Справа № 480/12609/21
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 р.Справа № 480/12609/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2022, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Петрова, м. Полтава, по справі № 480/12609/21

за позовом ОСОБА_1

до Сумського окружного адміністративного суду

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Сумського окружного адміністративного суду, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ керівника апарату Сумського окружного адміністративного суду №219-ОС від 08.10.2021;

- зобов`язати Сумський окружний адміністративний суд видати наказ яким увільнити ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків з 09.10.2021 по 09.10.2022 у зв`язку з укладенням з ним нового контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на один рік зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку;

- зобов`язати Сумський окружний адміністративний суд сплачувати ОСОБА_1 середній заробіток за час проходження ним військової служби у Збройних Силах України за контрактом;

- стягнути з Сумського окружного адміністративного суду на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період проходження військової служби за контрактом з 09.10.2021 по 01.12.2021 у розмірі 19900,82 грн.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 матеріали адміністративної справи №480/12609/21 направлено до Другого апеляційного адміністративного суду, як суду вищої інстанції, для визначення суду, до підсудності якого віднесена дана справа.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2021 адміністративну справу №480/12609/21 передано за підсудністю до Полтавського окружного адміністративного суду.

Справа №480/12609/21 надійшла до Полтавського окружного адміністративного суду 31.01.2022, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 480/12609/21, призначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

22.02.2022 до суду надійшла заява відповідача про закриття провадження у справі №480/12609/21 на підставі пункту 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_1 обіймає посаду старшого судового розпорядника у Сумському окружному адміністративному суді. Позивач з 2015 року проходив військову службу у Збройних Силах України за контрактом, у зв`язку з чим відповідно до статті 119 КЗпП України за ним зберігалося місце роботи та виплачувався середній заробіток.

Наказом керівника апарату суду від 08.10.2021 №219-ОС «Про увільнення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків у зв`язку із укладенням з ним нового контракту про проходження військової служби», зі змінами наказом в.о. керівника апарата суду від 01.02.2022 №19-ОС ОСОБА_1 , старшого судового розпорядника відділу організаційного забезпечення розгляду справ, увільнено від виконання своїх посадових обов`язків з 09.10.2021 по 09.10.2022, у зв`язку з укладенням нового контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 1 (один) рік, зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку не більше ніж на строк укладеного контракту. Бухгалтерії вказано взяти до уваги, що оскільки ОСОБА_1 продовжує проходження військової служби за контрактом, не звільняючись з військової служби, за ним зберігається попередній середній заробіток, та провести відповідні розрахунки з 09.10.2021. Враховуючи те, що відповідачем увільнено позивача від виконання своїх посадових обов`язків з 09.10.2021 по 09.10.2022, у зв`язку з укладенням з ним нового контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 1 (один) рік, зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку не більше ніж на строк укладеного контракту, бухгалтерією суду проведено відповідні виплати, права та інтереси позивача відновлено в повному обсязі, тому наявні підстави для закриття провадження у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2022 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 .

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій він, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення питання, просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що він не заперечує, що на даний час відповідач сплачує йому середній заробіток під час проходження ним військової служби за контрактом, однак відповідач став сплачувати такий заробіток після вимоги Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та Державної судової адміністрації України. При цьому відповідач, змінивши наказ керівника апарату суду № 219-ОС від 08.10.2021, наказом виконуючого обов`язки керівника апарату суду №19-ОС від 01.02.2022, не вирішив питання про скасування, як незаконного наказу керівника апарату суду №219-ОС від 08.10.2021, яким порушено його право на отримання середнього заробітку на час проходження за контрактом військової служби, та не вирішив питання про видання нового наказу, яким увільнено його від виконання посадових обов`язків з 09.10.2021 по 09.10.2022 у зв`язку з укладенням нового контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на один рік зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку.

Позивач зазначає, що зміну наказу керівника апарату суду №219-ОС від 08.10.2021 наказом в.о. керівника апарата суду від 01.02.2022 №19-ОС, він розцінює як спробу відповідача завуалювати допущені ним порушення закону, що підтверджується наявністю відповіді відповідача, в особі голови суду С. Воловика, про відсутність у ОСОБА_1 права на отримання середнього заробітку під час проходження позивачем військової служби за контрактом.

Крім того, на переконання позивача, у спірних взаємовідносинах наявні підстави вважати, що відновлення відповідачем порушеного права на отримання середнього заробітку під час проходження ним військової служби за контрактом неможливе без визнання протиправним та скасування наказу керівника апарату Сумського окружного адміністративного суду №219-ОС від 08.10.2021 та зобов`язання відповідача видати наказ, яким увільнити позивача від виконання посадових обов`язків з 09.10.2021 по 09.10.2022 у зв`язку з укладенням з ним нового контракту про проходження служби у Збройних Силах України строком на один рік зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку.

З огляду на зазначене, позивач вважає, що наказ виконуючого обов`язки керівника апарату суду № 19-ОС від 01.02.2022 про внесення змін до наказу керівника апарату суду № 219 - ОС від 08.10.22021, яким визначено про сплату йому середнього заробітку на час проходження ним військової служби за контрактом, не може вважатися таким, що відповідач відновлює його законні права та інтереси. Таким чином, на його думку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо закриття провадження у даній справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, чим фактично позбавив його права на судовий захист.

Позивач подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання відповідача про закриття провадження у справі, виходив з того, що позивач просить суд зобов`язати відповідача видати наказ яким увільнити позивача від виконання посадових обов`язків з 09.10.2021 по 09.10.2022 у зв`язку з укладенням з ним нового контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на один рік зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про зобов`язання відповідача сплачувати позивачу середній заробіток за час проходження позивачем військової служби у Збройних Силах України за контрактом та щодо стягнення з Сумського окружного адміністративного суду на користь позивача середнього заробітку за період проходження військової служби за контрактом з 09.10.2021 по 01.12.2021 у розмірі 19900,82 грн.

З урахуванням того, що відповідачем прийнято наказ від 01.02.2022 №19-ОС «Про зміни до наказу керівника апарату суду від 08.10.2021 №219-ОС» та виплачено позивачу середній заробіток, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у справі відповідно до пункту 8 частини першої статті 238 КАС України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час розгляду справи судом), є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В контексті завдань адміністративного судочинства (ст. 2 КАС України) звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

За своїм смисловим навантаженням термін "законний інтерес" є тотожним "охоронюваному законом інтересу", оскільки саме законність обумовлює надання інтересу правової охорони.

Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004, згідно з яким поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Ознаки, притаманні законному інтересу, визначені у вже згадуваному рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004. Поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який:

а) виходить за межі змісту суб`єктивного права;

б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони;

в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб;

г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права;

д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом;

є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу як об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Зі змісту наведених правових норм випливає, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки:

(а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання;

(б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом;

(в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;

(г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово "її");

(д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

Вказана правова позиція сформована в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 522/3665/17.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Відтак, вирішальним у цій справі є визначення наявності порушеного права або охоронюваного інтересу позивача. У разі наявності порушеного права або охоронюваного інтересу, встановленню підлягають обставини: чи дійсно, суб`єктом владних повноважень виправлено оскаржувані порушення та чи при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Предметом спору у цій справі є наказ керівника апарату Сумського окружного адміністративного суду № 219-ОС від 08.10.2021 «Про увільнення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків у зв`язку із укладенням з ним нового контракту про проходження військової служби» відповідно до якого на підставі частини 3 статті 119 Кодексу законів про працю України увільнено ОСОБА_1 , старшого судового розпорядника відділу організаційного забезпечення розгляду справ, від виконання своїх посадових обов`язків з 09.10.2021 по 09.10.2022, у зв`язку з укладенням з ним нового контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 1 (один) рік, зі збереженням місця роботи, посади не більше ніж на строк укладеного контракту.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що протягом 2016-2021 років він проходить службу за контрактом у Збройних Силах України, шляхом укладання строкових контрактів з Міністерством оборони України, та отримує середній заробіток в Сумському окружному адміністративному суді. В порушення вимог ч. 2 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та ч. 3 ст. 119 КЗпП України, відповідачем не зазначено у спірному наказі про збереження за ним середнього заробітку та його сплату. На підставі даного наказу з 09.10.2021 відповідач припинив нараховувати йому середній заробіток за період проходження військової служби за контрактом, у зв`язку з чим йому була завдана шкода, у вигляді невиплаченої суми середнього заробітку, яка станом на дату подачі позовної заяви до суду відшкодована не була.

03.11.2021 року ним було направлено запит до Сумського окружного адміністративного суду про надання інформації про причини припинення виплати середнього заробітку.

27.11.2021 року від відповідача надійшла відповідь на запит вих. № 02-11/42142/21 за підписом голови Сумського окружного адміністративного суду, датована 23.11.2021 року, у якій зазначено, що гарантії, передбачені вимогами ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч. 3 ст. 119 КЗпП України, зберігаються за військовослужбовцями на строк військової служби під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошенням рішення про проведення мобілізації або введення воєнного стану.

Голова суду, мотивуючи свою відповідь вказав, що так як у суді відсутня інформація про безпосередню участь ОСОБА_1 в зоні ООС та відсутня військова повістка про його призов на військову службу, то відсутні підстави для виконання вимог ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч. 3 ст. 119 КЗпП України.

Вважаючи протиправними дії відповідача, як в частині видання наказу керівником апарату Сумського окружного адміністративного суду №219-ОС, від 08.10.2021 року так і в частині рішення Голови Сумського окружного адміністративного суду №02-11/42142/21 від 23.11.2021 року, викладеного у відповіді на його запит, про відсутність підстав для застосування відносно ОСОБА_1 вимог ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та вимог ч. 3 ст. 119 КЗпП України, тобто відсутність підстав для збереження за ним місця роботи та сплати йому середнього заробітку на час проходження ним військової служби за контрактом, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Судом встановлено, 01.02.2022 наказом в.о. керівника апарату Сумського окружного адміністративного суду №19-ОС «Про зміни до наказу керівника апарату суду від 08.10.2021 №219-ОС» пункт 1 наказу керівника апарату суду «Про увільнення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків у зв`язку із укладенням з ним нового контракту про проходження військової служби» від 08.10.2021 №219-ОС, викладено у новій редакції: «Увільнити ОСОБА_1 , старшого судового розпорядника відділу організаційного забезпечення розгляду справ від виконання своїх посадових обов`язків з 09.10.2021 по 09.10.2022, у зв`язку з укладенням з ним нового контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 1 (один) рік, зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку не більше ніж на строк укладеного контракту (а.с. 43).

Також до суду відповідачем на підтвердження виплати позивачу середнього заробітку надано витяги із платіжної відомості за жовтень 2021 року січень 2022 року (а.с. 44-48).

Позивачем у заяві від 12.04.2022 зазначено, що позивач не заперечує, що на даний час відповідач сплачує ОСОБА_1 середній заробіток під час проходження військової служби за контрактом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 800/369/17, зазначено:

У розумінні пункту 8 частини першої статті 238 КАС у разі встановлення під час розгляду справи виправлення відповідачем оскаржуваних позивачем порушень, суд має вирішити питання можливості закриття провадження у справі. При цьому, вирішуючи зазначене питання, суд має з`ясувати, чи не призведе закриття провадження у справі до того, що законні права та інтереси позивача не будуть відновлені навіть після виправлення відповідачем оскаржуваних порушень.

Тобто для застосування такої підстави для закриття провадження у справі необхідна сукупність певних фактів. Зокрема, оскаржувані порушення мають бути виправлені самостійно суб`єктом владних повноважень, а також мають бути відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання таких дій чи бездіяльності протиправними.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.10.2021 по справі № 808/103/18.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача про наявність негативних наслідків для нього в період дії спірного наказу № 219 від 08.10.2021 року до внесення відповідних змін наказом № 19-ОС від 01.02.2022, оскільки зміни, якими п. 1 цього наказу було викладено у новій редакції, були внесені лише 01.02.2022, тобто через 4 місяці.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач, змінивши наказ керівника апарату суду № 219 - ОС від 08.10.2021 р. наказом виконуючого обов`язки керівника апарату суду № 19 - ОС, від 01.02.2022 р., не вирішив питання про скасування спірного наказу керівника апарату суду № 219 - ОС від 08.10.2021 р., яким порушено право позивача на отримання середнього заробітку на час проходження військової служби за контрактом, та не вирішив питання про видання нового наказу, про увільнення позивача від виконання посадових обов`язків з 9 жовтня 2021 року по 9 жовтня 2022 року у зв`язку з укладанням ним нового контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на один рік зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача можливе без визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а отже про наявність підстав для закриття провадження відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив порушення процесуального права, у зв`язку з чим судове рішення, відповідно до ч. 4 ст. 320 КАС України, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2022 по справі № 480/12609/21 скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 12.04.2023 року