Справа № 140/3820/23
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2023-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року ЛуцькСправа № 140/3820/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Другий ВДВС у м. Луцьку) про визнання протиправними та скасування постанов.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.02.2023 позивачу стало відомо, що на виконанні у Другому ВДВС у м. Луцьку перебуває виконавче провадження № 59691222 з примусового виконання постанови № 50032700, виданої 21.11.2017 головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі Другий ВДВС м. Луцьк ГТУЮ) Постоловським Р.О. про стягнення з ОСОБА_1 100586,55 грн виконавчого збору, з якою позивач ознайомився 06.03.2023.

Позивач не погоджується із постановою про стягнення виконавчого збору від 21.11.2017 ВП № 50032700, з огляду на таке.

З постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 21.11.2017 вбачається, що виконавчий лист № 2-3290/09, виданий 03.02.2010 Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» 1005865,56 грн заборгованості, було повернуто на підставі заяви від 17.11.2017 № 1920, постанови про стягнення виконавчого збору та витрати виведено в окреме виконавче провадження.

Згідно із частиною другою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII), зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 № 2475-VIII (далі Закон № 2475-VIII), виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За приписами частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору від 21.11.2017 ВП № 50032700) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Отже, обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень; 3) наявність фактично стягнутої з боржника органами державної виконавчої служби суми боргу.

Позивач вказує, що виконавець будь-яких виконавчих дій щодо примусового стягнення коштів по виконавчому провадженню фактично не здійснював, а тому стягнення виконавчого збору у розмірі, визначеному спірною постановою, є незаконним.

Крім того, постанова про відкриття виконавчого провадження від 02.08.2019 ВП № 59691222 з виконання постанови № 50032700 від 21.11.2017 про стягнення з ОСОБА_1 100586,55 грн виконавчого збору винесена з порушенням строку, передбаченого частиною третьою статті 40 та статті 12 Закону № 1404-VIII.

Позивач просить визнати протиправними та скасувати постанову ВП № 50032700, прийняту головним державним виконавцем Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ Постоловським Р.О. про стягнення з ОСОБА_1 100586,55 грн виконавчого збору, та постанову ВП № 59691222, прийняту 20.03.2023 державним виконавцем Другого ВДВС у м. Луцьку про арешт коштів боржника.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04.04.2023 прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін, з урахуванням § 2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у справі призначено судове засідання на 12:00 13.04.2023 (а. с. 26).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 11.04.2023 № 28432 (а. с. 29-33) представник відповідача Горун І.Л. позов не визнала та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваних постанов.

З урахуванням вимог частини третьої статті 268 КАС України та поданих учасниками справи заяв про розгляд справи без їх участі (а. с. 72-73), судовий розгляд справи проведено в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у завах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 03.02.2010 Луцький міськрайонний суд Волинської області видав виконавчий лист № 2-3290/09 про стягнення з ОСОБА_1 в користь АТ «ОТП Банк» 1005865,56 грн боргу.

Постановою головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції (далі Другий ВДВС Луцького МУЮ) Таранко Д.В. від 05.02.2016 ВП № 50032700 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-3290/09, виданого 03.02.2010 Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь АТ «ОТП Банк» 1005865,56 грн боргу (а. с. 34).

21.11.2017 головний державний виконавець Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ Постоловський Р.О. виніс постанову ВП № 50032700 про повернення стягувачу виконавчого листа № 2-3290/09, виданого 03.02.2010 Луцьким міськрайонним судом, згідно із заявою стягувача № 1920 від 17.11.2017, на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII (а. с. 41).

Крім того, 21.11.2017 головний державний виконавець Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ Постоловський Р.О. виніс постанову ВП № 50032700 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 100586,55 грн (а. с. 62).

Постановою головного державного виконавця Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ Капітана М.В. від 22.11.2017 ВП № 55221345 відкрито виконавче провадження з виконання постанови № 50032700, виданої 21.11.2017 Другим ВДВС м. Луцьк ГТУЮ про стягнення з ОСОБА_1 100586,55 грн виконавчого збору (а. с. 42), а постановою цього ж виконавця від 21.06.2018 ВП № 55221345 вказаний виконавчий документ повернуто стягувачу (а. с. 47).

В подальшому, головний державний виконавець Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ Постоловський Р.О. виніс постанову ВП № 57139462 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 50032700, виданої 21.11.2017 Другим ВДВС м. Луцьк ГТУЮ про стягнення з ОСОБА_1 100586,55 грн виконавчого збору (а. с. 50), а постановою цього ж виконавця від 24.05.2019 ВП № 57139462 вказаний виконавчий документ повернуто стягувачу (а. с. 57).

02.08.2019 заступник начальника Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ Бондарчук П.В. виніс постанову ВП № 59691222 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 50032700, виданої 21.11.2017 Другим ВДВС м. Луцьк ГТУЮ про стягнення з ОСОБА_1 100586,55 грн виконавчого збору (а. с. 64).

20.01.2023 старший державний виконавець Другого ВДВС у м. Луцьку Горун І.Л. винесла постанову ВП № 59691222 про арешт коштів боржника, згідно з якою, на підставі статті 56 Закону № 1404-VIII, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунка, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 (а. с. 68 зворот).

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи, що доказів вручення оскаржуваних постанов позивачу відповідачем не надано, з матеріалами виконавчого провадження № 59691222 позивач ознайомився 06.03.2023 (а. с. 70), а позовну заяву було скеровано до суду поштовим зв`язком 09.03.2023 (а. с. 17), тому суд дійшов висновку про дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до частин першої, другої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 382/389/17).

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до частин першої, третьої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (чинний на момент винесення постанови від 05.02.2016 ВП № 50032700 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-3290/09, виданого 03.02.2010 Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь АТ «ОТП Банк» 1005865,56 грн боргу; далі Закон № 606-XIV) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

05.10.2016 набрав чинності Закон № 1404-VIII.

За приписами частини п`ятої статі 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно із частиною першою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою статті 27 Закону № 1404-VIII (в первісній редакції) було передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно із частиною другою статті 27 Закону № 1404-VIII (зі змінами, внесеними Законом № 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом (частина п`ята статті 26 Закону № 1404-VIII).

Пунктом 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Згідно із частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Суд звертає увагу, що виконавче провадження № 50032700 (з виконання виконавчого листа № 2-3290/09, виданого 03.02.2010 Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь АТ «ОТП Банк» 1005865,56 грн боргу) було відкрито 05.02.2016 (а. с. 34), тобто за правилами Закону № 606-XIV.

При цьому, з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження (05.02.2016) до прийняття оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору (21.11.2017) змінювалось законодавство, відповідно до якого здійснювався обрахунок виконавчого збору.

За подібної ситуації Верховний Суд у постанові від 11.08.2021 у справі № 300/3260/20 звернув увагу, з-поміж іншого, на те, що відповідно до частини першої статті 28 Закону № 606-XIV розмір виконавчого збору (у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 Закону № 606-XIV для самостійного його виконання) становив 10 відсотків від суми, що підлягала стягненню (якщо йдеться про вимоги майнового характеру). Відповідно у цьому випадку (тобто коли виконавче провадження відкрито за правилами Закону № 606-XIV) розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника, потрібно визначати за правилами статті 28 Закону № 606-XIV (чинного на той час).

Буквальний аналіз положень статті 27 Закону № 1404-VIII у зіставленні з частиною першою статті 28 Закону № 606-XIV у вимірі обставин цієї справи дає підстави для висновку, що повернення виконавчого документа стягувачу (зокрема без реального його повного виконання) не заперечує наявності підстав для стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягала стягненню за цим (поверненим) виконавчим документом.

Тобто, у цій справі законом, який діяв на час відкриття виконавчого провадження, є Закон № 606-XIV, а з уваги на зміст його статті 28 (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) розмір виконавчого збору становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Аналогічна правова позиція міститься також у постановах Верховного Суду від 09.12.2021 у справі № 400/5321/20, від 19.01.2022 у справі № 640/7697/21, від 23.06.2022 у справі № 640/9792/20, від 11.08.2022 у справі № 640/23271/21.

Крім того, стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 360/3324/19). У зв`язку із цим, суд відхиляє доводи позивача про те, що виконавчий збір стягується лише за фактичного стягнення державним виконавцем коштів чи вчиненням ним дій, які призвели до стягнення з боржника сум заборгованості.

Суд також дійшов висновку про незастосовність до обставин цієї справи правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 28.01.2021 у справі № 420/769/19 (про необхідність врахування вказаної правової позиції при вирішенні цієї справи позивач зазначає у тексті позовної заяви), оскільки її ухвалено за інших фактологічних умов і нормативного регулювання.

Отже, розмір виконавчого збору у цьому випадку повинен визначатися відповідно до статті 28 Закону № 606-XIV (чинного на момент відкриття виконавчого провадження № 50032700) та становити 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

З наведених підстав суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору від 21.11.2017 ВП № 50032700 прийнята з дотриманням вимог законодавства, зокрема, щодо розміру виконавчого збору, який правомірно був визначений відповідно до статті 28 Закону № 606-XIV (чинного на момент відкриття виконавчого провадження № 50032700) у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, а повернення виконавчого документа стягувачу (зокрема, без реального його повного виконання) не заперечує наявності підстав для стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягала стягненню за цим (поверненим) виконавчим документом, у зв`язку із чим фактичні та правові підстави для визнання протиправною та скасування зазначеної постанови відсутні.

Згідно із частиною першою статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VIII передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За приписами частин першої четвертої статті 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

З тексту позовної заяви вбачається, що постанову про арешт коштів боржника від 20.01.2023 ВП № 59691222 позивач оскаржує з тих підстав, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 02.08.2019 ВП № 59691222 винесена з порушенням строку, передбаченого частиною третьою статті 40 та статті 12 Закону № 1404-VIII, а постанова про стягнення виконавчого збору від 21.11.2017 ВП № 50032700 повторно пред`явлена до виконання з порушенням тримісячного строку.

Суд відхиляє вказані доводи позивача та зазначає, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.08.2019 ВП № 59691222 позивач у судовому порядку не оскаржив, вказана постанова є чинною та на цей час у виконавчому провадженні № 59691222 здійснюються дії щодо виконання виконавчого документа (тобто, постанови про стягнення виконавчого збору від 21.11.2017 ВП № 50032700). Зазначені вище доводи можуть бути підставою для судового оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.08.2019 ВП № 59691222, а не постанови про арешт коштів боржника від 20.01.2023, винесеної у межах вказаного виконавчого провадження.

Крім того, суд враховує, що 21.11.2017 головний державний виконавець Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ Постоловський Р.О. виніс постанову ВП № 50032700 про повернення стягувачу виконавчого листа № 2-3290/09, виданого 03.02.2010 Луцьким міськрайонним судом, згідно із заявою стягувача № 1920 від 17.11.2017, на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII (а. с. 41), та того ж дня, з дотриманням строку, передбаченого частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VIII, виніс постанову ВП № 50032700 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 100586,55 грн (а. с. 62).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що виконавчий документ (тобто, постанова про стягнення виконавчого збору від 21.11.2017 ВП № 50032700) неодноразово пред`являвся до виконання, у зв`язку із чим, відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VIII, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривався.

З наведених підстав суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова про арешт коштів боржника від 20.01.2023 ВП № 59691222 прийнята з дотриманням вимог статті 56 Закону № 1404-VIII, у зв`язку із чим фактичні та правові підстави для визнання протиправною та скасування зазначеної постанови також відсутні.

З урахуванням встановлених обставин справи та вказаних вище норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що оскаржувані у цій справі постанови про стягнення виконавчого збору від 21.11.2017 ВП № 50032700 та про арешт коштів боржника від 20.01.2023 ВП № 59691222 є правомірними та такими, що прийняті відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування зазначених постанов з підстав, викладених у позовній заяві, належить відмовити.

Керуючись статтями 229, 243 - 246, 268, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у спосіб подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М.Валюх