Справа № 500/4267/22
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4267/22

13 квітня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Скориківської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до Скориківської сільської ради (надалі, відповідач), в якому просили визнати протиправним та скасувати рішення Скориківської сільської ради від 10.02.2022 №1076, зобов`язати Скориківську сільську раду прийняти рішення про безоплатну передачу у власність земельних ділянок, згідно поданих клопотань, та надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо їх відведення.

Позов обґрунтований тим, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачам у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а, відповідно, порушено права позивачів, які підлягають відновленню в судовому порядку шляхом визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання відповідача безоплатно передати позивачам у власність земельні ділянки та надати дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо їх відведення. Вважають, що в оскаржуваному рішенні не зазначено жодної підстави відмови у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення ділянки передбаченої частиною сьомою ст. 118 Земельного кодексу України.

Ухвалою від 30 листопада 2022 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачам строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом 1) подання ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 доказів сплати судового збору в розмірі 992,40 грн кожним; 2) подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

Позивачем ОСОБА_1 усунено недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Ухвалою суду від 18.01.2023 позовну заяву в частині позовних вимог, заявлених ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 повернено позивачам.

Ухвалою суду від 18.01.2023 постановлено визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити позивачу ОСОБА_1 строк звернення до суду; відмовити у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження; прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Даною ухвалою суду відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Вказана ухвала суду була направлена в електронний кабінет відповідача, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 19.01.2023, однак у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не надходило.

Частиною шостою ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 20.03.2023 постановлено продовжити розгляд адміністративної справи №500/4267/22 на один місяць; розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначити у справі судове засідання на 30.03.2023 року о 10:00 год.

Також, даною ухвалою суду постановлено витребувати у Скориківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області докази, які стали підставою для прийняття Рішення Скориківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №1076 від 10.02.2022 щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га із земель комунальної власності, зокрема те, що бажана земельна ділянка знаходитися в постійному користуванні іншої особи; вищезазначену інформацію надати суду до 28.03.2023.

Вказана інформація на адресу суду не надходила.

Крім цього, як слідує з листа Скориківської сільської ради від 28.03.2023 №210, Скориківська сільська рада направила на адресу суду запит щодо можливості ознайомлення з матеріалами даної справи, оскільки такі не надходили на адресу відповідача, та 27.03.2023 Скориківська сільська рада отримали копію позовної заяви з додатками.

30.03.2023 у відкритому судовому засіданні розгляд справи відкладено до 13.04.2023 о 11:30 год у зв`язку із поданням представником відповідача клопотання про відкладення розгляду справи.

13.04.2023 у відкрите судове засідання ОСОБА_1 не прибув, подав письмову заяву, в якій просив розглянути справу в порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник відповідача у відкрите судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, причин неприбуття суду не повідомив.

Пунктом 1 частини третьої ст. 205 КАС України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд зазначає, що про дату, час та місце судового засідання 13.04.2023 о 11:30 год відповідача повідомлено 30.03.2023 шляхом надіслання повістки про виклик до суду в адміністративній справі в електронний кабінет відповідача (довідка про доставку електронного листа від 30.03.2023).

Відтак, суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлено, що 27.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до Скориківської сільської ради із клопотанням в порядку частини шостої ст. 118 Земельного кодексу України, в якому просив безоплатно передати йому у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення із земель комунальної власності, орієнтовною площею 2,0 га, яка, згідно даних Публічної кадастрової карти України, розташована між земельними ділянками під кадастровими номерами :03:001:0028 та :03:001:0033, та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки.

До вказаної заяви позивачем додані графічні матеріали, на яких зазначено місце розташування земельної ділянки на 1 аркуші.

Після цього, Рішенням Скориківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області (восьме скликання дев`ята сесія) №1076 від 10.02.2022 "Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства", серед інших, ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га із земель комунальної власності з таких підстав: бажана до відведення земельна ділянка знаходиться в постійному користуванні. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування ними в порядку, визначеному законом (частина п`ята ст.116 Земельного кодексу України).

Крім цього, 02.06.2022 позивачем подано до відповідача клопотання, в якому позивач просив надати завірені належним чином копії документів, підтверджуючих факт перебування зазначених у клопотаннях земельних ділянок у постійному користуванні та надати інформацію про набувача права постійного користування, який підпадає під критерії, визначені частиною другою ст. 92 Земельного кодексу України (із зазначенням ідентифікуючих даних такого набувача).

Однак відповідь на таке клопотання в матеріалах справи відсутня.

Не погоджуючись із рішенням відповідача №1076 від 10.02.2022, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що у відповідності до положень частини другої ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Згідно з частиною з частиною першою ст. 116 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III (далі ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

У відповідності до частини першої ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною шостою ст. 118 ЗК України слідує, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні, до якого додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Приписами абзацу 1 частини сьомої ст. 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

При цьому частиною сьомою ст. 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі надання органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування відмови особі у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою обов`язковим є зазначення конкретної підстави для такої відмови, що визначені у частині сьомій ст. 118 ЗК України.

Таким чином, суд вважає, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України.

Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого питання.

Відповідно до вимог частини другої ст. 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

У спірному випадку, рішенням відповідача №1076 від 10.02.2022 відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га із земель комунальної власності з таких підстав: бажана до відведення земельна ділянка знаходиться в постійному користуванні.

При цьому, суд вважає, що така підстава не визначена частиною сьомою ст. 118 ЗК України.

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем не надано ні позивачу у відповідь на клопотання від 02.06.2022, ні суду, а також доказів такого судом не здобуто.

Суд звертає увагу, що дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність чи користування. Передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до ст. 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок.

При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Таку правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року у справі №815/5987/14 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17, від 22 лютого 2019 року у справі № 813/1631/14.

Як слідує з приписів статті 79-1 ЗК України метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Отже, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому, не суттєво за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками.

Під час розробки проекту, серед іншого, визначаються (узгоджуються) її межі та з`ясовується наявність правових та фактичних перешкод для надання її у власність, зокрема спірність прав щодо ділянки. Ці обставини повинні враховуватися органом, що розпоряджається землями, під час затвердження проекту та надання земельної ділянки у власність, а не на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Надання дозволу на розробку проекту відведення не свідчить, що проект радою буде затверджено. Якщо буде виявлено обставини, які є підставами для відмови у затвердженні проекту землеустрою за законом, рада може відмовити у цьому.

Отже, на переконання суду, вказана відповідачем підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, зазначена в оскаржуваному рішенні, не визначена у частині ст. 118 ЗК України.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб факт порушення був обґрунтованим. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог, визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття рішення вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (стаття 244 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи вищезазначене, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Відтак, з урахуванням наведеного вище, оскаржене у даній справі рішення підлягає частковому скасуванню щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га із земель комунальної власності.

При цьому, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача на черговому засіданні сесії сільської ради прийняти рішення про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, згідно його клопотання від 27.10.2021.

Згідно з частиною першою ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вище, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає до часткового задоволення.

Сплачений судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача в порядку, визначеному частиною третьою ст. 139 КАС України.

Відповідно до частини 6 статті 246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду також зазначаються порядок і строк виконання судового рішення, надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

Суд враховує, що Указом Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", що затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, по всій території України з 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб введено воєнний стан. Таке рішення ухвалено у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України. При цьому в подальшому воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався. Так, Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 06.02.2023 №58/2023, що затверджений Законом України від 07.02.2023 № 2915-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб.

Відтак, наразі в Україні продовжує діяти воєнний стан.

Законом України від 24.03.2022 № 2145-XI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану", який набрав чинності 07.04.2022, внесені зміни до ЗК України.

Так, вказаним законом розділ X "Перехідні положення" ЗК України доповнено пунктом 27, згідно з яким під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється (пп. 5).

Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на безоплатну передачу земельних ділянок у власність. Відповідно до ч. 6 ст. 246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду також вказується про порядок і строк виконання рішення, надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

Питання щодо відстрочення і розстрочення виконання судового рішення врегульовано статтею 378 КАС України.

Частиною 3 цієї статті визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з частиною четвертою ст. 378 КАС України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує, зокрема, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Враховуючи зазначене, суд констатує існування обставин, що унеможливлюють виконання відповідачем рішення суду в зобов`язальній частині, а тому виконання судового рішення в цій частині слід відстрочити до припинення (скасування) воєнного стану.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Скориківської сільської ради Тернопільського району Тернопільській області №1076 від 10.02.2022 "Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства" в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га із земель комунальної власності.

Зобов`язати Скориківську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га із земель комунальної власності, згідно клопотання від 27.10.2021.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Скориківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області на користь ОСОБА_1 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Відстрочити виконання рішення суду у зобов`язальній частині до припинення (скасування) воєнного стану в Україні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 13 квітня 2023 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Скориківська сільська рада (місцезнаходження: вул. Б.Хмельницького, 1 Б, с. Скорики, Тернопільський район, Тернопільська область,47814 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.