Справа № 280/2157/22
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2023-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

14 квітня 2023 року Справа № 280/2157/22 провадження № ПР/280/2/23 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр.Соборний, буд.166, м.Запоріжжя, 69107),

до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр.Соборний, буд.166, м.Запоріжжя, 69107)

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення компенсації втрати частини доходів,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач 1, ГУ ДФС у Запорізькій області), Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач 2, ГУ ДПС у Запорізькій області), в якому позивач просить суд стягнути з відповідачів на користь позивача компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 5891,70 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 260 460,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що працював на посаді завідуючого сектору протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.12.2018 у справі №808/607/18, крім іншого, зобов`язано Запорізьку об`єднану державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Запорізькій області виплатити позивачу премію за жовтень 2017 року у розмірі 6 800,00 грн. Крім того, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.08.2020 у справі №280/6254/19 стягнуто з ГУ ДФС у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 невиплачену премію за грудень 2017 року у розмірі 7 432,80 грн., невиплачену у жовтні 2017 року надбавку за високі досягнення у розмірі 1 868,40 грн., невиплачену у грудні 2017 року надбавку за високі досягнення у розмірі 1 774,99 грн., невиплачену у жовтні 2017 року матеріальну допомогу у розмірі 7 088,65 грн. Позивач працював на посаді завідуючого сектору протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області до 05.05.2018. Звертає увагу, що у день його звільнення не були виплачені вищезазначені премії, надбавки та матеріальна допомога, а були виплачені набагато пізніше (09.08.2019, 11.11.2020, 29.10.2021), на підставі зазначених судових рішень. Таким чином, відповідачами не дотримано визначених законодавством строків виплати позивачу премій, надбавок, та матеріальної допомоги. Позивач вважає, що має право на стягнення з відповідачів компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 5 891,70 грн., та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 260 460,75 грн. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 14.02.2022 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 18.07.2022 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.12.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 18.07.2022 у справі №280/2157/22 скасовано. Справу №280/2157/22 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 24.01.2023 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 13.02.2023 продовжено позивачу процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 27.02.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

14.03.2023 ГУ ДПС у Запорізькій області подало відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що позивач звернувся до ГУ ДПС у Запорізькій області (код ЄДРПОУ ВП 44118663) безпідставно, адже не мав ніколи трудових відносин з даним органом. В позовній заяві позивач сам вказує на перебуванні на посаді в ГУ ДФС у Запорізькій області та звільнення з цього органу. ГУ ДФС у Запорізькій області є окремим державним органом, що має окремий код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, громадських формувань. ГУ ДФС у Запорізькій області знаходиться в стадії припинення, проте не ліквідоване станом на час подання даного відзиву. Голова комісії з реорганізації ДФС України ОСОБА_2 наказом від 14.09.2022 №17 «Про утворення комісій з реорганізації територіальних органів Державної фіскальної служби України та затвердження їх голів зі змінами», затвердив ОСОБА_3 головою комісії з реорганізації ГУ ДФС у Запорізькій області. Наразі ГУ ДФС у Запорізькій області має комісію з реорганізації та функціонує і далі. ГУ ДПС у Запорізькій області (код ЄДРПОУ ВП 44118663) не має жодного відношення до даної справи. ГУ ДПС у Запорізькій області не правонаступник ГУ ДФС у Запорізькій області в частині повноважень та особового складу підрозділів податкової міліції. Просить у задоволенні позову відмовити.

20.03.2023 ГУ ДФС у Запорізькій області подало відзив на позовну заяву, в якому з посиланням на статті 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) вказує, що законодавець встановлює матеріальну відповідальність роботодавця за несвоєчасний розрахунок при звільненні, саме щодо узгоджених сум, або сум, стосовно яких відсутній спір про їх розмір. У даному випадку на дату звільнення позивача з посади у ГУ ДФС у Запорізькій області 05.05.2018, спірною була лише сума премії за жовтень 2017 року у розмірі 7 800,00 грн. Так, на момент звільнення позивача з посади у ГУ ДФС у Запорізькій області, на розгляді Запорізького окружного адміністративного суду знаходилася справа №280/607/18 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Запорізькій області, що надійшов до суду 19.02.2018. Серед інших позовних вимог, єдиною матеріальною, була вимога зобов`язати відповідача виплатити працівникові суму премії за жовтень 2017 року у сумі 6 800,00 грн. Той факт, що на момент звільнення, позивач був необізнаним про наявність предмету для звернення до суду з іншою матеріальною вимогою до ГУ ДФС у Запорізькій області не спростовує факту відсутності спору щодо розміру належних працівникові сум при звільненні. Тобто між позивачем у цій справі та ГУ ДФС у Запорізькій області, на момент звільнення позивача 05.05.2018 було узгоджено суму розрахунку при звільненні. Звертає увагу, що положення кодексу Законів про працю України не розповсюджуються на атестованих працівників податкової міліції. Просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 10.04.2023 відстрочено сплату судового збору ОСОБА_1 до прийняття судом судового рішення по справі №280/2157/22. Поновлено строк звернення до суду з позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області, Головного управління ДПС у Запорізькій області в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 працював на посаді завідуючого сектором протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області до 05.05.2018.

19.02.2018 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Запорізькій області, Запорізької об`єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області, в якому позивач просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ виконуючого обовязки начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізької області Козаченко Ю.П. від 26.10.2017 №2916 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани щодо завідувача сектору протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління Запорізької обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області підполковнику міліції ОСОБА_1

- визнати незаконним та скасувати наказ Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області від 27 листопад 2017 року №57-ф «Про преміювання працівників податкової міліції за жовтень 2017 року» в частині позбавлення премії за жовтень 2017 року завідувача сектору протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області ОСОБА_1

- зобов`язати Запорізьку об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області виплатити позивачу премію за жовтень 2017 року у розмірі 6800,00 грн.;

- визнати незаконним та скасувати наказ виконуючого обов`язки начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області Козаченко Ю.П. від 20 грудня 2017 року №3518 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.07.2018 по справі №808/607/18 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Запорізькій області, Запорізької об`єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області про визнання незаконними та скасування наказів відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.12.2018 у справі №808/607/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.07.2018 року в адміністративній справі №808/607/18 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Запорізькій області, Запорізької об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області про визнання незаконними та скасування наказів задоволено.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.07.2018 в адміністративній справі №808/607/18 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Запорізькій області, Запорізької об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області про визнання незаконними та скасування наказів скасовано.

Позов ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Запорізькій області, Запорізької об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області про визнання незаконними та скасування наказів задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ виконуючого обов`язки начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізької області Козаченко Ю.П. від 26 жовтня 2017 року №2916 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани щодо завідувача сектору протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління Запорізької обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області підполковнику міліції ОСОБА_1 .

Визнано незаконним та скасовано наказ Запорізької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області від 27 листопад 2017 року №57-ф Про преміювання працівників податкової міліції за жовтень 2017 року в частині позбавлення премії за жовтень 2017 року завідувача сектору протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області ОСОБА_1 .

Зобов`язано Запорізьку об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області виплатити позивачу премію за жовтень 2017 року у розмірі 6800,00 грн.

Визнано незаконним та скасовано наказ виконуючого обов`язки начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області Козаченко Ю.П. від 20.12.2017 №3518 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

На виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 10.12.2018 у справі №808/607/18 відповідач 1 09.08.2019 перерахував позивачу кошти у розмірі 5 474,00 грн., що підтверджується банківською випискою за 09.08.2019.

Крім того, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.08.2020 у справі №280/6254/19, яке набрало законної сили 27.10.2020, позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Запорізькій області про визнання незаконними та скасування наказів, стягнення невиплачених премії, надбавки та матеріальної допомоги - задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано наказ Запорізької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області від 20 грудня 2017 року №67-ф «Про преміювання працівників податкової міліції за грудень 2017 року» в частині позбавлення премії за грудень 2017 року завідувача сектору протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області ОСОБА_1 .

Визнано незаконним та скасовано наказ Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області від 20 грудня 2017 року №65-ф «Про скасування надбавки».

Стягнуто з ГУ ДФС у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 невиплачену премію за грудень 2017 року у розмірі 7 432,80 грн., невиплачену у жовтні 2017 року надбавку за високі досягнення у розмірі 1 868,40 грн., невиплачену у грудні 2017 року надбавку за високі досягнення у розмірі 1 774,99 грн., невиплачену у жовтні 2017 року матеріальну допомогу у розмірі 7 088,65 грн.

На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.08.2020 у справі №280/6254/19 відповідач 11.11.2020 перерахував позивачу кошти у розмірі 11 940,30 грн., та 29.10.2021 перерахував кошти у розмірі 4 221,90 грн., що підтверджується банківськими виписками за 11.11.2020, 29.10.2021.

Вважаючи, що має право на стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі статтею 2 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-III компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі заробітної плати/грошового забезпечення). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не звертався до відповідача із заявою про нарахування та виплату йому компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати складових грошового забезпечення відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядку №159, оскільки доказів протилежного матеріали справи не містять.

При цьому, відповідач не відмовляв позивачу своїм рішенням у виплаті відповідної компенсації.

За змістом статті 7 Закону №2050-ІІІ відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

З огляду на те, що у цій справі позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядку №159, а відповідач не відмовляв позивачу у виплаті відповідної компенсації, тому право позивача ще не було порушено суб`єктом владних повноважень і звернення її до суду з цим позовом є передчасним.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11.12.2020 у справі №200/10820/19 та від 04.05.2022 у справі №200/14472/19-а.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 5 891,70 грн. не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 260 460,75 грн., суд зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже нормами КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд зазначає, що загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми КЗпП України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату військовослужбовцю всіх належних сум при звільненні з військової служби, керуючись метою забезпечення рівності прав у трудових відносинах, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалено постанову від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, в якій сформовано наступний правовий висновок.

Синтаксичний розбір текстуального змісту статті 117 КЗпП України дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини 1 статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Таким чином, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 дійшов висновку, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Обчислення середнього заробітку слід проводити відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 «Про затвердження порядку обчислення середнього заробітної плати» (далі - Порядок №100).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В цій справі позивач звільнений із військової служби 05.05.2018

Остаточний розрахунок з позивачем проведено 29.10.2021.

Отже, час затримки виплати становить 882 робочі дні.

Згідно листа ГУ ДФС у Запорізькій області №13019/10/08/-01-13-36 від 06.11.2019 за останні два місця перед звільненням, а саме за березень 2018 становив 12 355,75 грн., за квітень 2018 року 9 098,00 грн. Кількість днів за вказаний період 61.

Враховуючи вимоги пункту 8 Порядку №100, середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 за березень квітень 2018 року становить 351,70 грн. ((12 355,75 + 9 098,00)/61).

Отже, розмір середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні складає: 351,70 грн. х 882 = 310 199,40 грн.

Разом з цим, суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За обставин цієї справи суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

У цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 51 412,87 грн., з яких: грошове забезпечення (при звільненні) 26 448,03 грн.(51,44 %) та премія за жовтень 2017 року, премія за грудень 2017 року, надбавка за високі досягнення за жовтень 2017 року, надбавка за високі досягнення за грудень 2017 року, матеріальна допомога (невиплачена у жовтні 2017 року) у загальному розмірі 24 964,84 грн. (48,56 %) (6800,00 + 7 432,80 + 1 868,40 + 1 774,99 + 7 088,65 грн).

Як зазначалось вище, обрахована судом першої інстанції відповідно до Порядку №100, сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсації за невикористане речове майно, становить 310 199,40 грн.

Суд, виходячи з принципу пропорційності, вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь 11246,77 гривень як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 150 632,83 грн. (48,56 % від 310 199,40 грн.

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності у подібних правовідносинах викладена в постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19 і підтримана Верховним Судом у постановах від 29.12.2020 у справі №520/11337/18, від 14.07.2021 у справі № 240/12178/20, від 22.07.2021 у справі № 200/5764/20-а, від 11.08.2021 у справі № 821/2093/16, від 23.09.2021 у справі № 340/1405/20, від 21.10.2021 у справі №640/14764/20, від 09.03.2023 по справі №520/899/21.

При цьому, суд зазначає, що оскільки позивач був звільнений з ГУ ДФС у Запорізькій області, то вищезазначена сума підлягає стягненню саме з останнього.

З огляду на вищевикладене, позов у цій частині підлягає задоволенню частково шляхом стягнення з ГУ ДФС у Запорізькій області середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.05.2018 до 29.10.2021 у розмірі 150 632,83 грн.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позову та враховуючи положення частини 2 статті 133 КАС України, суд дійшов висновку про розподіл судових витрат шляхом стягнення судового збору у сумі 1 506,22 грн. в дохід Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління ДФС у Запорізькій області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр.Соборний, буд.166, м.Запоріжжя, 69107), до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр.Соборний, буд.166, м.Запоріжжя, 69107) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення компенсації втрати частини доходів, - задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління ДФС у Запорізькій області середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.05.2018 до 29.10.2021 у розмірі 150 632,83 грн. (сто п`ятдесят тисяч шістсот тридцять дві гривні 83 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1 506,22 грн. (одна тисяча п`ятсот шість гривень 22 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 14.04.2023.

Суддя А.В. Сіпака