Справа № 320/5903/21
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5903/21 Головуючий у І інстанції - Дудін С.О.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 14.04.2021 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02.06.2021 №Ф-146584-52 та від 02.07.2021 №Ф-146584-52.

Рішенням окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, Головне управління ДПС у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що, оскільки суми недоїмки погашаються у порядку календарної черговості їх виникнення, усі сплачені позивачем суми коштів, незалежно від вказаного призначення платежу, зараховувалися у рахунок погашення боргу в порядку черговості його виникнення, що призвело до виникнення підстав для нарахування пені та застосування штрафних санкцій.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 05.12.2016 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Згідно витягу з реєстру платників єдиного податку від 13.12.2016 №9590/10/10-06-13/2636 позивач набув статусу відповідного платника з 05.12.2016 та взятий на облік платника податків в Броварській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області, що підтверджується довідкою форми №4-ОПП від 03.01.2017 №002.

Також, позивач має право на заняття адвокатською діяльністю, що підтверджується свідоцтвом серії КС №5878/10 від 19.12.2016.

Згідно із заявою від 29.12.2016 позивача взято на облік як самозайняту особу (адвоката) в Броварській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

26.06.2017 позивачем подано заяву про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, внаслідок чого до Реєстру був внесений відповідний запис.

09.02.2017 позивачем, як фізичною особою-підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування подано звітність про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, у якому вказано про нарахування єдиного внеску за грудень 2016 року у сумі 352, 00 грн (22% від 1 600, 00 грн).

08.02.2017 позивачем подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік, з якої вбачається, що протягом звітного періоду він не отримував жодних доходів.

Згідно з податковою декларацією платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця за 1 квартал 2017 року від 20.04.2017 протягом звітного періоду позивач доходів не отримував.

Згідно зі звітом про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік від 04.07.2017 (ліквідаційна форма) позивачем, як фізичною особою-підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування, за період з січня по червень 2017 року включно нараховано єдиний внесок у загальному розмірі 4 224, 00 грн (704, 00 грн щомісячно).

Згідно з податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 1 півріччя 2017 року від 04.07.2017 протягом звітного періоду позивач доходів не отримував.

07.02.2018 позивачем, як особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, поданий звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік, яким підтверджується нарахування єдиного внеску за період з липня по грудень 2017 року включно, у загальному розмірі 4 224, 00 грн (704, 00 грн щомісячно).

Згідно з поданою позивачем податковою декларацією про майновий стан і доходи за 2017 рік від 07.02.2018 протягом звітного періоду він доходів не отримував.

13.02.2019 Головним управлінням ДФС у Київській області складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-146584-52, якою позивачеві визначено до сплати суму боргу у розмірі 4 224, 00 грн, яка утворилася станом на 31.01.2019.

За результатом розгляду скарги позивача рішенням ДФС України від 30.05.2019 №249/6/99-99-11-05-02-25 вказана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2019 №Ф-146584-52 була скасована у зв`язку з порушенням термінів направлення.

03.07.2019 Головним управлінням ДФС у Київській області складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-146584-52, якою позивачеві визначено до сплати суму боргу у розмірі 2 387, 88 грн, яка утворилася станом на 30.06.2019.

За результатом розгляду скарги позивача рішенням ДФС України від 30.08.2019 №146/6/99-00-08-06-01 вказана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2019 №Ф-146584-52 була скасована у зв`язку з порушенням порядку направлення.

13.08.2019 Головним управлінням ДФС у Київській області складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-146584-52, якою позивачеві визначено до сплати суму боргу у розмірі 4 224, 00 грн, яка утворилася станом на 31.07.2019.

За результатом розгляду скарги позивача рішенням ДФС України від 01.11.2019 №8046/6/99-00-08-06-01 вказана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.08.2019 №Ф-146584-52 була скасована у зв`язку з порушенням порядку направлення.

13.02.2020 Головним управлінням ДФС у Київській області складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-146584-52, якою позивачеві визначено до сплати суму боргу у розмірі 5 141, 94 грн, яка утворилася станом на 31.01.2020.

За результатом розгляду скарги позивача рішенням ДФС України від 01.06.2020 №17799/6/99-00-08-06-01-06 вказана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2020 №Ф-146584-52 була скасована у зв`язку з порушенням порядку направлення.

14.04.2021 Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 4 522, 41 грн та нарахована пеня у сумі 2 947, 51 грн, усього на суму 7 469, 92 грн.

02.06.2021 Головним управлінням ДПС у Київській області складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-146584-52, якою позивачеві станом на 31.05.2021 визначено до сплати суму боргу у розмірі 12 611, 86 грн, з яких: 5 141, 94 грн - недоїмка; 4 522, 41 грн - штраф; 2 947, 51 грн - пеня.

02.07.2021 Головним управлінням ДПС у Київській області складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-146584-52, якою позивачеві станом на 30.06.2021 визначено до сплати суму боргу у розмірі 4 223, 84 грн, з яких: 4 223, 84 грн - недоїмка.

Наведене стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально є самозайнятою особою.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Частиною 1 статті 7 Закону № 2464-VI в редакції до 01.01.2018 було визначено, що єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць (п. 2).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 3).

Підпунктом 5 пункту 22 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII, який набрав чинності з 01.01.2018, в абзаці 2 частині 1 статті 7 Закону № 2464-VI слова «році» та «року» замінено відповідно словами «кварталі» та «кварталу».

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до ч. 5 ст 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у ст. 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної ст. 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Абзацами 3-5 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI в редакції до 01.01.2018 було визначено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у п. 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік до 1 травня наступного року.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом) є календарний місяць, крім платників, зазначених у п.п. 4 і 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Підпунктом 6 пункту 22 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII, який набрав чинності з 01.01.2018, абзац 3 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI викладено в такій редакції:

«Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1-частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок».

При цьому, абзац четвертий було виключено.

Частинами 2, 3 статті 25 Закону № 2464-VI визначено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно ч. 10 ст 25 Закону № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п.п. 2 та 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI (в редакції станом на момент винесення спірного рішення) орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції:

- за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум;

- за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (ч. 13 ст. 25 Закону № 2464-VI).

Згідно ч. 14 ст. 25 Закону № 2464-VI про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа податкового органу у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску або на єдиний рахунок. При цьому, платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до податкового органу вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це податкового органу, яким прийнято це рішення.

Оскарження рішення податкового органу про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов`язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.

Порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень податкового органу щодо нарахування пені та застосування штрафів.

Отже, як фізична особа-підприємець, так і особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, в розумінні положень Закону № 2464-VI є платниками єдиного соціального внеску, розмір якого становить 22% від бази нарахування єдиного внеску.

При цьому, відсутність у особи доходу від здійснення діяльності за відповідний звітний період не звільняє таку особу від сплати єдиного соціального внеску.

У такому випадку платник зобов`язаний визначити базу нарахування, яка не повинна бути більшою максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464-VI та не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Верховний Суд у постанові від 02.09.2019 у справі №520/3939/19 зазначив, що повторне нарахування та стягнення єдиного внеску з особи, яка провадить незалежну професійну діяльність та одночасно є фізичною особою-підприємцем, є неприпустимим, оскільки суперечить Закону № 2464-VI.

Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 року дорівнював 3 723, 00 гривні.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2019 року становить 4 173, 00 гривні.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2020 року становить у місячному розмірі: з 1 січня - 4 723, 00 гривні.

Отже, розмір мінімального страхового внеску дорівнював:

- у 2017 році - 704, 00 грн на місяць (3 200, 00 грн х 22%), 2 112, 00 грн на квартал (704, 00 грн х 3);

- у 2018 році - 819, 06 грн на місяць (3 723, 00 грн х 22%), 2 457, 18 грн на квартал (819, 06 грн х 3);

- у 2019 році - 918, 06 грн на місяць (4 173, 00 грн х 22%), 2 754, 18 грн на квартал (918, 06 грн х 3);

- у 2020 році - 1 039, 06 грн на місяць (4 723, 00 грн х 22%), 3 117, 18 грн на квартал (1 039, 06 грн х 3).

Як зазначалось вище, Закон № 2464-VI у редакції чинній до 01.01.2018, визначав, що фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Особи, які провадять незалежну професійну діяльність, були зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

У подальшому, після внесення відповідних змін, редакція Закону № 2464-VI з 01.01.2018 передбачає, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1-частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Отже, правила сплати єдиного внеску для таких платників були уніфіковані.

Матеріалами справи підтверджується сплата позивачем єдиного внеску.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 9-10 Розділу УІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI тимчасово звільняються від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску особи, зазначені у п.п. 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за періоди з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2020 року за себе. При цьому, положення абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 7 цього Закону щодо таких періодів для таких осіб не застосовуються.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджується як повна (22 % від розміру мінімальної заробітної плати), так і своєчасна (до 01.01.2018: для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, підлягає сплаті до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок; для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, єдиний внесок, нарахований за календарний рік, має бути сплачений до 1 травня наступного року; після 01.01.2018 - ці платники мають сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок) сплата позивачем сум єдиного внеску за спірний період, що свідчить про відсутність законодавчо визначених передумов для застосування штрафних санкцій, нарахування пені та винесення вимог про сплату недоїмки. При цьому, за період березень-травень 2020 року єдиний внесок не підлягав сплаті на підставі пільги, встановленої пунктом 9-10 Розділу УІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк