Справа № 440/2438/23
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2023-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/2438/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/2438/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

10.03.2023 ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУПФ), в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо неврахування до її страхового стажу періоду роботи в районі Крайньої Півночі з 05.08.1986 по 07.07.1991, зобов`язавши при цьому ГУПФ зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в районі Крайньої Півночі з 05.08.1986 по 07.07.1991.

В якості підстави для звернення до суду заявниця вказує на протиправну, як на її думку, поведінку відповідача, що полягає у неналежній оцінці фактичних обставин її трудової діяльності, що призвело до протиправного незарахування до її трудового стажу періоду роботи в районі Крайньої Півночі з 05.08.1986 по 07.07.1991, який відображений у записах трудової книжки.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 14.03.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі із призначенням її до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позов, що надійшов до суду 30.03.2023 (а.с. 31-33), представник ГУПФ просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини того, що між датою наказу про звільнення (22.04.1991) та датою звільнення (07.07.1991), відображеними у трудовій книжці позивача, минув тривалий час (більше двох місяців), що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях. Вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Розгляд справи здійснюється судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

За інформацією відповідача ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФ.

02.01.2023 позивач звернулася до ГУПФ із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 49), до якої позивач додала диплом про навчання, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, свідоцтво про шлюб, трудову книжку.

Заява ОСОБА_1 розглядалася за принципом екстериторіальності головними управліннями Пенсійного фонду України у Львівській та Хмельницькій областях.

Рішенням ГУПФ в Полтавській області від 05.01.2023 №35 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 64-67).

09.01.2023 позивач звернулася до ГУПФ із заявою, в якій просила надати письмове пояснення з приводу причин незарахування до її трудового стажу при нарахуванні пенсії періоду роботи на Півночі в Зирянському розрізобудівному управлінні п/о "Якутвугілля" з 05.08.1986 по 07.07.1991 та декретної відпустки з 22.04.1988 по 07.07.1991, здійснити перерахунок пенсії з урахуванням стажу/декрету (а.с. 36).

Листом від 26.01.2023 ГУПФ надало відповідь, якою повідомило, що заява ОСОБА_1 про призначення пенсії розглядалася за принципом екстериторіальності головними управліннями Пенсійного фонду України у Львівській та Хмельницькій областях. При обчисленні пенсії до уваги взято страховий стаж тривалістю 35 років 4 місяці 7 днів. Водночас, згідно записів трудової книжки до стажу не враховано період роботи в районі Крайньої Півночі з 05.08.1986 по 07.07.1991, оскільки між датою наказу про звільнення (22.04.1991) та датою звільнення (07.07.1991) минув тривалий час (більше двох місяців), що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях. Питання можливості зарахування до страхового стажу періоду догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми вирішується органами Пенсійного фонду відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 11 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. Зазначено, що період догляду за дитиною враховується в страховий стаж лише тоді, коли в особи в цей період немає трудових відносин. Для зарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною до виповнення 3-річного віку після 07.07.1991 необхідно надати свідоцтво про народження дитини та звернутися із відповідною заявою встановленого зразка (а.с. 42).

Вважаючи порушеними свої права внаслідок відмови ГУПФ, яка виявилася у незарахуванні до трудового (страхового) стажу періоду роботи в Зирянському розрізобудівному управлінні п/о "Якутвугілля", Крайня Північ з 05.08.1986 по 07.07.1991, ОСОБА_1 звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних міркувань.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV), який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Оскільки і Закон №1058-IV, і Закон України "Про пенсійне забезпечення" регулюють одні й ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні, за загальним правилом, мають норми Закону №1058-IV, як спеціального акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України Про пенсійне забезпечення" підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання приписами Закону №1058-IV.

Відповідно до ст. 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Приписами статті 24 Закону №1058-IV, крім іншого, визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Статтею 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та інших документів.

У листі-відмові ГУПФ посилався на порушення законодавства при заповненні трудової книжки позивача, а саме - пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 (надалі - Інструкція №58) в тій частині, що записи в трудовій книжці в разі звільнення вносяться у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Разом з тим, станом на момент існування трудових відносин ОСОБА_1 з Зирянським розрізобудівним управлінням п/о "Якутвугілля", Крайня Північ, у 1986 - 1991 роках чинною була Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162.

Аналогічно застосованому відповідачем порядку, пункт 2.3 Інструкції №162 визначав, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно з пунктом 2.26 Інструкції №162, запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Пунктом 2.5 Інструкції №162 передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Так, зі змісту трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с. 57-61) суд з`ясував, що 05.08.1986 позивача прийнято на посаду робітниці 2 розряду Зирянського розрізобудівного управління п/о "Якутвугілля", Крайня Північ згідно з наказом від 05.08.1986 (запис №7), 01.02.1987 переведена комірником складу на цьому ж підприємстві згідно з наказом від 01.02.1987 (запис №8), 07.07.1991 звільнена за власним бажанням ст. 31 КзПП РРФСР згідно з наказом від 22.04.1991 (запис №9).

При цьому очевидним є обставини того, що запис №9 містить неточності в частині дати звільнення, оскільки між датою наказу про звільнення (22.04.1991) та датою звільнення (07.07.1991) минув тривалий час (більше двох місяців), що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

У зв`язку з цим суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань перерахунку пенсії за віком.

З урахуванням наведеного правового регулювання спірних правовідносин та усталеної судової практики, суд формулює висновок по суті спору, відповідно до якого позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення трудової книжки, а отже й не може бути обмежений у праві врахування до трудового (страхового) стажу періодів його роботи.

Трудова книжка позивача містить необхідні, хоча й не повні, записи, які дозволяють підтвердити факт його роботи у спірні періоди, а відтак є достатнім підтвердженням щодо зайнятості останньої за відповідними посадами.

При цьому, за відсутності довідок чи інших відомостей про роботу та звільнення ОСОБА_1 в Зирянському розрізобудівному управлінні п/о "Якутвугілля", Крайня Північ, суд вважає за доцільне вказати, що зарахуванню підлягає період роботи позивача на вказаному підприємстві з 05.08.1986 по 22.04.1991 (дата прийняття наказу про звільнення), а не 07.07.1991 як записано в трудовій книжці та вважає позивач, чим усувається причина спору як така.

Тож вимоги ОСОБА_1 щодо зарахування до трудового (страхового) стажу її роботи в Зирянському розрізобудівному управлінні п/о "Якутвугілля", Крайня Північ аж по 07.07.1991 задоволенню не підлягають.

Натомість позивачу має бути врахований до трудового (страхового) стажу період її роботи в Зирянському розрізобудівному управлінні п/о "Якутвугілля", Крайня Північ з 05.08.1986 по 22.04.1991.

При цьому, суд залишає без задоволення клопотання відповідача про залишення позову без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки із заявою про перерахунок пенсії позивач звернулася вчасно.

За вищевикладених обставин позовні вимоги належить задовольнити частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Факт сплати позивачем судового збору у розмірі 1073,60 грн підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0..1 від 09.03.2023 (а.с. 5).

Зважаючи на обставини часткового задоволення адміністративного позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача половину витрат зі сплати судового збору, тобто 536,80 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до трудового (страхового) стажу періоду роботи в Зирянському розрізобудівному управлінні п/о "Якутвугілля", Крайня Північ з 05.08.1986 по 22.04.1991.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ) зарахувати до трудового (страхового) стажу період роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в Зирянському розрізобудівному управлінні п/о "Якутвугілля", Крайня Північ з 05.08.1986 по 22.04.1991.

В решті вимог - позов залишити без задоволення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ) частину витрат, що пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун