Справа № 300/4221/22
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/4221/22 пров. № А/857/18439/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Пліша М.А., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській областіна рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року (суддя Микитюк Р.В., м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у жовтні 2022 року звернулася до суду з адміністративним позовом доГоловного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі ГУПФУ в Івано-Франківській області), в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФУ в Івано-Франківській області №63 від 17.01.2022 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_2 ; зобов`язати ГУПФУ в Івано-Франківській області призначити і виплачувати ОСОБА_2 з 23.10.2021 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058-IV).В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 10.01.2022 звернулася до ГУПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком та пакетом документів. Відповідач повідомив, що з 2005 року по 2010 роки відсутні дані в персоніфікованому обліку, тому 21.01.2022 позивач звернулася до відповідача із заявою про перевірку її підприємницької діяльності. 09.08.2022 позивач звернулася до відповідача з приводу поданої нею заяви про призначення пенсії, і працівники відповідача повідомили, що в результаті перевірки ними підприємницької діяльності внесено дані до її індивідуальних відомостей (форма ОК - 5) і запропоновано повторно написати заяву про призначення пенсії. Позивач повідомила, що 10.01.2022 вже писала заяву про призначення пенсії на що її відповіли, що по даній заяві 17.02.2022 відповідачем прийнято рішення №63 про відмову у призначенні пенсії, про яке позивачу ніхто не повідомляв. 09.08.2022 позивач повторно звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону №1058-IV від 09.07.2003 при цьому жодних додаткових документів про її підприємницьку діяльність позивачем вже не додавалося. На підставі даної заяви пенсія за віком позивачу призначена з 09.08.2022. Цього ж дня відповідачем вручено позивачу рішення №63 від 17.01.2022. Позивач вважає дане рішення протиправним, а тому просила призначити пенсію за віком з 23.10.2021.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року позов задоволено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, щопідставою для винесення рішення про відмову в призначенні пенсії за віком слугувало те, що в заявника відсутній необхідний страховий стаж, а саме 28 років. Згідно поданих документів страховий стаж ОСОБА_1 становив 27 років 04 місяці 29 днів. Період підприємницької діяльності з 2005 по 2010 роки не були враховані до страхового стажу позивача у зв`язку з відсутністю даних персоніфікованого обліку. ОСОБА_1 повторно 09.08.2022 звернулася до сервісного центру ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV. В результаті розгляду даної заяви ГУ ПФУ в Івано-Франківській області призначено ОСОБА_1 пенсію за віком. Звертає увагу на статтю 45 Закону №1058-IV, яка визначає строки призначення та виплати пенсії.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 10.01.2022 звернулася до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком та пакетом документів про стаж роботи та заробітну плату, в тому числі документи, які підтверджують підприємницьку діяльність позивача за період з 18.05.1995 по 30.12.2016 та з 04.06.2018 по час звернення із заявою про призначення пенсії, а саме свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності від 18.05.1995 №63251766 та довідку ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 23.10.2021 №2712/АП/09-19-58-14 (а.с.11-18).

Відповідач повідомив, що з 2005 року по 2010 роки відсутні дані в персоніфікованому обліку.

25.01.2022 позивач звернулася до відповідача із заявою про перевірку її підприємницької діяльності (а.с.19).

09.08.2022 позивач звернулася до відповідача з приводу поданої нею заяви про призначення пенсії, і працівники відповідача повідомили, що в результаті перевірки ними підприємницької діяльності внесено дані до індивідуальних відомостей позивача (форма ОК - 5) і запропоновано повторно написати заяву про призначення пенсії.

Позивач повідомила, що 10.01.2022 вже писала заяву про призначення пенсії на що її відповіли, що по даній заяві 17.02.2022 відповідачем прийнято рішення №63 про відмову у призначенні пенсії.

09.08.2022 позивач повторно звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону №1058-IV (а.с.24-26).

На підставі даної заяви пенсія за віком позивачу призначена з 09.08.2022.

Цього ж дня відповідачем вручено позивачу рішення №63 від 17.01.2022, яким, у призначенні пенсії позивачу відмовлено. У зазначеному рішення зазначено, що страховий стаж позивача становить 27 років 04 місяці 29 днів (а.с. 27).

Вважаючи протиправними рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернулася до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач набула право на зарахування вказаних періодів до її трудового стажу, відтак відмова відповідача у зарахуванні до трудового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2005 по 31.12.2010 є протиправною, а вказаний період здійснення підприємницької діяльності підлягає зарахуванню до трудового стажу позивача.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом № 1058-IV.

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 20 Закону № 1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюється у натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно пункту "б" статті 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 року (далі - №1788-XII) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, а саме: особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також в тому числі: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини 3-1 розділу XV Закону № 1058-IV(Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом № 2148-VIII від 03.10.2017) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Тобто, вказаними змінами законодавець передбачив зарахування як до трудового так і до страхового стажу фізичних осіб - підприємців періоди провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Апеляційний суд зазначає, що позивач не погоджується із діями відповідача саме в частині не зарахування до страхового стажу періоду здійснення нею підприємницької діяльності з 01.01.2005 по 31.12.2010.

Матеріалами справи підтверджено, що саме у період з 01.01.2005 по 31.12.2010 позивач здійснювала підприємницьку діяльність. На підтвердження здійснення підприємницької діяльності позивачем надано копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 18.05.1995 (а.с.14).

Із інформації про обрану систему оподаткування суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 , наданої Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області від 20.01.2022 №126/АП/09-19-58-14, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована, як фізична особа-підприємець з 18.05.1995 по 30.12.2016, повторна реєстрація ФОП ОСОБА_1 з 04.06.2018 по даний час, 2005-2011 підприємницька діяльність здійснювалась на умовах сплати фіксованого податку. За період з січня 2012 року по грудень 2016 року перебувала на спрощеній системі оподаткування (єдиному податку). Червень 2018 року загальна система оподаткування. З липня 2018 року по даний час спрощена система оподаткування (єдиний податок) (а.с. 20).

Апелянтом не заперечується, що здійснивши перевірку сплати внесків у період здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності з 2005 по 2010 рік, пенсійний орган зарахував спірний період до страхового стажу.

З огляду на вищенаведене, позивач набула право на зарахування вказаних періодів до її трудового стажу, відтак відмова відповідача у зарахуванні до трудового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2005 по 31.12.2010 є протиправною, а вказаний період здійснення підприємницької діяльності підлягає зарахуванню до трудового стажу позивача.

Статтею 26 Закону № 1058-IV передбачено, що на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року страхового стажу не менше 28 років.

Згідно з матеріалів справи, загальний страховий стаж позивача становить більше 28 років, що станом на 23.10.2021 (виникнення права у ОСОБА_1 на пенсію) є достатнім для призначення пенсії за віком.

Отже правильним є висновок суду першої інстанції, що у спірному випадку відповідач не діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення прозадоволення адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській областізалишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 рокув справі №300/4221/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді М. А. Пліш
В. С. Затолочний