Справа № 140/7373/22
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2023-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2023 року ЛуцькСправа № 140/7373/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач 1), ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 , позивач 2) звернулися з позовом до Міністерства оборони України, у якому просять:

1) стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 168 395,50 грн та три проценти річних в розмірі 38 373,50 грн;

2) стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати в розмірі 168 395,50 грн та три проценти річних в розмірі 38 373,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 07 липня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалено рішення у справі №6400/20250/19, яким визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги батьку та матері військовослужбовця Збройних Сил України, викладене у пункті 6 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №105 від 09 серпня 2019 року; зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити передбачену статтею 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю військовослужбовця Збройних Сил України у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті) військовослужбовця Збройних Сил України в рівних частках батьку та матері.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 травня 2022 року, дане рішення залишено без змін.

19 жовтня 2022 року Міністерством оборони України здійснено виплату одноразової грошової допомоги позивачам в розмірі 800 000,00 грн (по 400 тис. грн кожному).

З огляду на це, на думку позивача, термін прострочення, визначається періодом з дня, коли особа набула таке право до дня, що передує проведеній виплаті, зокрема з 09 серпня 2019 року по 18 жовтня 2022 року.

Посилаючись на частину другу статті 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), просив стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми (480 250 (чотириста вісімдесят тисяч двісті п`ятдесят) грн) та інфляційні нарахування за весь час прострочення, з урахуванням сукупного розміру інфляції за період з 16 листопада 2019 р. по 19 жовтня 2022 року.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з тих підстав, що між позивачами і Міністерством оборони України зобов`язальних правовідносин не існувало, угода про призначення одноразової грошової допомоги між ними не укладалася, оскільки дана виплата виплачується тільки на підставі певних документів поданих позивачем, і у разі прийняття відповідного позитивного рішення відповідачем на користь позивача, то в подальшому як наслідок, уповноважений орган зобов`язаний виплатити дану одноразову грошову допомогу. Підставою для прийняття позитивного рішення відповідачем на користь позивача, є відповідний перелік документів, який визначений нормативно-правовими актами. У разі відсутності підстав для призначення одноразової грошової допомоги, то і не має підстав для виплати.

Крім того, зазначає, що законодавець не пов`язує строк прийняття рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги зі строком її виплати.

Також вказує, що до повноважень Міністерства оборони України, як розпорядника бюджетних коштів входить лише прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги та надсилання зазначеного рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею.

Тобто, Міністерство оборони України, у відповідних правовідносинах не є платником, не має повноважень самостійно виплачувати набувачу суми допомоги, і виходячи з обсягу наданих повноважень, відповідає лише за прийняття управлінського рішення щодо призначення допомоги, доведення до платника відповідної інформації та забезпечення йому необхідного бюджетного фінансування для належного здійснення повноважень щодо виплати призначеної допомоги.

З огляду на викладене, визнання в спірних правовідносинах Міноборони як боржника, що прострочив виконання зобов`язання та покладення в зв`язку з цим на нього обов`язку щодо відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми, є безпідставним та таким, що не відповідає вищенаведеним приписам законодавства.

У доповненнях до відзиву на позовну заяву представник Міністерства оборони України додатково вказав, що статтею 2 Закону №1282-ХІІ регулюються питання компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Цією ж статтею вказано, що індексації підлягають грошові доходи громадян, які не мають разового характеру.

Крім цього, статтею 2 Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено види доходів, які мають компенсуватися у разі несвоєчасної їх виплати. До цих доходів не належать доходи громадян які мають разовий характер.

Одноразова грошова допомога виплачується особі згідно статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011 -XII (далі - Закон №2011 -XII) і має разовий характер.

Таким чином, одноразова грошова допомога не підлягає індексації.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні на адресу суду від учасників справи не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 13 квітня 2017 року в період проходження військової служби, внаслідок умисного нанесення іншим військовослужбовцем близько 11 ударів руками й ногами в різні ділянки тіла та в голову загинув ОСОБА_3 , який є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

02 жовтня 2018 року позивачі звернулись до ІНФОРМАЦІЯ_1 (через ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з заявами, в яких просили вирішити питання про призначення та виплату нам одноразової грошової допомоги, відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон) в порядку та на умовах, визначених. Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі з (смерті), - інвалідності і військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року (далі - Порядок). До вказаних заяв були додані усі необхідні документи, передбачені пунктом 10 Порядку.

Згідно протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 09 серпня 2019 року №105, їм відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. Підставою такої відмови зазначено, що на момент смерті син перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Не погодившись із указаним рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва, рішенням якого визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги батьку та матері військовослужбовця Збройних Сил України, викладене у пункті 6 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №105 від 09 серпня 2019 року; зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити передбачену статтею 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю військовослужбовця Збройних Сил України у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті) військовослужбовця Збройних Сил України в рівних частках батьку та матері.

03 травня 2022 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2021 року у справі №6400/20250/19 залишено без змін.

27 липня 2021 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №6400/20250/19 набрало законної сили.

19 жовтня 2022 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва Міністерство оборони України одноразової грошової допомоги в розмірі 800 000,00 грн (по 400 тис. грн кожному).

Відтак, позивач вважає, що Міністерство оборони України прострочило виконання грошового зобов`язання, тому зобов`язане сплатити, а позивач відповідно має право вимагати виконання сплати, проіндексованої суми заборгованості за весь час прострочення (09 серпня 2019 року по 19 жовтня 2022 року) та трьох процентів річних від простроченої суми.

При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 530 Цивільного кодексу України, передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 Цивільного кодексу України, визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За правилами статей 524, 533 - 535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

За загальним правилом, про яке йдеться в частині другій статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, які передбачені статтею 11 Цивільного кодексу України.

Стаття 11 Цивільного кодексу України, між іншим, визначає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Частина друга статті 625 Цивільного кодексу України, передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного кодексу України.

Відтак, приписи розділу І книги 5 Цивільного кодексу України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав, зокрема, з факту виплати одноразової грошової допомоги.

Таке правозастосування узгоджується із правовою позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду висловленою в постанові від 02 вересня 2020 року в справі № 802/1349/17-а.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в пункті 22 постанови від 27 жовтня 2022 року у справі № 280/6352/21, зазначив, що «Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами належними до сплати кредиторові».

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц та Верховним Судом у постановах від 15 липня 2020 року у справі № 335/6976/19, від 2 вересня 2020 року № 802/1349/17-а, та від 16 вересня 2020 року у справі № 335/6979/19.

Разом з тим, у вказаних постановах Верховний Суд вирішував питання про можливість стягнення з Міністерства оборони України трьох процентів річних та інфляційних нарахувань за весь час прострочення, відповідно до приписів частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, як наслідок невчасно виплаченої одноразової грошової допомоги призначеної та нарахованої на виконання судового рішення.

У спірних правовідносинах, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 травня 2021 року у справі №640/20250/19, судом визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яке оформлене протоколом від 09 серпня 2019 року №105, яким відмовлено у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги. Вказане рішення набрало законної сили 27 липня 2022 року, тобто після процедури його апеляційного оскарження. Втім, лише 19 жовтня 2022 року відповідачем здійснено виплату одноразової грошової допомоги позивачу в сумі 800 000,00 грн (по 400 тис. грн кожному). Протягом всього часу, після набрання вказаним рішенням суду законної сили, позивачі мали законне право вимоги до відповідача про виплату йому, визначеної суми грошових коштів, а відповідач кореспондуючий такому праву обов`язок - здійснити виплату належну позивачу суму заборгованості.

Правовідношення, в якому одна сторона (фізична особа) має підтверджене законом право вимоги виплати одноразової грошової допомоги до іншої сторони (суб`єкта владних повноважень), яка, відповідно до вимог закону, має своїм обов`язок здійснити таку виплату, є грошовим зобов`язанням, що виникає з факту виплати (не виплати) одноразової грошової допомоги. Сторони в такому правовідношенні наділяються правами та обов`язками кредитора і боржника.

Отож, визначення правової природи таких виплат, як «грошового зобов`язання», дає підстави для поширення на них положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 8 листопада 2022 р. у справі № 910/21124/20 розкрив зміст частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, зазначивши наступне: «За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові …».

Така правова позиція, є останньою, проте не новою для судової практики. Вперше дана позиція була сформована в постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 квітня 2020 р. у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19).

Таким чином, у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання боржник сплачує в користь кредитора інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних від суми боргу.

Разом з тим, позивач у даній справі вбачає, що періодом, за який підлягає нарахуванню індекс інфляції на основну суму грошового зобов`язання, є час з 09 серпня 2019 року (день прийняття рішення Міністерством оборони України від 09 серпня 2019 року №105, яке в подальшому скасоване) по 19 жовтня 2022 року (день перерахування на картковий рахунок позивачів, визначеної суми грошових коштів, 19 жовтня 2022 року).

Суд не погоджується з даним твердженням, оскільки рішення суду у справі №640/20250/19, яким встановлено протиправність дій відповідача, набрало законної сили 27 липня 2022 року.

Таким чином, до 27 липня 2022 року між позивачами та відповідачем існував спір щодо правомірності рішень і дій суб`єкта владних повноважень, а оскаржене рішення Міністерства оборони України від 09 серпня 2019 року №105 вважається протиправним і скасоване з дня набрання судовим рішенням законної сили (27 липня 2022 року).

Тому, суд вважає, що 28 липня 2022 року (наступний день після набрання рішенням суду законної сили) є днем, з якого підлягають обрахуванню інфляційні нарахування та три проценти річних від простроченої суми.

Щодо обрахунку інфляційних нарахувань, суд зазначає наступне.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», визначено індексацію грошових доходів населення, як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17 липня 2003 року затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27 липня 2007 року. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику «дефляція», то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що «вартість грошей з індексом інфляції за попередній період» є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається послідовність, утворена за певною закономірністю.

У правозастосовній практиці, в тому числі під час подання позовних заяв, частко виникають проблеми під час визначення інфляційних нарахувань від суми заборгованості за весь час прострочення.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.

Під час обрахунку сукупного індексу інфляції вважається, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа, то розрахунок починається з наступного місяця. І за аналогією: якщо погашення заборгованості відбулося з 1 до 15 числа відповідного місяця інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Розрахунок індексації: 800 000,00 грн (сума боргу) х 129,017% (сукупний індекс інфляції з липня 2021 року по жовтень 2022 року) / 100% - 800 000,00 грн (сума боргу) = 232 135,26 грн.

Таким чином, інфляційні нарахування за весь прострочення в даній справі становитимуть 232 135,26 грн.

Щодо обчислення трьох процентів річних від простроченої суми.

Математичною формулою обчислення трьох процентів річних можна відобразити наступним чином:

Z= (((S x 3%) : 100%) x D) : 365, де

Z сума стягнення трьох процентів річних від простроченої суми;

S загальна сума простроченої заборгованості, на яку нараховуються проценти;

D - кількість днів прострочення;

365 кількість днів у році.

За період з 28 липня 2021 року по 31 грудня 2021 року кількість прострочених днів становить 157;

800 000,00 грн х 3% / 365 х 157 = 10 323,29 грн;

За період з 01 січня 2022 року по 18 жовтня 2022 кількість прострочених днів становить 291;

800 000,00 грн х 3% / 366 х 291 = 19 081,97 грн.

Загальна сума 3 % річних становить 29 405,26 грн.

Враховуючи те, що суд не погодився із періодом прострочення, який обрав позивач для стягнення з відповідача, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, виплат (трьох процентів річних та індексу інфляції за весь період прострочення) та те, що кошти зараховувалися кожному з позивачів окремо, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 116 067,63 грн та 3% річних в розмірі 14 702,63 грн та на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати в розмірі 116 067,63 грн та 3% річних в розмірі 14 702,63 грн.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 116 067 (сто шістнадцять тисяч шістдесят сім) гривень 63 копійки та 3% річних в розмірі 14 702 (чотирнадцять тисяч сімсот дві) гривні 63 копійки.

Стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати в розмірі 116 067 (сто шістнадцять тисяч шістдесят сім) гривень 63 копійки та 3% річних в розмірі 14 702 (чотирнадцять тисяч сімсот дві) гривні 63 копійки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивачі:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідач: Міністерство оборони України (03168, місто Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ідентифікаційний код юридичної особи 00034022).

Суддя Ф.А. Волдінер