Справа № 240/23903/22
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 112010203
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, у якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить визнати протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Рівненській області) щодо призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ в Житомирській області) призначити її.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 31 травня 2022 року звернувся до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 1 пункту 1 частини 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Проте, рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області у призначенні пенсії відмовлено, оскільки не надано первинних документів, що підтверджують факт роботи безпосередньо в зоні відчуження з моменту аварії до та після 01 липня 1986 року. Таку відмову позивач уважає протиправною, оскільки згідно долучених до заяви про призначення пенсії копій довідок та посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зазначений факт підтверджується належним чином.
Ухвалою суду від 14 жовтня 2022 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.
11 листопада 2022 року до суду надійшов відзив з витребуваними судом документами, у якому ГУ ПФУ в Житомирській області просить в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що згідно поданих позивачем документів не підтверджено факт роботи безпосередньо в зоні відчуження з моменту аварії до та після 01 липня 1986 року, а саме, не долучені первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де виконувались роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження. Також зауважує, що після реєстрації заяви позивача про призначення пенсії та сканування копій документів, засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності для її розгляду визначено ГУ ПФУ в Рівненській області, яке 06 червня 2022 року прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії. Саме про зміст такого рішення 09 червня 2022 року ГУ ПФУ в Житомирській області повідомило позивача. З огляду на зазначене, правові підстави для твердження про те, що саме ГУ ПФУ в Житомирській області прийняло рішення, яке оскаржує позивач, відсутні.
За результатами вивчення поданих ГУ ПФУ в Житомирській області документів та ознайомлення з відзивом останнього, 22 листопада 2022 року суд постановив ухвалу, якою запропонував позивачу замінити первісного відповідача ГУ ПФУ в Житомирській області на належного ГУ ПФУ в Рівненській області або залучити такого як співвідповідача та зупинив провадження у справі до дати отримання інформації про прийняте позивачем рішення.
02 березня 2023 року ОСОБА_1 подав до суду уточнену позовну заяву, у якій зазначив ГУ ПФУ в Рівненській області як другого відповідача.
06 березня 2023 року суд поновив провадження у справі, залучив другого відповідача ГУ ПФУ в Рівненській області та визначив останньому строк для подання відзиву.
07 квітня 2023 року до суду надійшов відзив, у якому ГУ ПФУ в Рівненській області просить в задоволенні позову відмовити з тих самих підстав, що наведені у відзиві ГУ ПФУ в Житомирській області.
На підставі пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Суд установив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 2 категорії.
31 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Житомирській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Разом із зазначеною заявою позивач серед іншого подав копії посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 2 категорії, архівної довідки №3847 Управління хімічних військ Прикарпатського військового округу від 22 грудня 1992 року, виписки з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15 вересня 1986 року №35-к, довідки Військової частини НОМЕР_2 від 25 вересня 1986 року №78, довідки Військової частини НОМЕР_1 від 14 грудня 1992 року, довідок 643 Управління начальника робіт від 12 вересня 2014 року №204 та від 26 листопада 2014 року №270.
Листом від 09 червня 2022 року ГУ ПФУ в Житомирській області повідомило позивача, що його страховий стаж становить 34 роки 12 днів, а відповідно до наданих документів не підтверджено факт роботи безпосередньо в зоні відчуження з моменту аварії до та після 01 липня 1986 року, а саме не долучені первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де виконувались роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження, тому в призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відмовлено.
Уважаючи таке рішення протиправним, ОСОБА_1 звернувся із цим позовом до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
Згідно зі статтею 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах.
Відповідно до частини 1 статті 24 Основного Закону України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод та не виключає можливості законодавця при регулюванні питань соціального забезпечення встановлювати певні відмінності щодо обсягу такого забезпечення.
Конституційний Суд України у рішенні від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 наголосив на недопустимості скасування окремих пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зазначивши, що «відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи є обов`язком держави. Одним із тяжких наслідків аварії на ЧАЕС стала втрата здоров`я громадянами. Законами України таких громадян віднесено до відповідних категорій, вони потребують відновлення втраченого здоров`я, постійної медичної допомоги та соціального захисту з боку держави».
У рішенні від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 Конституційний Суд України також звернув увагу на засадничий характер обов`язку держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та на необхідність виокремлення категорії громадян України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і потребують додаткових гарантій соціального захисту у зв`язку з надзвичайними масштабами вказаної катастрофи та її наслідків. Такі гарантії, пільги та компенсації є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обов`язку. Пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України. Приписи частини 2 статті 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність, зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №796-ХІІ).
Згідно із статтею 9 цього Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до вимог статті 49 Закону України № 796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №1058-ІV).
Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.
Згідно абзацу 1 частини 1 статті 55 цього Закону України №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України №1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Абзацом 1 пункту 1 частини 1 цієї правової норми передбачено, зокрема, що учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів особи, мають право на зниження пенсійного віку на 10 років.
За змістом заяв по суті сторонами визнається набуття позивачем страхового стажу, необхідного для призначення пенсії. Спірним питанням виступає наявність у позивача права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 10 років.
Надаючи правову оцінку доводам сторін, суд зауважує на таке.
Підпунктом 7 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №21-1 з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження.
За результатами аналізу наведених правових норм суд приходить до висновку, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та працювали визначену кількість днів у зоні відчуження.
Згідно із частиною 1 статті 15 Закону України №796-ХІІ підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
Відповідно до пункту 4 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року № 551, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше п`яти, а в 1987 році не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році» (категорія 2) серії А синього кольору. В пункті 11 Порядку уточняється на підставі яких документів видається посвідчення. Зокрема, встановлено, що посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: - довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження; - довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження.
З аналізу наведених норм права слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом України №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Як установлено судом, позивач має посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2), видане 27 квітня 2022 року.
Окрім того, для призначення пенсії позивачем до пенсійного органу подано копію довідки Військової частини НОМЕР_1 від 14 грудня 1992 року №10, згідно якої позивач у період з 16 по 26 вересня 1986 року був водієм автомобіля та був відряджений в район Чорнобильської АЕС, за що отримав підвищену заробітну плату. Згідно копії довідки 643 Управління начальника робіт Міністерства оборони України від 12 вересня 2014 року №204 позивач працював у Військовій частині НОМЕР_1 (на даний час 643 Управління начальника робіт Міністерства оборони України) у період з 01 по 05 вересня 1986 року та з 02 по 11 жовтня 1986 року знаходився у відрядженні в с. Радча Овруцького району Житомирської області. Копією довідки Військової частини НОМЕР_1 підтверджено, що у період з 16 по 26 вересня 1986 року позивач був відряджений до Військової частини НОМЕР_2 , яка знаходилась в районі Чорнобильської аварії для організації забезпечення та обліку вантажів, що надходили, по залізничним станціям Товстий ліс, Вільча та Воровичи. В період відрядження знаходився в таких населених пунктах: залізничні станції Товстий ліс, Вільча, населені пункти Воровичі, Поліське. За відповідний період як учаснику ліквідації аварії виплачена підвищена заробітна плата.
За наявності посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (2 категорія) та вказаних довідок, суд приходить до висновку, що позивач має право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України №796-ХІІ із зменшенням пенсійного віку.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 344/9789/17, від 22 березня 2018 року у справі № 588/538/16-а, від 31 липня 2018 року у справі № 751/2050/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 714/69/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 221/1378/17, від 20 листопада 2018 року №488/3785/16-а та від 11 грудня 2018 року у справі №750/4895/17.
Додатково суд зауважує, що викладення підпункту 7 пункту 2.1 Порядка подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №21-1 у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2021 року №33-1, а також затвердження Урядом нового Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, постановою від 11 липня 2018 року №551, не змінює наведені вище висновки Верховного Суду, оскільки така редакції і Порядок не змінила положення, які були застосовані судом касаційної інстанції у попередній редакції та Порядку.
Надаючи правову оцінку вимозі позивача про зобов`язання призначити пенсію за віком з 31 травня 2022 року, суд зауважує на таке.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кодексом адміністративного судочинства України також визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (частина 2 статті 245). У цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.
У рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України №1058-ІV.
Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.
Також суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а і з огляду на приписи частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України суд ураховує його при розгляді даної справи.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Як установлено судом документи, які підтверджують право ОСОБА_1 на призначення пенсії, подані ним до ГУ ПФУ в Житомирській області 31 травня 2022 року, а тому саме з цієї дати позивачу має бути призначена пенсія.
З огляду на наведене суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання призначити ОСОБА_1 пенсії за віком починаючи саме з 31 травня 2022 року.
Такий висновок суду узгоджується з позицією Сьомого апеляційного адміністративного суду, викладеною у постановах від 26 квітня 2021 року у справі №120/6776/20-а, від 02 лютого 2022 року у справі №560/9868/21 та від 29 березня 2023 року у справі №120/7236/22.
В свою чергу, суд уважає необхідним зауважити, що за змістом позовної вимоги позивач просить суд зобов`язати ГУ ПФУ в Житомирській області призначити пенсію за віком. Вирішуючи вказану вимогу, суд ураховує наступне.
Після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Хоча, ГУ ПФУ в Житомирській області, не розглядав заяву позивача про призначення пенсії за віком та не приймав рішення за такою заявою, проте саме він як орган пенсійного фонду здійснює призначення та виплату пенсії позивачу за місцем його обліку.
З матеріалів справи вбачається, що органом, що призначає пенсію виступав відповідач 2, який після прийняття відповідного рішення передав електронну пенсійну справу позивача засобами програмного забезпечення до органу, що виплачує пенсію, за місцем обліку позивача до відповідача 1.
Аналогічний висновок наведений у постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2023 року у справі №200/4483/22.
За відсутності документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл суд не вирішує.
Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) задовольнити.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII, починаючи з 31 листопада травня 2022 року.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис