Справа № 520/3445/23
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2023-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

13 квітня 2023 року № 520/3445/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Зінченко А.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5,м. Харків,61002, ) визнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 02.11.2022 № 601, яким застосовано до старшого сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

-визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 11.11.2022 року № 549 о/с, яким старшого сержанта поліції ОСОБА_1 було звільнено зі служби.

-поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського відділу реагування патрульної поліції Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 проходив службу в органах Національної поліції України з 07.11.2015 (наказ ГУНП в Харківській області від 07.11.2015 № 23 о/с).

Наказом ГУНП в Харківській області від 20.10.2022 року № 1335 призначено проведення службового розслідування за обставинами, викладеними у доповідній записці від 14.10.2022 № 1120/119-15/01-2022 начальника УГІ ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_2 , відносно старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського ВРПП Ізюмського РУП ГУНП.

31.10.2022 року було затверджено висновок службового розслідування, яким ухвалено за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог п. 1 ч. 1 ст. 18, ч.І ст.64 Закону України «Про Національну поліцію», п. 1 та п. 8 ч. З ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, застосувати до старшого сержанта поції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Наказом ГУНП в Харківській області від 11.11.2022 № 549 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , який знаходився у розпорядженні ГУНП в Харківській області, з 11.11.2022 звільнено за п.6 ч.І ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Позивач, вважає оскаржуваний наказ протиправним, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Дослідивши надані матеріали справи та надаючи правову оцінку вищенаведеному суд вказує наступне.

Матеріалами справи підтверджено, 14.10.2022 до ГУНП в Харківській області надійшла доповідна записка від 14.10.2022 № 1120/119-15/01-2022 за підписом начальника УГІ ГУНП в Харківській області полковника поліції Тюріна В.О. про те, що 10.10.2022 під час здійснення виїзду мобільної групи УГІ ГУНП в Харківській області, було встановлено місцезнаходження поліцейського ВРПП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , 1988 р.н., який перебував у розшуку, як безвісти зникла особа.

У ході проведення службового розслідування встановлено, що 29.04.2022 СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 115 КК України щодо відсутності будь-яких даних про місцеперебування поліцейського ВРПП Ізюмського РУП старшого сержанта поліції Климця І.С. (ЄРДР за № 0000246).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 67 Закону України «Про Національну поліції», наказом ГУНП в Харківській області від 06.05.2022 № 236 о/с, вказаний поліцейський був зарахований у розпорядження ГУНП в Харківській області, звільнивши останнього з 29.04.2022 зі штатної посад Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області.

11.10.2022 слідчим відділом Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області зазначене кримінальне провадження за № 0000246, щодо безвісті зниклого старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , закрите на підставі ст. 40, 110, п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленням поліцейськими УГІ ГУНП в Харківській області місцезнаходження останнього.

Опитаний старший сержант поліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спеціальний жетон № 0127271, освіта середня, в Національній поліції України з 07.11.2015 по теперішній час, на посаді з 09.02.2021, діючих дисциплінарних стягнень не має, характеризується посередньо, пояснив, що 24.02.2022 він прибув до Ізюмського РУП ГУНП в Харківської області, за сигналом тривога у зв`язку з введенням на території України воєнного стану. Пройшов цільовий інструктаж, отримав табельну вогнепальну зброю, яка за ним закріплена та продовжив нести службу на території Ізюмського району. 03.03.2022 в адміністративний будинок Ізюмського РУП військовослужбовцями рф було здійснено два авіаудари, в результаті чого будівлю та майно Ізюмського РУП було зруйновано. Керівництвом Ізюмського РУП ОСОБА_1 було доручено евакуювати частину табельної вогнепальної зброї, яка зберігалася в черговій частині РУП. Забравши табельну вогнепальну зброю ОСОБА_1 поїхав за місцем свого мешкання та знаходився вдома, займався фермерським господарством, на зв`язок з керівництвом та колегами не виходив. 09.04.2022 смт. Борова та Борівський район були тимчасово окуповані військовослужбовцями рф. 11.04.2022 ОСОБА_1 виїхав з Борівського району до Хмельницької області, з метою евакуації своєї дружину та дитини, а 13.04.2022 повернувся за місцем свого мешкання на тимчасово окуповану територію та продовжив займатися фермерським господарством. Табельну вогнепальну зброю, яку він отримав на постійне зберігання та зброю яку він евакуював з чергової частини Ізюмського РУП, в нього забрали працівники СПД № 1 Ізюмського РУП та вивезли на підконтрольну територію.

Відповідно до пояснень начальника Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_3 встановлено, що 24.02.2022 особовий склад Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області було зібрано по тривозі в зв`язку із введенням військового стану в Україні. З особовим складом, який прибув до підрозділу проведено цільовий інструктаж та видано закріплену табельну вогнепальну зброю. 01.03.2022 та 02.03.2022 на оперативній нараді керівництва зазначеного підрозділу особовому складу неодноразово доводились вимоги про евакуацію працівників у разі загострення ситуації на території Ізюмського району.

Старший сержант поліції ОСОБА_1 в період часу з 04.03.2022 по 29.04.2022, перебуваючи на посаді поліцейського ВРПП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, на телефонний зв`язок не виходив з керівництвом та співробітниками цього ж підрозділу, про своє місцезнаходження не повідомляв. Вказівку керівництва щодо виїзду з тимчасово окупованої території ОСОБА_1 не виконав, до місця дислокації особового складу Ізюмського РУП не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Таким чином відомості про зникнення ОСОБА_1 29.04.2022 були внесені до СРДР.

Опитаний начальник відділу реагування патрульної поліції Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_4 пояснив, що 28.04.2022 ним виконувалась вказівка начальника підрозділу про необхідність негайного виходу особового складу з окупації в строк до 30.04.2022. У зв`язку з цим майором поліції ОСОБА_4 особовому складу здійснювались телефонні дзвінки та СМС повідомлення на контактні номери, якими користуються підлеглі поліцейські, в тому числі і поліцейському ВРПП старшому сержанту поліції ОСОБА_1 на номер . Останньому було повідомлено про відповідальність за невиконання вказаного наказу аж до звільнення з Національної поліції України, проте старший сержант поліції ОСОБА_1 наказ не виконав, залишався на тимчасово окупованій території та службові обов`язки не виконував. Про перебування на лікарняному або інші причини своєї неявки керівництву Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області не повідомляв.

Таким чином, дисциплінарною комісією встановлено, що старший сержант поліції ОСОБА_1 самовільно та за власним бажанням залишився на тимчасово окупованій військовими рф території, займався фермерським господарством, самоусунувся від виконання своїх службових обов`язків, не зв`язувався із керівництвом та всіляко ухилявся від виконання функціональних обов`язків, чим принизив високе звання поліцейського та через нього честь Держави.

Відповідно до вимог п. 1, 4 ч. З ст. 1 Дисциплінарного статуту, поліцейський зобов`язаний: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.

Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992, прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого часу, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Відповідно до вимог наказу Національної поліції України від 08.04.2022 № 242 «Про деякі питання посиленого варіанту службової діяльності на період дії на території України воєнного стану», усім працівникам підрозділів Національної поліції України установлено шестиденний робочий тиждень та відмінено вихідний день - суботу і святкові дні.

Відповідно до вимог наказу ГУНП в Харківській області від 15.08.2016 № 818,затверджено внутрішній розпорядок дня поліцейських, державних службовців та працівників підрозділів ГУНП в Харківській області.

Судом встановлено, що вказані вимоги старший сержант поліції ОСОБА_1 проігнорував та не виконав, у робочі дні, а саме з 04.03.2022 по 19.10.2022 був відсутній на службі без поважних причин.

Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до вимог ст. 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Службовим розслідуванням установлені та підтверджені факти вчинення дисциплінарного проступку з боку старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , який згідно наказу ГУНП в Харківській області від 06.05.2022 № 236 о/ с з 29,04.2022 перебуває у розпорядженні ГУНП в Харківській області.

Установлено, що старший сержант поліції ОСОБА_1 починаючи з часу окупації смт. Борова, Ізюмського району, Харківської області залишився на окупованій території, не виконував будь-яких службових чи функціональних обов`язків поліцейського, на підконтрольну Україні територію для продовження несення служби не прибув. Таким чином, у період часу з 04.03.2022 по 19.10.2022 старший сержант поліції ОСОБА_1 у робочі часи робочих днів безпідставно був відсутній на службі, самоусунувся від виконання обов`язків поліцейського та своїх функціональних обов`язків. Встановлені обставини свідчать про недотримання старшим сержантом поліції ОСОБА_1 присяги поліцейського в частині ігнорування ,обов`язку вірно служити Українському народові, не усвідомлення високої відповідальності поліцейського перед Державою та Українським народом, що вказує на невиконання службових обов`язків, що є порушенням п. 1 ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію» в частині недотримання Присяги поліцейського. Також, бездіяльність старшого сержанта поліції ОСОБА_1 по відношенню до служби є порушенням пункту 1 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту в частині недотримання Присяги поліцейського, та не мужнього і не вправного служіння народу України та пункту 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту в частині не дотримання правил внутрішнього розпорядку.

За проведеним службовим розслідуванням 31.10.2022 начальником ГУНП в Харківській області затверджений висновок, відповідно до якого за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог п. 1 ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію», п. 1, 8 ч. З ст. 1 Дисциплінарного статуту, необхідно застосувати до старшого сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Наказом ГУНП в Харківській області від 02.11.2022 №601 до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Наказом ГУНП в Харківській області від 11.11.2022 №549 о/с позивача звільнено за п.6 ч.І ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Суд вказує, що частиною 1 ст.2 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Як указано у ст.6 названого закону поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про Національну поліцію" поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань.

Згідно з ч.І ст.18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського (п.1 ч.І ст.18); професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва (п.2 ч.І ст.18); поважати і не порушувати прав і свобод людини (п.З ч.І ст.18).

Як передбачено ч.І ст.64 Закону України «Про Національну поліцію», особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов' язки .

Таким чином, інститут Присяги поліцейського вже сам по собі забезпечує дотримання публічним службовцем закону як у повсякденній службовій, так і позаслужбовій діяльності.

При цьому, у кореспонденції з ч.2 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію" інститут присяги поліцейського забезпечує необхідність виконання завдань поліції незалежно від дії будь-яких факторів, адже жодних виключень із загального правила законом не передбачено.

За визначенням ч.І ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (далі - Статут) службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

У силу ч.З ст.1 Статуту до змісту службової дисципліни також віднесено такі обов`язки поліцейського як: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним

службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, у розумінні ч.І ст.12 Статуту визнається дисциплінарним проступком.

Отже, до кола формальних ознак дисциплінарного проступку поліцейського належать: 1) недотримання вимог чинних нормативно-правових актів; 2) недотримання Присяги поліцейського; 3) невиконання наказів керівників; 4) неналежний рівень знань положень нормативно-правових актів та змісту власних функціональних обов`язків за посадою; 5) не виявлення поваги до прав, честі і гідності людини, не утримання від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 6) ненадання допомоги та не запобігання вчиненню правопорушень; 7) не вжиття заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського із одночасним інформуванням про це безпосереднього керівника; 8) не утримання від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки; 9) не утримання від дій, що підривають авторитет Національної поліції України; 10) недотримання правил внутрішнього розпорядку; 11) невиконання заходів безпеки у службовій діяльності; незабезпечення належного рівня власної професійної підготовки (кваліфікації); неналежне ставлення до збереження службового майна, незабезпечення належного стану зброї та спеціальних засобів; 14) не виявлення поваги до честі і гідності інших поліцейських і працівників поліції, не надання допомоги іншим поліцейським, не стримування інших поліцейських від вчинення правопорушень; 15) не дотримання правил носіння однострою та знаків розрізнення; 15) не сприяння керівникові в організації дотримання службової дисципліни, не інформування керівника про будь-які порушення службової дисципліни; 16) перебування на службі у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння; 17) невжиття заходів із забезпечення безперервного та цілодобового захисту суверенітету України і територіальної цілісності України, виконання завдань поліції і реалізації повноважень поліції з метою відсічі збройної агресії ворога проти України.

З метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків ч.2 ст.14 Статуту передбачено проведення службового розслідування, під яким відповідно до ч.І ст.14 цього ж статуту розуміється діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

У спірних правовідносинах службове розслідування було призначено та проведено.

Судом встановлено, що недоліки в організації службового розслідування, а також нездоланні та непереборні дефекти у результатах службового розслідування відсутні.

Ознак порушення прав та інтересів позивача у ході службового розслідування матеріали справи не містять.

Викладене у Висновку судження Дисциплінарної комісії про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог п. 1 ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію», п. 1, 8 ч. З ст. 1 Дисциплінарного статуту є юридично правильним та фактично підтвердженим.

У межах даного спору є загальновідомими у розумінні ч.З ст.78 КАС України обставини того, що 24.02.2022р. був розпочатий акт безпосередньої збройної військової агресії Російської Федерації проти України поза межами окремих районів Луганської області України та Донецької області України, а Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 на всій території України було введено правовий режим воєнного стану.

Тому з указаної календарної дати усі військові формування України та правоохоронні органи України (у тому числі і органи та підрозділи Національної поліції України), а також окремі співробітники згаданих суб`єктів владних повноважень у силу ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.ст.12, 21, 22 Закону України від 02.07.2015р. №508-УІІІ «Про Національну поліцію» повинні були / мусили безвідносно до наявності або відсутності події отримання окремих наказів безпосередніх чи прямих керівників докладати власних зусиль для забезпечення безперервного та цілодобового захисту суверенітету України і територіальної цілісності України, для забезпечення виконання завдань поліції і реалізації повноважень поліції з метою відсічі збройної агресії ворога проти України, що виключало легітимність обрання пасивної форми поведінки за виключенням випадку виконання особистого спеціального службового завдання, випадку виконання чіткого та однозначного наказу військово-політичного керівництва України у цілях збереження людських ресурсів задля продовження боротьби проти військової агресії, випадку знаходження у стані безпорадності у медичному закладі.

Суд також вказує, що в позові власне заявником визнані обставини невиконання протягом означеного періоду часу функцій поліцейської служби, невжиття взагалі будь-яких заходів із забезпечення безперервного та цілодобового захисту суверенітету України і територіальної цілісності України, виконання завдань поліції і реалізації повноважень поліції з метою відсічі збройної агресії ворога проти України.

За своєю формою, змістом та суттю таке діяння явно та очевидно належить до кола чітко визначених законом дисциплінарних проступків поліцейського.

Самостійне визнання заявником цих обставин з абсолютною невідворотністю нівелює усі наслідки дефектів службового розслідування і унеможливлює існування будь-яких легітимних сподівань на подальше проходження служби у поліції.

Відповідно до ст.З Конституції України найвищою соціальною цінністю є людина, однак, з огляду на завдання, покладені законом на органи Національної поліції України та поліцейських, а також виникнення реальної загрози суверенітету України, територіальній цілісності України, заявник з 24.02.2022р. повинен був вчиняти дії з рятування України, а не власного життя.

За правилами ч.З ст.13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана,- 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

У силу ч.З ст.19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, „ за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Усі юридичні фактори, котрі мають юридичне значення для вирішення питання про дисциплінарне покарання поліцейського викладені дисциплінарною комісією у висновку службового розслідування.

Окрім того, відповідно до ч.8 ст.19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Звідси слідує, що у процедурі дисциплінарного провадження відносно поліцейських законодавець наділив свободою адміністративного розсуду одразу двох учасників, а саме: дисциплінарну комісію та керівника, дискреція кожного з яких є вільною, самостійною і незалежною один від одного (тобто межі дискреції цих суб`єктів дисциплінарного провадження не перетинаються, а вчинені адміністративні волевиявлення не мають безумовно імперативного характеру).

Повноваження керівників поліції з приводу накладення дисциплінарних покарань розмежовані приписами ст.20 Дисциплінарного статуту, згідно з якою керівник Національної поліції України уповноважений застосовувати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, до всіх поліцейських (ч.З ст.20); інші керівники застосовують дисциплінарні стягнення в межах повноважень, визначених керівником Національної поліції України (ч.4 ст.20).

Дисциплінарна комісія у даному конкретному випадку обставини діяння поліцейського з`ясувала повно, оцінила вірно, вчинене поліцейським діяння кваліфікувала правильно, норму закону визначила належну, зміст норми права витлумачила відповідно до її дійсної суті, а, відтак, забезпечила дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (засадничих гарантій притягнення особи до відповідальності не порушила).

Так, Дисциплінарною комісією були взяті до уваги усі суттєві поза розумним сумнівом аспекти, котрі здатні вплинути на міру відповідальності поліцейського.

Наслідки проступку позивача є явними та очевидними і не підлягають окремому викладенню у тексті Висновку.

Відповідач вважає, що окремо кожен із тих епізодів, котрі визнані підтвердженими у ході розгляду справи, поза будь-яким розумним сумнівом явно та очевидно є достатніми для застосування найсуворішого із можливих видів дисциплінарного стягнення.

Владний суб`єкт - керівник ГУНП у спірних правовідносинах діяв виключно на реалізацію суджень Висновку Дисциплінарної комісії.

Порушень, недоліків або дефектів у реалізації цим суб`єктом владних повноважень управлінських функцій контролю за дисципліною у сфері поліцейської діяльності, на думку суду, не має.

Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - поза будь-яким розумним сумнівом, у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - баланс вірогідностей.

Разом із тим, саме лише не спростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак відповідач повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через не спростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Тому, перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, суд робить висновок, що владним суб`єктом подано достатній обсяг доказів відповідності закону оскарженого волевиявлення, а обсяг використаних доказів та обрані мотиви не дозволяють визнати юридично неправильними та фактично необґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу оскарженого рішення, адже поведінка поліцейського, котрий цілком усвідомлює значення власних діянь, має бути зразковою в усіх випадках незалежно від дії будь- яких третіх факторів.

При цьому, слід зважити, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження №К/9901/16112/18) обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями. Владний суб`єкт у спірних правовідносинах забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України, позаяк обставини події з`ясував повно, діяння поліцейського кваліфікував правильно, норму закону визначив вірно, зміст приписів цієї норми витлумачив без помилок (перекручень), взяв до уваги усі суттєві поза розумним сумнівом фактори, наслідки вчиненого поліцейським діяння не спотворив, міру юридичної відповідальності обрав без явного та очевидно нерозумного перевищення меж свободи адміністративного розсуду.

Отже, у спірних правовідносинах вчинене владним суб`єктом волевиявлення з приводу реалізації адміністративної функції не спричинило безпідставного настання негативних наслідків для заявника, що є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити й те, що у рішенні Конституційного Суду України № 1-6/2018 від 27.02.2018 констатовано: «У Доповіді «Верховенство права», яка схвалена Європейською Комісією «За демократію через право» (Венеціанською Комісією) на 86-му пленарному засіданні (25-26.03.2011), наголошено, що принцип правової визначеності є ключовим у питанні довіри до судової системи і верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію (пункт 44); правова визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин (пункт 46); парламентові не може бути дозволено зневажати основоположні права людини внаслідок ухвалення нечітких законів (пункт 47); правова визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття «законних очікувань») (пункт 48). Конституційний Суд України вважає, що принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища людини».

Чинним законодавством не визначено поняття дискредитації.

Дискредитація - це підрив довір`я когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, слід дійти до висновку, що вони тісно пов`язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Отже, під вчинками, що дискредитують звання працівника Національної поліції та власне органи Національної поліції, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника поліції та власне органи національної поліції.

З огляду на вказане, з точки зору стороннього розсудливого спостерігача порушення позивачем цих приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції України, і відповідальність за це несе держава.

Зазначене безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.

Верховний Суд в постанові від 02.10.2018 у справі № 815/4463/17 зазначив, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово- дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Відповідач звертає увагу на те, що як охоронець громадського порядку, держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі "Звежинський проти Польщі" (заява № 34049/96). -

Поряд з цим, відповідач звертає увагу, що принцип обґрунтованості рішення суб' єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії», № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Суд також зазначає, що хоча застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Підсумовуючи наведене вище, суд вказує, що висновок службового розслідування сформований з урахуванням не тільки норм чинного законодавства та у межах компетенції, а і з урахуванням реального військового стану в Державі. Вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, тому слід погодитися з аргументами відповідача про те, що спірні рішення є правомірними та обґрунтованими, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку.

При визначенні позивачу виду дисциплінарного стягнення відповідачем враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно позивачем, попередня поведінка позивача, його характеристика, а також шкоду, завдану авторитету органів поліції.

Крім того, обрання того чи іншого виду дисциплінарного стягнення є правом роботодавця в залежності від його оцінки та кваліфікації дій особи, відносно якої має бути застосовано таке стягнення, тобто належить до дискреційних повноважень відповідача, який за умови встановлення факту порушення службової дисципліни має право з урахуванням всіх обставин справи та особи порушника обрати один з визначених законом видів покарання.

З огляду на зазначене, притягнення позивача до відповідальності у вигляді звільнення зі служби саме на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» є правомірним.

Суд зазначає, що згідно з вимогами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з ме тою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтер есів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів влад них повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень тау спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім фор мам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, протягом розумного строку.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне вказати, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5,м. Харків,61002, ) про визнання протиправним та скасування наказу - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Зінченко А.В.