Справа № 320/11068/22
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2023-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 квітня 2023 року № 320/11068/22
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) з вимогою визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року відкрито провадження у справі; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; витребувано докази, необхідні для розгляду справи.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він був зарахований студентом денної форми навчання в іноземному вищому навчальному закладі, у зв`язку з чим ІНФОРМАЦІЯ_2 надав йому відстрочку від призову на військову службу.

Позивач доводить, що особи, звільнені від призову на військову службу, мають право на перетин державного кордону під час воєнного стану.

Водночас при спробі залишити територію України відповідач відмовив позивачеві у перетині державного кордону.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позов зазначив, що у разі введення на території України воєнного стану право на перетин державного кордону з числа військовозобов`язаних мають особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, крім осіб, яким відстрочка від призову надана на умовах, передбачених абзацами другим - восьмим частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідач доводить, що особи, які здобувають вищу освіту, підпадають під ознаки, передбачені абзацом другим частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з чим хоча і звільнені від призову на військову службу, права на перетин державного кордону не мають.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_2 (а.с. 20-23).

29 січня 2015 року ОСОБА_1 взято на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_4 , а з 31 липня 2018 року позивач перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі ІНФОРМАЦІЯ_6 ), що підтверджується посвідченням про приписку до призовної дільниці (а.с. 27).

02 серпня 2022 року позивач був прийнятий на навчання до Університету Вістула (Vistula University) за програмою підготовки магістрів з комп`ютерної техніки на осінній семестр 2022/23 років, що підтверджується довідкою про зарахування іноземця на стаціонарне навчання від 10 серпня 2022 року (а.с. 30-31), листом від 10 серпня 2022 року (а.с. 32-33), листом про прийняття від 10 серпня 2022 року (а.с. 34-35) та договором щодо розміру та умов стягнення оплати, пов`язаної з навчанням, від 02 серпня 2022 року (а.с. 37-52).

27 вересня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_6 видав позивачеві довідку №43 «Для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти», відповідно до якої позивач має право на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Цією ж довідкою ІНФОРМАЦІЯ_6 засвідчив, що він не має заперечень щодо виїзду ОСОБА_1 з України у встановленому законом порядку (а.с 28).

23 жовтня 2022 року позивач намагався перетнути кордон України в міжнародному автомобільному пункті пропуску «Краківець».

Для перетину державного кордону України позивачем уповноваженій службовій особі підрозділу охорони державного кордону надано такі документи:

1) польську студентську візу №102943609 (а.с. 26);

2) міжнародне посвідчення студента (ISIC) (а.с. 53);

3) посвідчення про приписку до призовної дільниці (а.с. 27);

4) довідку ІНФОРМАЦІЯ_7 №43 від 27 вересня 2022 року (а.с 28);

5) довідку про зарахування іноземця на стаціонарне навчання від 10 серпня 2022 року (а.с. 30-31);

6) лист про прийняття від 10 серпня 2022 року (а.с. 34-35);

7) договір щодо розміру та умов стягнення оплати, пов`язаної з навчанням від 02 серпня 2022 року (а.с. 37-52);

8) квитанцію про оплату освітніх послуг від 09 вересня 2022 року (а.с. 55).

Рішенням від 23 жовтня 2022 року відповідач відмовив позивачеві у «перетинанні державного кордону на виїзд з України» (а.с. 29).

Мотивуючи це рішення, відповідач зазначив, що відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану в Україні», Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, право позивача на виїзд з України тимчасово обмежно і позивач не надав документів, які б давали йому підстави для виїзду за кордон.

Не погоджуючись з указаним рішенням, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Право вільно залишати територію України передбачено статтею 33 Конституції України, частиною першою якої встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Отже, гарантоване статтею 33 Конституції України право вільно залишати територію України належить до категорії прав, що можуть бути обмежені в умовах воєнного стану.

Воєнний стан на усій території України введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX.

Зазначеним Указом воєнний стан уведено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, однак в подальшому цей строк продовжувався з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента України №133/2022 від 14 березня 2022 року, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб Указом Президента України №259/2022 від 18 квітня 2022 року, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб Указом Президента України №341/2022 від 17 травня 2022 року, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента України №573/2022 від 12 серпня 2022 року, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента України №757/2022 від 07 листопада 2022 року та з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента України №58/2022 від 06 лютого 2023 року.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року №389-VIII (далі Закон №389-VIII).

Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону №389-VIII).

Згідно з частиною першою статті 2 Закону №389-VIII правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.

Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, офіційно оприлюднюється разом із законом щодо затвердження такого указу Президента України та набирає чинності одночасно з набранням чинності таким законом (частина шоста статті 5 Закону №389-VIII).

В указі Президента України про введення воєнного стану серед іншого зазначаються вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 5 Закону №389-VIII).

Так, пунктом 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 передбачено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Отже, на період дії правового режиму воєнного стану, уведеного у зв`язку зі вторгненням Росії, передбачено можливість обмеження у тому числі встановленого статтею 33 Конституції України права вільно залишати територію України.

Вдаючись до більш детального висвітлення підстав та процедури обмеження права окремих категорій фізичних осіб вільно перетинати державний кордон та залишати територію України, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 8 Закону №389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Пунктом 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 зобов`язано військове командування (Генеральний штаб Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_8 , командування видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управління оперативних командувань, командирів військових з`єднань, частини Збройних Сил України, Державну прикордонну службу України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національну гвардію України, Службу безпеки України, Службу зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Системний аналіз процитованих норм Закону №389-VIII у взаємозв`язку з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 дає підстави для таких висновків.

Первинним легітимним джерелом обмежень прав та свобод людини і громадянина в період дії воєнного стану є Конституція України та Указ Президента України про введення воєнного стану. Водночас, приймаючи відповідний Указ та визначаючи зміст та обсяг прав які підлягають обмеженню, Президент України керується метою запровадити та здійснити необхідні заходи спрямовані у першу чергу на забезпечення оборони Держави. При встановленні обмежень Президент України враховує норми статті 64 Конституції України, якими передбачено перелік прав та свобод, що не підлягають обмеженню.

Беручи до уваги мету, заради досягнення якої Президентом ухвалюється Указ про введення воєнного стану та обставини, у яких таке рішення приймається, очевидним є те, що ані указом, ані законом про його затвердження неможливо унормувати механізми та процедури реалізації обмежень усіх прав, перелік яких зазначений в указі про введення воєнного стану.

Тому в подальшому військове командування, до структури якого віднесено у тому числі Державну прикордонну службу України, разом із органами державної виконавчої влади, найвищим у системі яких є Кабінет Міністрів України, наділені Законом №389-VIII повноваженнями запроваджувати та здійснювати у межах тимчасових обмежень конституційних прав та свобод людини і громадянина, передбачених указом Президента України, механізм реалізації обмежень, у тому числі обмежень щодо виїзду громадян України за межі території Держави та перетину державного кордону.

В контексті викладеного суд зазначає, що порядок перетинання громадянами України державного кордону унормовано Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (далі Правила №57).

З метою врегулювання особливостей, винятків та обмежень у реалізації прав громадян України на виїзд за межі території України, а із цим і прав на перетин державного кордону, після введення на усій території України воєнного стану, Кабінетом Міністрів України неодноразово вносилися зміни до Правил №57.

З поміж інших змін, які підлягають застосуванню в умовах воєнного стану, Правила №57 доповнено пунктами 2-1 2-6.

Зокрема, пунктами 2-1 та 2-2 Правил №57 передбачено категорії осіб, що мають право перетинати державний кордон під час дії на території України воєнного або надзвичайного стану, а також умови і порядок реалізації цього права.

Суд зазначає, що військовозобов`язані здобувачі вищої освіти у вказаному переліку відсутні.

Питання виїзду осіб, інших осіб, не зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 Правил №57, врегульовано також пунктом 2.6 Правил №57.

Так, пунктом 2.6 Правил №57 у первинній редакції (згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2022 року №383) передбачено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2022 року №399 пункт 2-6 доповнено реченням такого змісту: «Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Отже, відповідно до положень п. 2.6 Правил № 57 право на перетин державного кордону під час воєнного стану мають військовозобов`язані, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, за виключенням військовозобов`язаних, що перелічені у в абзацах другому восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно з абзацом другим частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (далі Закон №3543-XII) призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

Аналіз пункту 2-6 Правил №57 у взаємозв`язку зі статтею 23 Закону №3543-XII дає підстави для висновку, що під час дії воєнного стану не усім категоріям осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, надано право на перетин державного кордону у режимі виїзду.

Здобувачам вищої освіти хоча і гарантовано право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, однак права на перетин державного кордону у режимі виїзду в умовах дії на території України воєнного стану такі особи не мають.

Як встановлено судом, позивач при спробі перетину державного кордону посилався на те, що він є здобувачем вищої освіти, має право на відстрочку від призову на військову службу та прямує для навчання за денною формою до іноземного вищого навчального закладу Університету Вістула ( ОСОБА_2 ).

Беручи до уваги, що здобувачі вищої освіти не є особами, на яких поширюється дія пункту 2-6 Правил №57, суд дійшов висновку, що відповідач обґрунтовано відмовив позивачеві у перетині державного кордону.

Суд зазначає, що застосування встановлених нормами законодавства обмежень у перетині державного кордону для виїзду за межі України були (мали бути) прогнозованими для позивача. Позивач мав можливість (повинен був) передбачити, тією мірою, якою це було обґрунтовано обставинами, наслідки цих обмежень ще на момент вступу для навчання до Університету Вістула ( ОСОБА_2 ).

Так, застереження про те, що особи, визначені в абзацах другому восьмому частини третьої статті 23 Закону №3543-XII не відносяться до категорій осіб, яким надано право на перетин кордону в умовах воєнного стану, були запроваджені постановою Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2022 року №399, яка набрала чинності 02 квітня 2022 року, тоді як контракт на навчання в Університеті Вістула (Vistula University) позивач уклав 02 серпня 2022 року.

Отже, на момент укладення контракту на навчання позивач повинен був знати про встановлені в Україні правила перетину кордону та визначати свою поведінку із їх урахуванням. Ці правила відповідали вимозі «передбачуваності», адже особисто чи звернувшись за відповідною юридичною консультацією позивач міг оцінити, що попри його вступ на навчання він не зможе виїхати за межі території України в умовах дії воєнного стану.

Аргументи позивача про те, що відстрочку від призову він отримав на умовах частини 9 статті 17 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» суті спірних правовідносин не змінює і не спростовує правильності висновків відповідача про відсутність у позивача права на залишення території України.

Суд зазначає, що обмеження, пов`язані з виїздом за кордон, запроваджені у зв`язку з уведенням воєнного стану, оголошенням мобілізації та призовом громадян на військову службу.

Пункт 2.6 Правил № 57 дозволяє перетинати державний кордон під час воєнного стану окремим категоріям військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації (мають відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації), визначено у статті 23 Закону №3543-XII.

Таким чином, для цілей визначення того, чи має особа право на перетин кордон під час дії військового стану має значення чи є особа звільненою від призову (такою, що має відстрочку від призову) під час мобілізації у розумінні статті 23 Закону №3543-XII.

Стаття 17 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок», на яку посилається позивач, визначає випадки відстрочки від призову на строкову військову службу.

Наявність/відсутність в особи відстрочки від призову на строкову військову службу не є тією обставиною, що підлягає доказуванню у спорі, який стосується права перетину кордону відповідно до пункту 2.6 Правил № 57.

Таким чином суд зазначає, що оскаржуване рішення «Про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку» від 23 жовтня 2022 року є правомірним і скасуванню не підлягає.

При ухваленні цього рішення відповідачем враховано статус позивача, правовий режим введеного в Україні воєнного стану та правильно застосовано приписи Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану в Україні», Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

На виконання цих вимог відповідачем доведено належними та допустимими доказами правомірність прийнятого рішення.

У той же час позивачем не було доведено суду обґрунтованості позовних вимог, а також не спростовано доводів відповідача.

З огляду на зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Беручи до уваги результат розгляду справи підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст судового рішення складено 13.04.2023.

Суддя Кушнова А.О.