Справа № 520/17100/2020
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

12 квітня 2023 року № 520/17100/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській щодо невиплати ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії за період з 25.04.2019 року по 30.06.2019 року в сумі 5709 грн. 33коп.;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області суму недоплаченої частини основного розміру пенсії ОСОБА_1 за період з 25.04.2019 року по 30.06.2019 року в сумі 5709 грн. 33 коп.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що дії відповідача щодо невиплати йому суми недоплаченої частини основного розміру пенсії за період з 25.04.2019 року по 30.06.2019 року в сумі 5709,33 грн. є протиправними та такими, що порушують права позивача.

Ухвалою суду від 04.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у адміністративній справі за вищевказаним позовом.

Представником відповідача через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує з підстав його необґрунтованості та недоведеності. При цьому, представником відповідача вказано, що судове рішення по справі №52010887/19 набрало законної сили та було виконано управлінням і проведено виплату недоплаченої пенсії з дня набрання рішенням законної сили згідно постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 року «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду». В той же час, представником відповідача наголошено на обставинах того, що Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду в судовому порядку не чинним не визнавався, а отже є чинним та не скасованим та, як наслідок, підлягає застосуванню. Крім того, представником відповідача зазначено, що стягнення з державного органу за рішенням суду проводиться відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Ухвалою суду від 25.01.2021 року зупинено провадження у справі №520/17100/2020 до набрання законної сили рішенням по справі №520/10887/19.

Ухвалою суду від 07.02.2023 року поновлено провадження у справі.

Сторонами не було подано до суду будь-яких заяв або клопотань стосовно обставин справи після поновлення провадження у справі.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно із положеннями п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує державну пенсію по інвалідності в розмірі розрахованому у відповідності до норм ч. З ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.01.1991 № 796-ХІІ.

Також, позивачем у позовній заяві вказано, що Міжрайонною радіологічною МCEK №2 04.11.2004 року йому було встановлено третю групу інвалідності (безстроково), а з 23.04.2020 року встановлено другу групу інвалідності (безстроково) захворювання пов`язані з фактором іонізіруючого випромінювання дії на організм від наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 08.06.2020 року позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 кат.), а згідно посвідчення серія НОМЕР_2 , виданого 07.08.2020 року позивач є особою, яка постраждала в наслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії.

У позовній заяві позивачем вказано, що він звертався до Харківського окружного адміністративного суду за адміністративним позовом щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 25.04.2019 перерахунок та виплату основної державної пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати у відповідності до норм ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.01.1991 № 796-ХІІ.

За даними програми «Діловодство спеціалізованого суду (ДСС)» рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2019 року адміністративний ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково; скасовано рішення відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 14 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 1981/03.18-20 від 09.09.2019 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області здійснити ОСОБА_1 з 25.04.2019 перерахунок та виплату основної державної пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 01 січня відповідного року, у відповідності до норм ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.01.1991 №796-ХІІ; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення; рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2019 року по справі № 520/10887/19 - залишено без змін.

Відповідно до положень ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивачем у позовній заяві вказано, що зазначене рішення набрало законної сили та відповідачем виконано, але проведено виплату недоотриманої пенсії з дня набрання рішенням законної сили - згідно постанови Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду". При цьому, позивачем вказано, що заборгованість з виплати пенсії за період з 25.04.2019 року по 30.06.2019 року в сумі 5709,33 грн. не виплачена за постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду". Зазначена заборгованість, вказана у довідці відповідача від 21.08.2020 року №975/04-16, є такою, що нарахована за період з 25.04.2019 року по 30.06.2019 року відповідачем не заперечується, проте не була виплачена.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.

Приписами ст.46 Конституції України визнаечно, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Положеннями ст. 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням

Обов`язок з виплати пенсії у відповідні строки встановлений ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Під час розгляду справи встановлено, що на виконання судового рішення по справі №520/10887/19 відповідачем було проведено виплату недоотриманої пенсії з дня набрання останнім законної сили, а заборгованість з виплати пенсії за період з 25.04.2019 року по 30.06.2019 року в сумі 5709,33 грн. не виплачена згідно з постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 року «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду».

Надаючи оцінку вказаному, суд зазначає, що право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Відповідно до статті 13 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Суд наголошує на обставинах того, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках передбачених законом.

Під час розгляду справи судом не встановлено належних та обґрунтованих доводів відповідача стосовно існування норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка передбачає законність невиплати нарахованої та не виплаченої заборгованості, а посилання відповідача на обставини відсутності фінансування як підставу для невиплати нарахованої пенсії не можуть вважатися належними.

Воднчоас, суд зазначає, що постанови Кабінету міністрів України є підзаконними нормативно-правовими актами, які не можуть обмежувати встановлені законодавством права на отримання пенсії позивачем.

Керуючись частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суд застосовує Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Право на виплати у сфері соціального забезпечення включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16.12.1974 у справі «Міллер проти Австрії», де Європейський Суд з прав людини встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16.09.1996, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Суд враховує, що в силу положень статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини вимоги щодо пенсії безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке має особа-це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення, це те на що особа може розраховувати.

Перша і найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливо тільки на умовах передбачених законом і повинно переслідувати легітимну мету.

Верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції, а тому, при будь-якому втручанні державних органів у право на мирне володіння майном повинно бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить сутність взятих на себе державою позитивних зобов`язань.

Як встановлено під час розгляду справи, відповідач на виконання судового рішення здійснив нарахування позивачу пенсії.

В той же час, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, зазначеним порядком визначено механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 у справі № 640/5248/19 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року змінено. Пункт 2 резолютивної частини рішення викладений у наступній редакції: «Визнати протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Постановою Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 640/5248/19 Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2019, з урахуванням внесених апеляційним судом змін, та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 у справі № 640/5248/19 залишено без змін.

Відтак, слід дійти висновку про те, що вищевказаного Порядку не існує.

Аналогічного висновку дійшов і Третій апеляційний адміністративний суд у постанові від 28 лютого 2023 року по справі №160/22090/21.

Суд зазначає, що відповідачем під час розгляду справи не надано будь - яких доказів вчинення відповідних дій на виконання процедури, визначеної Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, як не надано і доказів повідомлення позивача про здійснення таких дій.

Отже, у даному випадку має місце протиправна бездіяльність відповідача щодо виплати позивачу нарахованої заборгованості з пенсії.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській щодо невиплати ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії за період з 25.04.2019 року по 30.06.2019 року в сумі 5709 грн. 33 коп. та стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області суми недоплаченої частини основного розміру пенсії ОСОБА_1 за період з 25.04.2019 року по 30.06.2019 року в сумі 5709 грн. 33 коп.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 78, 139, 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській щодо невиплати ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії за період з 25.04.2019 року по 30.06.2019 року в сумі 5709 грн. 33 коп.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області суму недоплаченої частини основного розміру пенсії ОСОБА_1 за період з 25.04.2019 року по 30.06.2019 року в сумі 5709 (п`ять тисяч сімсот дев`ять) грн. 33 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Мельников Р.В.