Справа № 520/2152/22
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2023-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

10 квітня 2023 р. № 520/2152/22

Харківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді - Лариси Мар`єнко, розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області щодо відмови в прийнятті у мене, ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства Сирійської Арабської Республіки;

- зобов`язати Головне управління державної міграційної служби України в Харківській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства Сирійської Арабської Республіки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вчинив всі можливі дії для припинення громадянства Сирійської Арабської Республіки, а тому зазначення відповідачем про необхідність інформації щодо того, що компетентними органами не було відмовлено позивачу у припиненні громадянства, для прийняття декларації про відмову від громадянства, є безпідставним та таким, що суперечить ст.1 Закону України "Про громадянство України".

Ухвалою суду від 14.02.2022 відкрито загальне позовне провадження у справі №520/2152/22 та призначено розгляд справ у підготовче судове засідання.

Від представника відповідача Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, через канцелярію суду, надійшов письмовий відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що у позивача відсутні підстави для подання декларації про відмову від громадянства Сирії, оскільки позивачем не надано належних доказів стосовно припинення ним громадянства Сирії чи наявності причин, за яких позивач не може отримати документ про припинення громадянства. Окрім цього зазначає, що позивач не виконав своє зобов`язання про припинення громадянства саме протягом двох років, а звернення до ГУ ДМС України в Харківській області щодо надання декларації про відмову від громадянства Сирії відбулося за межами дворічного строку. Також зазначив, що відмова від прийняття декларації ОСОБА_1 є правомірною, обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам Закону України "Про громадянство України".

Ухвалою суду від 13.10.2022 року, у зв`язку з введенням Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року воєнного стану на території України, запропоновано учасникам справи висловити позицію стосовно можливості подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Представник Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій у Харківській області надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Позивач свою правову позицію щодо можливості розгляду справи без його участі, в порядку письмового провадження суду не висловили.

З огляду на введення Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнного стану на території України, який триває до теперішнього часу, масові ракетні обстріли території міста Харків і області, а також існування високого рівня небезпеки для життя та здоров`я учасників справи, суддів та працівників суду, враховуючи думку представника позивача та третьої особи, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивача ОСОБА_1 , народився в місті Хомс Сирійської Арабської Республіки.

З 1998 року проживає в Україні в місті Харкові.

Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 15.07.2015, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкові реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, між громадянином Сирії ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_2 укладено шлюб 27.09.2002 року (а.с.11).

Від цього шлюбу позивач має двох дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 20.04.2005, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис №1297 від 20.04.2005), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 15.07.2009, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №3036 від 07.07.2009).

07.09.2017 року до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області із заявою про прийняття до громадянства України відповідно до ст.9 Закону України "Про громадянство України" на ім`я Президента України звернувся громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , місце народження - м.Хомс, Сирійська Арабська Республіка.

В ході розгляду справи встановлено, що позивачем до вищевказаної заяви, зокрема, було додано зобов`язання про припинення іноземного громадянства, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язався протягом двох років з моменту набуття громадянства України припинити громадянство Сірійської Арабської Республіки і подати до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства Сирійської Арабської Республіки.

У разі неотримання ним з незалежних від нього причин документа про припинення громадянства Сирійської Арабської Республіки, ОСОБА_1 зобов`язався подати декларацію про відмову від громадянства цієї держави і повернути національний паспорт громадянина Сирійської Арабської Республіки до уповноваженого органу цієї держави.

Через відсутність на території України посольства та консульства Сирійської Арабської Республіки, на виконання вищевказаного зобов`язання, позивач звернувся до Посольства Сирійської Арабської Республіки в місті Мінськ (Республіка Білорусь) із заявою про відмову від сирійського громадянства.

Посольство Сирійської Арабської Республіки в місті Мінськ, за результатами звернення позивача, надало довідку від 13.06.2019 №28/19, в якій вказано, що заява ОСОБА_1 про відмову від сирійського громадянства направлена до компетентних органів Сирійської Арабської Республіки, термін розгляду вказаної заяви не встановлено.

Указом Президента України від 22 квітня 2019 року №158/2019 ОСОБА_1 був прийнятий до громадянства України.

03.06.2019 позивач отримав тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_4 , терміном дії до 22.04.2021 (а.с.24).

Позивач, не дочекавшись відповіді від Посольства Сирійської Арабської Республіки в місті Мінськ, 21.12.2021 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області декларацію про відмову від громадянства Сирійської Арабської Республіки (а.с.29). В якості додатків до декларації надав довідку Посольство Сирійської Арабської Республіки в місті Мінськ від 13.06.2019 №28/19, нотаріальний переклад довідки з російської на українську мову, заяву з викладом обставин не можливості отримання документа уповноваженого органу САР про припинення ним громадянства.

Листом від 24.01.2022 №6301.6.2-1135/63.2-22 Головним управлінням ДМС України надано відповідь на адресу ОСОБА_5 (а.с.30), в якій заявнику повернуто декларацію про відмову від сирійського громадянства, з посиланням на те, що долучені до звернення перекладені українською мовою копії довідок про статус громадянина не містять інформації, яка могла би свідчити про те, що у позивача є підстави для подання декларації про відмову від сирійського громадянства, а саме відсутня інформація про те, що компетентним органом позивачу не було відмовлено у припиненні громадянства.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи у цій частині, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України "Про громадянство України" від 18.01.2001 року за №2235-III (далі - Закон №2235-III).

Статтею 9 Закону України "Про громадянство України" встановлені умови прийняття до громадянства України та визначені підстави, за наявності яких прийняття до громадянства України не допускається.

Умовами прийняття до громадянства України є:

1) визнання і дотримання Конституції України та законів України;

2) подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців);

Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) цих держав.

Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Іноземці із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства;

3) безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років.

Ця умова не поширюється на іноземців чи осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянином України понад два роки, і на іноземців чи осіб без громадянства, які перебували з громадянином України понад два роки у шлюбі, що припинився внаслідок його смерті. Дворічний термін перебування у шлюбі з громадянином України не застосовується до іноземців і осіб без громадянства, яким було надано дозвіл на імміграцію відповідно до пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію".

Для осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, термін безперервного проживання на законних підставах на території України встановлюється на три роки з моменту надання їм статусу біженця в Україні чи притулку в Україні, а для осіб, які в`їхали в Україну особами без громадянства, - на три роки з моменту в`їзду в Україну.

Для іноземців та осіб без громадянства, які в установленому законодавством України порядку проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, термін безперервного проживання на законних підставах на території України встановлюється на три роки з моменту набрання чинності контрактом про проходження військової служби у Збройних Силах України;

4) отримання дозволу на імміграцію.

Ця умова не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні або притулок в Україні, та на іноземців і осіб без громадянства, які в установленому законодавством України порядку проходять військову службу у Збройних Силах України або які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності Законом України "Про імміграцію" (7 серпня 2001 року) і мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання в Україні;

5) володіння державною мовою відповідно до рівня, визначеного Національною комісією зі стандартів державної мови;

6) наявність законних джерел існування.

Ця умова не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні або притулок в Україні.

Положення, передбачені пунктами 3-6 частини другої цієї статті, не поширюються на осіб, які мають визначні заслуги перед Україною, у тому числі на іноземців і осіб без громадянства, які в установленому законодавством України порядку проходять військову службу у Збройних Силах України та нагороджені державною нагородою, на осіб, прийняття яких до громадянства України становить державний інтерес для України, і на осіб, які отримали посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

До громадянства України не приймається особа, яка: 1) вчинила злочин проти людства чи здійснювала геноцид; 2) засуджена в Україні до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину (до погашення або зняття судимості) з урахуванням рівня загрози для національної безпеки держави; 3) вчинила на території іншої держави діяння, яке визнано законодавством України тяжким або особливо тяжким злочином.

Положення частини п`ятої цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", якщо компетентні органи України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, встановлять, що такі рішення прийняті з політичних мотивів правоохоронними та/або судовими органами держави, яка вчинила акт агресії проти України, або держави, яка не визнає територіальну цілісність та суверенітет України або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Про територіальну цілісність України" від 27 березня 2014 року №68/262.

Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата видання відповідного Указу Президента України.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначено Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджених Указом Президента України №215 від 27 березня 2001 року.

Як зазначалось вище, Указом Президента України від 22 квітня 2019 року, №158/2019 ОСОБА_1 прийнятий до громадянства України.

Як вбачається з наданого до суду зобов`язання припинити іноземне громадянство від 07.09.2017 - ОСОБА_1 зобов`язаний був надати до ГУ ДМС України в Харківській області протягом двох років документ про припинення громадянства Сирійської Арабської Республіки.

У разі неотримання позивачем з незалежних від нього причин документа про припинення громадянства Сирійської Арабської Республіки позивач зобов`язався подати декларацію про відмову від громадянства (підданства) цієї держави і повернути національний паспорт громадянина Сирійської Арабської Республіки до уповноваженого органу цієї держави.

Оскільки посольства та консульства Сирійської Арабської Республіки в Україні не працюють, на виконання вказаного зобов`язання, позивач звернувся до Посольства Сирійської Арабської Республіки в місті Мінськ (Республіка Білорусь) із заявою про відмову від сирійського громадянства у 2019 році.

Позивач отримав відповідь від Посольства Сирійської Арабської Республіки в місті Мінськ №28/19 від 13.06.2019, в якій зазначено, що заява про відмову від сирійського громадянства направлена до компетентних органів Сирійської Арабської Республіки, терміну розгляду цієї заяви компетентними органами Сирійської Арабської Республіки не встановлено (а.с.25).

Проте, станом на час розгляду справи, за поясненнями позивача в позовній заяві, відповідь на вказаний запит не надходила.

Як зазначалось вище, у ст.9 Закону України "Про громадянство України" вказано, що іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Надаючи оцінку поняттю об`єктивних причин не виконання зобов`язання припинити іноземне громадянства, слід виходити зі змісту абзацу 13 статті 1 Закону №2235-III, згідно з яким незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України.

З аналізу вказаної норми слідує, що за будь-яких обставин особа повинна подати до уповноваженого органу держави її громадянства клопотання про припинення іноземного громадянства. При цьому об`єктивні причини не виконання зобов`язання припинити іноземне громадянства будуть мати місце у тому випадку, коли невидача документа про припинення громадянства у встановлений законодавством іноземної держави термін буде обумовлена незалежними від особи причинами неотримання документа про припинення іноземного громадянства.

Статтею 1 Закону України "Про громадянство України" визначено, що декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Суд встановив, що через незалежну від позивача причину неотримання документа про припинення іноземного громадянства, і, як наслідок, неможливість самостійно виконати зобов`язання про припинення іноземного громадянства протягом дворічного строку з моменту отримання громадянства України (прийняття відповідного указу Президента), позивачем подано декларацію про відмову від іноземного громадянства (громадянства Сирійської Арабської Республіки) від 22.12.2021 (а.с.29).

Проте відповідачем відмовлено у прийнятті вказаної декларації із зазначенням про відсутність інформації, яка могла б свідчити про наявність підстав для подання декларації про відмову від сирійського громадянства, оскільки відсутня інформація про те, що компетентними органами позивачу відмовлено у припиненні громадянства (а.с.30).

Таким чином суд доходить висновку, що вказана відмова відповідача унеможливлює закінчення процедури прийняття позивача до громадянства України та отримання ним паспорту громадянина України.

Посилання відповідача на необхідність наявності інформації про те, що компетентними органами не було відмовлено позивачу у припиненні громадянства для прийняття декларації про відмову від громадянства є безпідставним та таким, що суперечить ст.1 Закону України "Про громадянство України", тому дії відповідача щодо відмови у прийнятті декларації позивача про відмову від громадянства Сирійської Арабської Республіки є протиправними.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу в прийнятті декларації про відмову від громадянства, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

На підставі викладених обставин, суд дійшла висновку, що рішення відповідача порушує права позивача на постійне проживання в Україні та його права і законні інтереси, породжує негативні наслідки для нього.

Так, відповідно до п.119 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 за №215, особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Отже, відповідачем, крім іншого, не дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призводить до настання несприятливих наслідків для позивача при відсутності будь-якої його вини в обставинах, що виникли. Відмова в прийнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства Сирійської Арабської Республіки без урахування обставин, які існують, суттєво порушує права позивача, оскільки ним виконано всі можливі дії для припинення громадянства Сирійської Арабської Республіки.

При вирішенні даної справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№29979/04), в якому викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "належного урядування".

Так, Європейський суд з прав людини вказав на те, що принцип "належного урядування", зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків (заява №29979/04, пункт 70).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), пункт 73).

Держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу (рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), пункт 74).

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства Сирійської Арабської Республіки, суд зазначає таке.

Згідно з частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано всіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення всіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення всіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, установлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити дії після скасування його адміністративного акта.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16 травня 2019 року у справі №826/17220/17.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, установлені законом.

Вказана правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №208/8402/14-а, від 29 березня 2018 року у справі №816/303/16, від 06 березня 2019 року у справі № 200/11311/18-а, від 16 травня 2019 року у справі №818/600/17 та від 21 листопада 2019 року у справі №344/8720/16-а.

Суд наголошує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже суд повинен відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, прийняти конкретне рішення, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Зважаючи на те, що судом визнано протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо відмови в прийнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства Сирійської Арабської Республіки, то інших варіантів поведінки, окрім як прийняти протилежне рішення, відповідач не має.

Правова позиція викладена в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2022 у справі №520/15266/21.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що належним та дієвим способом захисту прав позивача в межах спірних правовідносин є зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства Сирійської Арабської Республіки.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, з наведених вище підстав.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 247, 250, 255, 295, 297 Кодексом адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул.Римарська, буд.24, м.Харків, 51057, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області щодо відмови в прийнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства Сирійської Арабської Республіки.

Зобов`язати Головне управління державної міграційної служби України в Харківській області () прийняти у ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) декларацію про відмову від громадянства Сирійської Арабської Республіки.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул.Римарська, буд.24, м.Харків, 51057, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) у розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території м.Харків та Харківської області, повний текст рішення складено 10 квітня 2023 року.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО