Справа № 380/12913/22
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/12913/22 пров. № А/857/662/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року (прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові суддею Москалем Р. М.) у справі № 380/12913/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі також ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Львівській області щодо не проведення перерахунку його пенсії з 01.12.2019 відповідно до довідки № 3589у від 3.11.2021, виготовленої Державної установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області», в розмірі 79 % суми грошового забезпечення, із застосуванням індексації, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області здійснити перерахунок та виплату його пенсії з 01.12.2019 відповідно до довідки № 3589у від 3.11.2021, виготовленої Державної установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області» в розмірі 79 % суми грошового забезпечення, із застосуванням індексації, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо обмеження у нарахуванні та виплаті належної йому пенсії за максимальним розміром;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області перерахувати та виплатити йому пенсію без обмеження максимальним розміром з 01.12.2019 в розмірі 79 % суми грошового забезпечення, із застосуванням індексації, з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII); пенсію призначено в розмірі 79 % від грошового забезпечення. На виконання рішення суду № 380/2955/22 від 15.03.2022 відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача на підставі оновленої довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» № 3589у від 03.11.2021 про розмір грошового забезпечення, в процесі якого протиправно зменшив відсоток грошового забезпечення, що враховується для визначення основного розміру пенсії позивача з 79 % до 70 % та обмежив розмір пенсії десятьма прожитковими мінімумами.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області при здійсненні перерахунку пенсії за вислугу років з 01.12.2019 щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 з 79 % до 70 % сум грошового забезпечення та обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб.

Зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01.12.2019 виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 79 % сум грошового забезпечення, без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб, з урахуванням раніше проведених виплат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржило ГУ ПФУ у Львівській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає те, що перерахунок пенсії здійснено на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 березня 2022 року у справі № 300/2955/22, та норм чинного законодавства, яке передбачає максимальний розмір пенсії.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером МВС України, з 17.10.2006 отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) у розмірі 79 % від його грошового забезпечення.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду № 380/2955/22 від 15.03.2022 ГУ ПФУ у Львівській області здійснило перерахунок пенсії позивача з 01.12.2019 підставі оновленої довідки № 3589у від 03.11.2021. У процесі перерахунку орган ПФУ визначив основний розмір пенсії ОСОБА_1 в розмірі 70 % грошового забезпечення та обмежив розмір пенсійної виплати (підсумок пенсії з надбавками склав 27 491,10 грн) «максимальним розміром», що з 01.09.2022 склала 20 270 грн, з 01.12.2022 - 20 930 грн; орган ПФ провів індексацію пенсії ОСОБА_1 в сумі 3376,10 грн.

ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою від 15.08.2022 про перерахунок пенсії.

ГУ ПФУ у Львівській області листом № 1300-5308-8/76018 від 24.08.2022 повідомило заявника, що рішенням суду справі № 380/2955/22 на ГУ ПФУ у Львівській області не покладено зобов`язань щодо застосування при обчисленні розміру пенсії відсоткового значення основного розміру пенсії 79 % відповідних сум грошового забезпечення, тому відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії заявника. Зазначило, що з 01.01.2018 відповідно до норм частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо зменшення відсоткового розміру пенсії з 79% до 70 % грошового забезпечення при проведенні з 01.12.2019 перерахунку пенсії, та застосованого обмеження пенсії максимальним розміром, протиправними та такими, що порушують його право на належне пенсійне забезпечення, звернувся до суду з метою захисту своїх прав.

Ухвалюючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що зменшення розміру основної пенсії у відсотках є протиправним, позаяк відсоткове значення розміру пенсії, встановлене статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», застосовується до призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених. А також виходив з наявності фактичних та правових підстав для перерахунку пенсії позивачу без обмеження її граничного розміру

Разом з тим суд відмовив у задоволенні вимог позивача щодо перерахунку пенсії з 01.12.2019 з урахуванням індексації, оскільки такі вимоги є безпідставними. При цьому суд враховав, що ГУ ПФУ у Львівській області на виконання рішення суду у справі №380/2955/22 від 15.03.2022 при здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 проводило її індексацію (в сумі 3376,10 грн).

У частині відмови у задоволенні позову рішення суду не оскаржується, а тому не підлягає перегляду в апеляційній інстанції.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції спору в частині задоволених вимог, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною другою статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) визначено, що загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Апеляційний суд встановив те, що позивачу пенсія призначена у розмірі 79 % грошового забезпечення.

Надалі стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» неодноразово була змінена в частині граничного розміру пенсії у відсотковому співвідношенні до розміру грошового забезпечення.

Так, на час виникнення спірних правовідносин вказана вище стаття передбачала, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення.

Проте, апеляційний суд вважає, що застосування відповідачем 70 - відсоткового показника під час перерахунку пенсії позивача є протиправним, як тому, що такий застосовується під час призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених, так і тому, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.

Аналогічна правова позиція висловлена у рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04 лютого 2019 року, ухваленому за результатами розгляду справи № 240/5401/18, яке було залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року.

Тобто, під час перерахунку пенсії позивача відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб» відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка застосовується саме при призначенні пенсії.

Колегія суддів підкреслює, що при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним. Це стосується і випадків перерахунку пенсії на виконання судового рішення, у якому не вказано розміру відсоткового значення пенсії. Пенсійний орган не може його самостійно змінювати і встановлювати відсотковий розмір пенсії від грошового забезпечення відмінний від того, який був при призначенні пенсії.

Отже, відповідач під час перерахунку пенсії позивача на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду № 380/2955/22 від 15.03.2022, у якому не вирішувалося питання про відсотковий розмір пенсії позивача, неправомірно самостійно зменшив відсоток грошового забезпечення, який застосовується при обчисленні розміру пенсії з 79 до 70.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про протиправність дій ГУ ПФУ у Львівській області щодо обмеження розміру пенсії позивача 70 % грошового забезпечення, та необхідність відновлення порушених прав та інтересів позивача шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.12.2019 в розмірі 79 % його грошового забезпечення на підставі поданої довідки.

Що ж стосується обмеження пенсії максимальним розміром, то апеляційний суд зазначає таке.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію 01.10.2011 змінами до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» 09 квітня 1992 року № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI).

Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто на час виникнення спірних правовідносин була колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

При цьому суб`єкт владних повноважень, відмовляючи у перерахунку та виплаті пенсії позивачу без обмеження її максимальним розміром, наголошував у своїх листах - відповідях та в апеляційній скарзі на тому, що положення статті 2 Закону № 3668-VI є чинними та підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у зразковій справі №822/524/18 з посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Тому обмеження відповідачем максимальним розміром пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року в адміністративній справі № 380/12913/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин