Справа № 378/123/23
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2023-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 378/123/23 Суддя (судді) першої інстанції: Гуртовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції на додаткове рішення Ставищенського районного суду Київської області від 10 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: інспектор 2 батальйону 7 роти Управління патрульної поліції в Києві старший лейтенант поліції Красуцький Андрій Сергійович про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС №6518678 від 08.02.2023 року, винесену інспектором 2 батальйону 7 роти Управління патрульної поліції м. Києва старшого лейтенанта поліції Красуцьким А.С. про притягнення ОСОБА_1 до адміністратвиної відповідальності за ч.1 статті 121-3 КУпАП про адміністративне правопорушення, а також просив закрити справу про адміністратвине правопорушення за відсутністю складу правопорушення.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 27 лютого 2023 року позов задоволено.

Представником позивача - адвокатом Зінкевич Д.В. 01.03.2023 на адресу суду першої інстанції надійшла заява про долучення до справи доказів на підтвердження понесених судових витрат, в якій останній просив суд стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у суму 10 000, 00 грн.

Додатковим рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 10 березня 2023 року заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково та стягнуто витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що розмір понесених витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, тому заява підлягає частковому задоволенню.

Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням, УПП у м.Києві ДПП подано апеляційну скаргу, у якій останній просить скасувати вказане судове рішення.

Апелянт зазначив, що не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача судових витрат в розмірі 2 000 гривень, оскільки вважає, що дана справа є справою незначної складності, На переконання апелянта, розмір визначених позивачем судових витрат не відповідає складності справи та обсягу робіт, зазначає, що по цій категорії справ існує стала судова практика, а тому написання позовної заяви не потребувало додаткових зусиль та знань, як наслідок,сума витрат її написання є завищеною.

Від позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За приписами статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу було надано:

- договір про надання правової допомоги №10-02/23 від 10.02.2023 року;

- додаткову угодою № 2 від 28.02.2023 року;

- акт приймання-передачі №2 надання правової допомоги (послуг) від 28.02.2023 року;

- звіт про витрачений час на надання правової допомоги та супутніх витрат.

Колегія суддів зазначає, що такі документи є достатніми для підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу та у своїй сукупності підтверджуються їхній розмір.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що за встановлених обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням витрат на правову допомогу буде стягнення з відповідача таких витрат у розмірі 2 000 грн.

Таким чином, суд першої інстанції, керуючись положеннями частини восьмої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України надав оцінку розміру витрат на правничу допомогу, враховуючи співмірність таких витрат та відповідно зменшив їхній розмір.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для задоволення часткового задоволення вимог заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення.

Отже, посилання відповідача на те, що судом першої інстанції не надано оцінки обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу заявлених позивачем є безпідставним.

При цьому, з огляду на обставини справи, наявні у ній матеріали, колегія суддів, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, підстав для перегляду та зміни встановленого судом першої інстанції розміру витрат на правову допомогу, що підлягає відшкодуванню не вбачає.

Враховуючи положення статей 132, 134, 139 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів констатує, що при ухваленні оскаржуваного додаткового судового рішення суд першої інстанції не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційна скарга Департаменту патрульної поліції задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при ухваленні додаткового судового рішення неправильно застосовано норми матеріального права чи порушено норми процесуального закону.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування додаткового судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

За правилами статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а додаткове рішення Ставищенського районного суду Київської області від 10 березня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко