Справа № 200/1202/22
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року справа №200/1202/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г.,

секретар судового засідання Усенко Т.І.,

за участю: представника відповідача Профатила О.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2022 року у справі № 200/1202/22 (головуючий І інстанції Лазарєв В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Донецької обласної прокуратури (далі відповідач), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Донецької обласної прокуратури щодо затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.07.2021 року про поновлення на посаді; 2) стягнути середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді за період з 07.07.2021 року по 09.01.2022 року (128 робочих днів) у розмірі 96300,80 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27.09.2022 року позов задоволено: визнано протиправною бездіяльність Донецької обласної прокуратури щодо несвоєчасного виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 7 липня 2021 року у справі №200/9042/20-а, допущеного до негайного виконання у частині поновлення позивача на посаді з 16 жовтня 2020 року; стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 7 липня 2021 року у справі № 200/9042/20-а, допущеного до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Донецької області з 16 жовтня 2020 року, за період з 7 липня 2021 року по 9 січня 2022 року включно, в сумі 96300,80 грн., з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Відповідачем подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, порушення норм матеріального, процесуального права. Апелянт зазначив, що у даному випадку вини роботодавця у затримці не було. Затримка у поновленні на роботі відбулася через те, що суд першої інстанції неправильно визначив посаду, на якій позивач підлягав поновленню. Суд першої інстанції вирішив, що позивач підлягав поновленню на рівнозначній посаді, хоча на вказаній посаді та у Донецькій обласній прокуратурі він ніколи не працював, а для обіймання у ній посаді він мав би успішно пройти атестацію. Суд апеляційної інстанції змінив рішення суду першої інстанції та правильно поновив позивача на посаді прокурора, яку він займав на час звільнення. Після винесення апеляційним судом рішення про поновлення на належній посаді та отримання виконавчого листа прокуратурою винесено наказ про поновлення на належній посаді. Таким чином, з моменту винесення рішення судом першої інстанції 07.07.2020 року у справі № 200/9042/20-а до моменту винесення рішення судом апеляційної інстанції 25.11.2021 року об`єктивної можливості поновлення позивача на посаді не існувало. Відповідачем виконано рішенням суду у справі № 200/9042/20-а про поновлення на посаді позивача у строк, коли це стало фактично можливим. Порушень вимог статті 236 КЗпП України в діях відповідача не вбачається, отже відсутні підстави для виплати позивачу середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення на роботі.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення, виходячи з наступного.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07.07.2021 року у справі №200/9042/20-а позовні вимоги ОСОБА_1 до Дев`ятої кадрової комісії, Офісу Генерального прокурора, Донецької обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено частково, зокрема, визнано протиправним та скасовано наказ в.о. керівника Донецької обласної прокуратури від 12.10.2020 №1377-к про звільнення позивача з посади прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді Прокуратури Донецької області з 15.10.2020 року; поновлено позивача з 16.10.2020 року на рівнозначній посаді прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді Прокуратури Донецької області в Прокуратурі Донецької області; допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді.

Постановою суду апеляційної інстанції від 25.11.2021 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 7 липня 2021 року у справі № 200/9042/20-а - змінено. В абзаці четвертому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 р. у справі № 200/9042/20-а виключено слова «рівнозначній». В іншій частині рішення суду - залишено без змін (а.с. 18-25).

Наказом Донецької обласної прокуратури № 39-к від 10.01.2022 року скасовано наказ Донецької обласної прокуратури №1377-к від 12.10.2020 року про звільнення позивача з посади прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Донецької області. Поновлено позивача на посаді прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Донецької області з 15.10.2020 року. Підстава: заява позивача, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 7 липня 2021 року у справі № 200/9042/20-а, постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 25.11.2021 року у справі № 200/9042/20-а, виконавчий лист (а.с. 27).

За ч.ч. 1, 2, 7 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно ч. 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За п. 3 ч. 1 статті 371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Згідно ч. 2 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

За ст. 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, судові рішення про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним із дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Негайним виконанням судового рішення є його виконання не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу оголошення рішення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадянина.

Згідно ч. 2 ст. 65 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Отже, за ст. 236 КЗпП проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Судом враховано правову позицію Верховного Суду в постановах від 19.12.2019 року у справі № 2а-7683/12/1370, від 30.01.2019 року у справі 808/1271/18.

Відповідачем 1 рішення суду у справі № 200/10462/20 виконано 27 травня 2021 року прийняттям наказу № 181-р про поновлення позивача, тому позивач відповідно до статті 236 КЗпП має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 10.02.2021 року по 27.05.2021 року.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України Про оплату праці за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати , затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).

Згідно абз. 3 пункту 2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

За п. 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункт 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункт 8 Порядку).

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.07.2021 року у справі №200/9042/20-а виконано наказом № 39-к від 10.01.2022 року про поновлення позивача на попередній посаді.

Отже, відповідач допустив затримку виконання рішення суду, що тягне за собою обов`язок роботодавця виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки.

У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України суд врахував правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.12.2020 року у справі № 807/2434/15.

Суд відхиляє доводи відповідача в якості підстави невиконання рішення суду про те, що позивач звертався до відповідача із відповідними заявами, оскільки норми КЗпП України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, у разі якщо працівник не вчинив додаткових дій, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Суд вважає, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно виконується не з часу набуття ним законної сили (як це передбачено для переважної більшості судових рішень), а негайно з часу його проголошення (постановлення).

Аналогічна правова позиція визначена Верховним Судом в постановах від 09.02.2018 року у справі №П/811/218/14, від 16.02.2018 року у справі №807/2713/13-а.

Щодо доводу апеляційної скарги про неможливість виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді до винесення рішення апеляційним судом, то це не є передбаченою діяючим законодавством підставою для звільнення відповідача від відповідальності за затримку виконання рішення суду в цій частині.

Згідно довідки про середньомісячну заробітну плату від 27.10.2021 року №21-85-89 останніми 2 календарними місяцями, які передували звільненню позивача є серпень та вересень 2020 року. Середньоденна заробітна плата позивача на момент звільнення складає 752,35 грн. (а.с. 30).

Судом першої інстанції розраховано середній заробіток за час затримки викнання рішеня суду наступним чином. Кількість робочих днів за період з 7 липня 2021 року по 9 січня 2022 року складає 128 днів відповідно: липень 2021 року - 18 робочих днів, серпень 2021 року - 21 робочий день, вересень 2021 року - 22 робочих днів, жовтень 2021 року - 20 робочих днів, листопад 2021 року - 22 робочих дні, грудень 2021 року - 22 робочих дні, січень 2022 року 3 робочих дні. Таким чином, відповідач має виплатити позивачу середній заробіток за 128 робочих днів в сумі 96300,80 грн. (128х752,35).

Зазначений розрахунок суду відповдічаем не оскаржено.

Враховуючи встановлені обставини, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності Донецької обласної прокуратури щодо несвоєчасного виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 7 липня 2021 року у справі №200/9042/20-а, допущеного до негайного виконання у частині поновлення позивача на посаді з 16 жовтня 2020 року; стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 7 липня 2021 року у справі № 200/9042/20-а, допущеного до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Донецької області з 16 жовтня 2020 року, за період з 7 липня 2021 року по 9 січня 2022 року включно, в сумі 96300,80 грн., з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2022 року у справі № 200/1202/22 за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 12 квітня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв