Справа № 280/9970/21
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 березня 2023 року м. Дніпросправа № 280/9970/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2022 року (головуючий суддя Бойченко Ю.П.)

в адміністративній справі №280/9970/21 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 21.10.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області щодо припинення нарахування та виплати щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 з 06.05.2015;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат, з виплатою усієї заборгованості за період їх несплати, починаючи з 06.05.2015.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою та отримував щомісячні страхові виплати, призначені у зв`язку із реєстрацією професійного захворювання, в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області (Бердянському відділенні). Разом з тим, починаючи з 06.05.2015 здійснення виплат відповідачем припинено. Позивач вважає зазначені дії протиправними, із посиланням на норми Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» просить задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області щодо припинення нарахування та виплати щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 з 07.05.2015.

Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячні страхові виплати, починаючи з 07.05.2015.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що матеріали справи не містять доказів існування законодавчо визначених підстав для припинення страхових виплат ОСОБА_1 з 07.05.2015, а отже такі виплати підлягають нарахуванню та виплаті позивачу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Вказує, що позивач до початку проведення антитерористичної операції перебував на обліку та отримував страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровському районі м. Донецька. Зазначає, що в подальшому виплати продовжено з 01.11.2014 Бердянським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на підставі постанови від 14.01.2015 №0801/21447/21447/1, у зв`язку із тимчасовим проживанням позивача у м. Бердянську. Враховуючи відсутність оригіналу справи про страхові виплати, що була сформована у відділенні Кіровського району м. Донецька, виплати позивачу проводилися на підставі даних з Централізованої інформаційно-аналітичної системи Фонду. Зауважує, що термін дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи становив 6 місяців, а тому виплати позивачу припинено з моменту закінчення дії такої довідки. Посилаючись на Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб, затверджений постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.12.2018 № 27 вказує, що суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в робочих органах виконавчої дирекції Фонду, в яких зберігались справи про страхові виплати до початку антитерористичної операції, та тимчасової окупації українських територій, в порядку визначеному виконавчою дирекцією Фонду. Відтак вважає, що суми страхових виплат за спірний період мають виплачуватися органом виконавчої дирекції Фонду, в якому зберігалася справа позивача (в Донецькій області). Крім того, зазначає про пропущення позивачем строку звернення до суду та про неналежне оформлення доказів, доданих до позовної заяви.

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржується.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, фактичним місцем проживання/перебування якої є:

АДРЕСА_1 , про що зазначено у виданій УПСЗН ВК Бердянської міської ради довідці про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 07.11.2014 №001071.

Позивач звернувся до Бердянського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області із заявою від 07.11.2014 про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати, призначеної у зв`язку із реєстрацією професійного захворювання.

Постановою Бердянського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 14.01.2015 №0801/21447/21447/1 виплати продовжено з 01.11.2014 по 31.01.2015 включно, а постановою від 11.02.2015 з 01.02.2015 по 06.05.2015 включно.

Згідно листа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 09.09.2021 №02-11-3509, страхові виплати позивачу здійснено по 06.05.2015 включно. Також повідомлено, що суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в робочих органах виконавчої дирекції Фонду, в яких зберігалися справи про страхові виплати до початку проведення антитерористичної операції (в даному випадку у Слов`янському відділенні Донецької області).

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати щомісячних страхових виплат.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV, Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII, норми Постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Так, згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV.

Пунктом третім розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (№1105-XIV) встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Разом із тим, відповідно до ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (№1706-VII) для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Статтею 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (№1105-XIV) визначені принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав.

В силу частини 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (№1105-XIV) страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Водночас, матеріали справи не містять доказів існування законодавчо визначених підстав для припинення страхових виплат ОСОБА_1 з 07.05.2015, а отже такі виплати підлягають нарахуванню та виплаті позивачу.

Щодо тверджень відповідача про те, що такі виплати мають здійснюватися управлінням, в якому позивач перебував на обліку до початку проведення антитерористичної операції (у Донецькій області) слід зазначити наступне.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 01.10.2014 №531 установлено, що особи, які перебувають (перебували) у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями чи фізичними особами або були добровільно застраховані та переселилися з тимчасово окупованої території, району проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації (далі - застраховані особи), мають право на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування робочими органами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування, а до завершення заходів, пов`язаних з утворенням зазначеного Фонду та його робочих органів, - робочими органами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - фонди) відповідно до пункту 6 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення зазначеного Закону за фактичним місцем проживання у порядку, встановленому правліннями фондів.

При цьому, згідно довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 07.11.2014 №001071, фактичним місцем проживання позивача є:

АДРЕСА_1 .

Водночас, матеріали справи не містять доказів іншого місця проживання позивача.

Отже саме Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області є належним відповідачем у справі.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції доводи відповідача про те, що дана довідка втратила чинність є безпідставними, оскільки доказів цього матеріали справи не містять.

Стосовно посилань відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (№1105-XIV) якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції матеріали справи дають підстави для висновку, шо позивачем доведені обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

При цьому, відповідачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позовних вимог, не доведено правомірність дій/рішень відповідача як суб`єкта владних повноважень.

Так, відповідачем не доведено правомірність своїх дій щодо припинення нарахування та виплати щомісячних страхових виплат позивачу.

Як наслідок, судом першої інстанції обґрунтовано застосовано умова, викладена у ч. 7 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (№1105-XIV) виплата без обмеження протягом будь-якого строку.

Оскільки виплата соціальної допомоги позивачу була здійснена по 06.05.2015 включно, то поновлення нарахування та виплати страхових виплат має здійснюватися з 07.05.2015.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.

Права, свободи та інтереси позивача захищені рішенням суду, а права та інтереси відповідача не порушені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на результати апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2022 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 30.03.2023 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова