа про задоволення вимог стягувача за рахунок іпотечного майна боржника; проект заперечення на скаргу на дії державного виконавця; проект клопотання про ознайомлення з матеріалами справи; проект клопотання про витребування доказів; проект апеляційної скарги на ухвалу суду; проект клопотання про виклик до КЦС у складі ВС для надання пояснень; проект заяви про видачу рішення суду та виконавчих листів; акт №21/09 здачі-прийняття робіт від 21.09.2018 року; проект листа до ВПВР Департаменту ДВС України щодо результатів розгляду скарги; проект заяви про залучення третьої особи; пояснення до районного суду; пояснення до апеляційного суду; акт № 26/09 здачі-прийняття робіт від 26.09.2018 року; проект заяви про залучення до участі у справі співвідповідача; проект листа про звернення стягнення на майно боржника; проект заяви про відмову від частини позовних вимог; проект заяви про забезпечення позову; проект апеляційної скарги на ухвалу суду; проект клопотання до районного суду про заміну неналежного відповідача та залучення третьої особи без самостійних вимог; проект клопотання до районного суду про витребування доказів; комерційна пропозиція ТОВ "Текс Хауз"; договір № 012018ЮП про надання юридичних та інформаційно-консультаційних послуг від 01.02.2018 року; акт №26/04 здачі-прийняття робіт від 26.04.2018 року; акт №13/8 здачі-прийняття робіт від 13.08.2018 року; проект заперечення на клопотання про продовження процедури розпорядженням майном; проект запиту про надання інформації до розпорядника майна; проект клопотання про направлення ухвали до реєстраційної служби; проект клопотання про надання інформації про надходження справи до суду; проект заяви про зупинення процедури продажу арештованого майна; проект повідомлення про накладення судом заборони передачі арештованого майна на реалізацію; проект повідомлення про зупинення процедури продажу арештованого майна; проект листа про результати електронних торгів; проект заяви про залишення скарги на дії державного виконавця без розгляду; проект пояснення на касаційну скаргу; проекти клопотань про вчинення виконавчих дій; проект апеляційної скарги на рішення міськрайонного суду; проект заяви про забезпечення позову; проект листа до ВПВР Департаменту ДВС України; комерційна пропозиція ТОВ "Хобия"; договір № 16/01/17 про надання юридичних та інформаційно-консультаційних послуг від 20.09.2017 року; акт здачі-прийняття робіт від 29.12.2017 року; правові висновки з питань застосування норм матеріального та процесуального права; акт здачі-прийняття робіт від 29.12.2017 року; акт здачі-прийняття робіт від 29.12.2017 року; договір № 16/01/18-ПБ від 16.01.2018 року; договір № 29/12 про надання юридичних та інформаційно-консультаційних послуг від 29.12.2021 року; договір про надання юридичних послуг №184 від 14.02.2017 року; додаткова угода № 1 від 10.11.2017 року до договору про надання юридичних послуг №184 від 14.02.2017 року; додаткова угода № 2 від 09.08.2018 року до договору про надання юридичних послуг № 184 від 14.02.2017 року; додаткова угода № 3 від 28.12.2018 року до договору про надання юридичних послуг №184 від 14.02.2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач розрахувався перед ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хауз", ТОВ "Хобия" за надані послуги, про що свідчать платіжні документи та про що зазначено в самому акті перевірки

Судом встановлено, що ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хауз", ТОВ "Хобия" було виписано позивачу податкові накладні.

Як зазначено в Акті перевірки, вказані податкові накладні відповідно до вимог чинного законодавства зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Суму ПДВ за вказаними податковими накладними, виданими ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хауз", ТОВ "Хобия" було включено позивачем до складу податкового кредиту за перевіряємий період.

За результатами дослідження вище перелічених первинних та інших документів суд дійшов висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

При цьому, суд звертає увагу на те, що з наявних матеріалів справи чітко прослідковується наявність взаємозв`язку між витратами "ВіДіЕй Груп" на придбання послуг у ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хауз", ТОВ "Хобия" та здійсненням ним господарської діяльності.

Господарські операції позивача з контрагентами мали розумну економічну причину (ділову мету) причину, внаслідок якої позивач одержав економічний ефект у результаті господарської діяльності, який полягав у можливість подальшого вчасного та якісного надання юридичних послуг клієнтам з метою отримання прибутку. Економічний результат в результаті укладення і виконання договорів про надання послуг підтверджується наданими позивачем і дослідженими судом документами, що складалися в результаті виконання договорів про надання послуг.

У той же час, відповідач не надав суду докази на спростування таких доводів позивача.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що податковий орган в Акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, які містять вказані первинні бухгалтерські документи, а також не зазначав про невідповідність первинних бухгалтерських документів вимогам чинного податкового законодавства, зокрема, відсутності у них обов`язкових реквізитів.

Крім того, судом встановлено, що на час укладання та виконання зазначених договорів ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хауз", ТОВ "Хобия" були зареєстровані в якості юридичних осіб та були платниками податку на додану вартість.

При цьому, в Акті перевірки немає жодних посилань на те, що свідоцтва про державну реєстрацію та свідоцтва платників податку на додану вартість ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хауз", ТОВ "Хобия" були скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду на момент укладання чи виконання зазначених вище договорів.

Відповідач також не ставив під сумнів правильність здійснення позивачем математичного розрахунку податкового кредиту за первинними документами податкового та бухгалтерського обліку.

Відповідач так само не ставив під сумнів та не заперечував наявність у ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хауз", ТОВ "Хобия" спеціальної податкової правосуб`єктності на момент укладення і виконання зазначеного вище договору.

Крім того, в Акті перевірки відсутні посилання на випадки ухиляння ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хауз", ТОВ "Хобия" від сплати податків та зборів, визначення йому сум податкових зобов`язань, винесення вироків посадовим особам підприємства за фактом ухиляння від сплати податків в результаті конкретних господарських операцій або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення сторонами угоди з метою неправомірного отримання податкових вигод.

Також, відповідачем не заперечувався факт декларування та сплати як позивачем так і його контрагентами сум податку на додану вартість за наслідками спірних фінансово-господарських операцій.

Таким чином, зазначене підтверджує фактичне здійснення позивачем господарської операції щодо купівлі у ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хауз", ТОВ "Хобия" послуг.

В той же час, відповідач не надав суду жодних доказів на спростування встановлених судом в ході розгляду справи обставин.

Також, суд не бере до уваги посилання відповідача, як на обґрунтування своїх висновків, на відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної економічної діяльності у ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хауз", ТОВ "Хобия", оскільки такі висновки неможливо зробити без належної перевірки діяльності суб`єктів господарювання.

Відповідно до акту перевірки позивача, контролюючим органом не здійснювалась належна перевірка первинно-бухгалтерських документів ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хауз", ТОВ "Хобия"; не перевірялась наявність господарсько-правових стосунків з іншими суб`єктами господарювання по оренді основних засобів виробництва, складських приміщень, транспортних засобів; наявність правовідносин по зберіганню матеріальних цінностей; наявність укладених цивільно-правових угод з іншими суб`єктами господарювання.

Крім того, суд звертає увагу на те, що жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності у ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хауз", ТОВ "Хобия" матеріальних ресурсів відповідачем суду не надано, а відсутність основних фондів не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Окрім того, в законодавстві відсутня норма, яка б зобов`язувала підприємство перевіряти наявність таких ресурсів у контрагента та формувати податковий кредит лише за їх наявності.

Суд також наголошує, що норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/або трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків чи умови для отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи визнання понесених витрат.

Відповідачем під час розгляду справи не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та беззаперечно спростовують факти здійснення господарських операцій, їх оприбуткування, засвідчені наведеними документами і поясненнями.

Таким чином, дослідивши рух активів, наявність господарської мети при вчиненні позивачем угод з вищезазначеними контрагентами, судом встановлено, що усі наявні у матеріалах справи документи дають змогу визначити, які саме роботи (послуги) придбавались, за якою ціною, між якими контрагентами та надано належні докази використання придбаних робіт (послуг) у власній господарській діяльності позивача та їх обліку.

Інформація про ознаки фіктивної діяльності контрагента (як-то: податковий стан платника податків, відсутність необхідних та достатніх матеріально-технічних ресурсів та персоналу тощо), одержана контролюючим органом з його власних інформаційних систем, що не оформлена рішенням суб`єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації.

При цьому, суд зазначає, що чинне податкове законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів, трудових ресурсів тощо. Відсутність у контрагента добросовісного платника податку матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Аналогічний правовий висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 09.02.2018 у справі №804/1940/14 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72029288) та від 13.01.2021 у справі №810/1811/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 94129747).

Так, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Такий правовий висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 16.04.2019 у справі №804/6909/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 81366768) та від 21.02.2020 у справі №815/253/16 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 87758646).

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 31.01.2011 в адміністративній справі за позовом закритого акціонерного товариства "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської об`єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Крім того, податковим органом не було враховано, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за несплату податків продавцем, порушення ним правил здійснення господарської діяльності та наявність обставин державної реєстрації, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи-платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства.

Так, одним з принципів розгляду податкових спорів, відповідно до ст. 4 Податкового кодексу України є принцип презумпції добросовісності рішень платника податків, у зв`язку з чим передбачається, що дії платників податків, які мають своїм результатом одержання податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться у податкових деклараціях, податкових накладних та інших первинних документах, є достовірними. Надання податковому органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність яких установлена судом.

Також слід зазначити, що Верховним Судом у постанові від 24.04.2018 у справі №813/8500/13-а (ЄДРСР №73604829) зазначено, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Приписами ч. 2 ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Отже, суд, оцінюючи спірні фінансово-господарські операції, передусім виходить з того, що юридична відповідальність згідно норм чинного законодавства України є персоніфікованою.

Підприємство яке є сумлінним платником податків і виконало усі вимоги, з якими закон пов`язує право на зменшення об`єкта оподаткування податком на додану вартість на суму податкового кредиту, не повинно нести відповідальність за своїх контрагентів.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України тільки вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, та лише у питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою, - а тому матеріали досудового слідства не можуть мати преюдиційного характеру під час розгляду даної справи.

При цьому суд зазначає, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітні документи, які посвідчують факт придбання товарів, робіт або послуг, первинні документи, які виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду.

Посилання відповідача у акті перевірки на наявність кримінальних проваджень не доводить вчинення позивачем будь-яких протиправних дій, що мають наслідком заниження податків. Сам лише факт здійснення досудового розслідування щодо окремих контрагентів позивача не свідчить, а ні про фіктивність останніх, а ні про нереальність спірних господарських операцій чи про фактичну неможливість їх здійснення.

Відповідачем не надано доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб платника податків (контрагентів) або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувальних вироків суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним тощо.

Враховуючи зміст ч. 2 ст. 61 Конституції України, позивач не може нести відповідальність за будь-які неправомірні дії його контрагентів.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

До винесення вироку в рамках кримінального провадження, протокол допиту досудового розслідування, наявність відомостей щодо кримінальних проваджень, не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві.

Аналогічні правові висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 05.03.2012 року у справі № 21-421а11 та 22.09.2015 року у справі № 810/5645/14 та в постановах Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 2а-9375/11/1370, від 13.03.2018 року у справі № 826/13582/13-а, від 27.03.2018 року у справі № 816/809/17, від 13.05.2021 року у справі № 816/586/17.

У постанові від 27.03.2018 року у справі № 816/809/17 Верховний Суд зазначає, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків усіх господарських операцій, проведених позивачем та його контрагентами. Далі, аналізуючи правовідносини у зазначеній справі, Верховний Суд зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути й необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Посилання відповідача на допит директора ТОВ "ВЕРСУС-ПЛЮС" () не доводять висновків акту перевіри, не встановлюють будь-яких обставин здійснення господарської діяльності позивачем.

Самі ж протоколи допиту чи пояснення, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення у вироку суду за наслідками розгляду кримінальної справи в суді.

До винесення вироку в рамках кримінального провадження, пояснення чи інші матеріали досудового розслідування, а також ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення окремих слідчих дій, не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві.

Водночас, під час розгляду даної адміністративної справи суду не пред`явлено вироків суду щодо керівників ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хауз", ТОВ "Хобия".

Навіть сам факт існування обвинувального вироку не є безумовною підставою для висновків про нереальність господарських операцій. Суд повинен встановити, чи мали взагалі місце операції між платником і його контрагентами та чи може вирок мати преюдиційне значення в податковому спорі, а після цього ще й дослідити його зміст.

У постанові від 05.04.2018 року у справі №585/8/16-к Верховний Суд вказав, що при визначенні правомірності/неправомірності застосування контролюючим органом штрафів, перш за все, слід встановити наявність вини такого платника податків, а до самих штрафів слід застосовувати правила, визначені для кримінальних покарань. Тобто, при встановленні правомірності застосування до особи відповідальності необхідно визначити вину кожної особи, не можна притягнути до відповідальності особу, яка діяла сумлінно, проте порушила закон вимушено, через незаконні дії іншої особи, які вона не могла та не мала можливості передбачити.

Водночас, суд зауважує на тому, що право на податковий кредит та визначення витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Зазначена позиція узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини.

Слід зазначити, що поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування та податкового законодавства, а тому можливі порушення податкового законодавства з боку контрагента-постачальника, за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є безумовною підставою для висновку про порушення саме покупцем вимог податкового законодавства та позбавлення його права сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі №826/1244/13-а.

Суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (п. 23 рішення ЄСПЛ у справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії" (заява №6689/03), п. 38 рішення ЄСПЛ у справі Інтерсплав проти України (заява №803/02)).

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 ("Булвес" АД проти Болгарії") зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є "власністю" у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов`язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов`язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону "Про ПДВ" стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов`язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов`язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів. Для висновків про наявність порушень податкового законодавства в діях платника податків в обов`язковому порядку необхідно з`ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників податку на додану вартість, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо). Відповідні обставини можуть бути з`ясовані, зокрема, з використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також офіційно оприлюднених даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість.

Суд не приймає твердження податкового органу щодо відсутності у контрагентів позивача достатніх виробничих потужностей, працівників, офісних та складських приміщень та інших основних засобів, що не може свідчити про невиконання цим суб`єктом договірних зобов`язань перед позивачем, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин вказані юридичні особи не були позбавлені права укладати з іншими суб`єктами господарювання договорів та використовувати інші ресурси для забезпечення власної господарської діяльності. Так, укладення трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання договору про надання послуг, а податкове законодавства не ставить право платника на податковий кредит та на формування витрат в залежність від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється виконання своїх договірних обов`язків контрагентом.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 05.01.2021 у справі №820/1124/17 зазначає (п. 18, 19, 20), що деякі помилки в документах чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися).

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Судом встановлено реальне здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, використання позивачем придбаних послуг у власній господарській діяльності, що підтверджено належно оформленими первинними документами.

Контролюючим органом не було доведено та не надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів по ланцюгу постачання трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з надання послуг, обумовленого укладеними договорами з позивачем, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів, які б свідчили про протиправну поведінку контрагентів та про обізнаність платника податків щодо такої та злагодженості дій між ними.

Висновки про відсутність реальності господарських операцій з огляду на відсутність у контрагентів трудових та матеріально - технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу наданої іншими контролюючими органами податкової інформації та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДПС, зокрема і щодо неподання контрагентами податкової звітності, проте така податкова інформація, носить виключно інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, фактично будь - які первинні документи платника податків не використовуються та не аналізуються, а отже така інформація не відповідає критерію юридичної значимості, та не є допустимим та достовірним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

Аналогічний висновок наведено Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у п. 25 постанови від 05.01.2021 у справі № 820/1124/17.

Позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності свідчать про факт вчинення господарських операцій, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Дослідивши наявні в матеріалах справи первинні документи обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами податкового обліку, суд дійшов висновку, що останні складені за результатом фактично проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентами, з дотриманням положень Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", містять достатні дані про зміст господарських операцій, їх учасників та підтверджують реальність здійснення таких операцій, а відтак позивачем правомірно сформовано дані податкового обліку за такими господарськими операціями.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також враховуючи умови укладених договорів та специфіку придбаних послуг у контрагентів, суд дійшов висновку про дотримання позивачем податкової дисципліни при формуванні показників діяльності, необхідних для обчислення податку на прибуток та податку на додану вартість за результатом здійснення господарських операцій з ТОВ "Овертрейд Компані", ТОВ "Ліга-5", ТОВ "Текс Хауз", ТОВ "Хобия".

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак не довів правомірності своїх рішень.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне визнати протиправними та скасувати оскаржувані позивачем у цій справі податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 12.08.2021 №2 та від 12.08.2021 №2.

Надаючи оцінку позовним вимогам позивача про скасування наказу Головного управління ДПС України у м. Києві від 31.05.2021 №4474-п про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ВіДіЕй Груп" та визнання протиправними дій Головного управління ДПС України у м. Києві щодо проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ВіДіЕй Груп", суд дійшов висновку про неналежність та неефективність обраного позивачем способу захисту.

Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні та проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

В разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Оскарження наказу про проведення перевірки не є належним та ефективним способом захисту права платника податків.

Такий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №816/228/17.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про скасування наказу Головного управління ДПС України у м. Києві від 31.05.2021 №4474-п про проведення документальної планової виїзної перевірки та визнання протиправними дій Головного управління ДПС України у м.Києві щодо проведення документальної планової виїзної перевірки.

Водночас, суд зазначає, що вказані позовні вимоги про скасування наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 31.05.2021 №4474-п про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ВіДіЕй Груп" та про визнання протиправними дій Головного управління ДПС у м. Києві щодо проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ВіДіЕй Груп" необхідно залишити без розгляду, з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Матеріали справи свідчать, що з даним позовом в частині позовних вимог про скасування наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 31.05.2021 №4474-п про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ВіДіЕй Груп" та про визнання протиправними дій Головного управління ДПС у м. Києві щодо проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ВіДіЕй Груп" позивач звернувся до суду 01.03.2023, тобто із пропуском строку звернення до суду, який встановлений абзацом 1 частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з цим, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Позивачем докази поважності причин, які б об`єктивно перешкоджали звернутися до суду з даним позовом в частині позовних вимог про скасування наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 31.05.2021 №4474-п про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ВіДіЕй Груп" та про визнання протиправними дій Головного управління ДПС у м. Києві щодо проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ВіДіЕй Груп" у встановлений частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України строк, суду не надані.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначив, то заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Скорочення строків здійснення окремих процесуальних дій не звужує змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (абзац дев`ятий десятий підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011).

За змістом частини 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи те, що позивачем пропущено встановлений частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України строк звернення до суду, суд приходить до висновку про наявність підстав для залишення позову в частині позовних вимог про скасування наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 31.05.2021 №4474-п про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ВіДіЕй Груп" та про визнання протиправними дій Головного управління ДПС у м. Києві щодо проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ВіДіЕй Груп" без розгляду.

При вирішенні даної справи суд враховує, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду даної справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 32208 грн., 26840 грн. - за вимогами майнового характеру та 5368 грн. - за двома вимогами немайнового характеру.

Доказів понесення інших витрат суду не надано.

Відтак, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог в частині майнових вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 26840 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у м. Києві.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 12.08.2021 №2 та від 12.08.2021 №2.

Позов в частині позовних вимог про скасування наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 31.05.2021 №4474-п про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ВіДіЕй Груп" та про визнання протиправними дій Головного управління ДПС у м. Києві щодо проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ВіДіЕй Груп" - залишити без розгляду.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВіДіЕй" (ідентифікаційний код 40707030) судовий збір у сумі 26840 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код 44116011).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Балаклицький А. І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 14 квітня 2023 р.