Справа № 160/2639/23
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2023 року Справа № 160/2639/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу №160/2639/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа: Державний реєстратор відділу формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг Чуб Інна Володимирівна про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії,-
13.02.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа: Державний реєстратор відділу формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг Чуб Інна Володимирівна, в якому просить:
Ухвалою суду від 14.02.2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Ухвалою суду від 14.02.2023 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
- звернення позивача до відповідача із заявою щодо зміни реєстрації місця проживання її малолітніх дітей ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) із долученими до неї додатками;
- рішення/лист відмову Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради ОСОБА_1 щодо зміни реєстрації місця проживання її малолітніх дітей ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 . Та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 );
- відомості/інформацію щодо підстав відмови позивачу щодо зміни реєстрації місця проживання її малолітніх дітей ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та інші докази щодо суті спору.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 14.04.2023 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтуванням позовних вимог позивач вказала, що відповідач протиправно відмовив в реєстрації місця проживання її малолітніх дітей за місцем проживання позивача, що порушує права та законні інтереси позивача та її малолітніх дітей, обмежує реалізацію прав, гарантованих Конституцією та законами України.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Ухвалою суду від 14.02.2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Цією ж ухвалою суду від 14.02.2023 року, відповідачу було запропоновано надати відзив на позовну заяву позивача по справі №160/2639/23.
Відповідачем отримано вказану вище ухвалу суду, що також підтверджується матеріалами справи.
Станом на 14.04.2023 року відзив суду надано не було.
Згідно із ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно положень ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач є належно повідомленим про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
ІV. ПОЯСНЕННЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ
Ухвалою суду від 14.02.2023 року відкрито провадження у адміністративній справі №160/2639/23 та призначено її розгляд по суті за правилами спрощеного позовного провадження в порядку положень ст. 262 КАС України.
Також, цією ухвалою суду від 14.02.2023 року, третій особі було запропоновано надати пояснення по справі.
Станом на 14.04. року від третьої особи письмові пояснення по справі не надали, хоча третя особа повідомлялася судом належним чином згідно з положень КАС України, що також підтверджується матеріалами справи.
V. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є матір`ю двох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .
Згідно матеріалів справи, після розірвання шлюбу, діти залишилися проживати із позивачем.
13 жовтня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали між собою Договір між батьками про надання утримання на дітей (сплату аліментів), що посвідчили нотаріально, зареєстрований в реєстрі за № 990.
Цим договором сторони визначили місце проживання дітей раз з матір`ю та розмір аліментів.
У п.2 Договору зазначено: "Батьки досягли згоди і підписання цього Договору засвідчують своє волевиявлення щодо того, що після розірвання шлюбу між ними - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які на момент підписання цього Договору є малолітніми дітьми будуть проживати з Матір`ю../'.
Під час шлюбу малолітні діти та позивач були зареєстровані у житлі за адресою: АДРЕСА_1 , що належало на праві власності батьку дітей, що підтверджується Довідкою № 5670 про склад сім`ї.
Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов від 24.12.2022 року після розірвання шлюбу позивач та малолітні діти виїхати з квартири в якій вони і зареєстровані та фактично там не проживають вже понад три роки.
Як вказує у позові позивач, у зв`язку з придбанням власного житла та переїзду до нього у неї виникла об`єктивна необхідність зареєструвати себе та дітей у власній квартирі за адресою АДРЕСА_2 .
Право власності на квартиру підтверджується - Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №306443457.
У січні 2023 року позивач звернулась до відповідача із заявою та відповідним пакетом документів про зміну місця реєстрації дітей.
Однак, відповідачем було відмовлено позивачу у реєстрації місця проживання (перебування) через ненадання позивачем необхідних документів або інформації, а саме: зокрема письмової згоди другого з батьків, що суперечить Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України.
Про відмову зроблено запис за заяві про реєстрацію місця проживання малолітніх дітей.
Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, зазначила, що на її думку, така відмова відповідача є необґрунтованою та незаконною, оскільки нею були надані всі необхідні документи відповідно до Закону.
Окрім того вказує, що оскільки діти проживають з матір`ю, то і позивач не може змінити своє місце реєстрації, щоб уникнути ситуації, коли діти зареєстровані окремо від неї.
Таким чином, не погоджуючись з відмовою у реєстрації малолітніх дитиней позивач звертається до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
VІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
У відповідності до ч.1 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч.4 ст.29 ЦК України).
Як визначено частиною 1 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження визначені Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Так, в ст. 6 вказаного закону встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник).
Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг):
документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження;
квитанцію про сплату адміністративного збору;
документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;
військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
У разі подання заяви представником особи додатково подаються:
документ, що посвідчує особу представника;
документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).
Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.
Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207 (надалі - Правила № 207), також передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
Орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо, зокрема, особа не подала необхідних документів або інформації.
Рішення про відмову в реєстрації / знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику (п.11 Правил № 207).

За вказаних обставин місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється за згодою обох з батьків.

Можливість реєстрації місця проживання дитини за згодою лише одного з батьків передбачена законодавством України лише в одному випадку: місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування.

Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

VІІ. ОЦІНКА СУДУ

Позивачем не надано відповідачу та/або суду доказів існування рішення суду, яким би було визначено місце проживання дитини або рішенням органу опіки та піклування, яким би було визначено місце проживання малолітніх дітей.

Позивачем також не надано суду доказів існування згоди другого з батьків на реєстрацію місця проживання малолітніх дітей за адресою: АДРЕСА_2 .

За вказаних обставин чинне законодавство України передбачає випадки реєстрації місця проживання дитини за згодою лише одного з батьків, а тому посилання позивача на те, що законодавство України в цій частині суперечить вимогам статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є неналежним.

Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідач під час прийняття оскаржуваного рішення дія на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

VІІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа: Державний реєстратор відділу формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг Чуб Інна Володимирівна про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії, слід залишити без задоволення.

Щодо розподілу судових витрат.

Позивач від сплати судового збору звільнений, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа: Державний реєстратор відділу формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг Чуб Інна Володимирівна про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (49000, м.Дніпро, пр. Д. Яворницького, 75, ).

Третя особа: Державний реєстратор відділу формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг Чуб Інна Володимирівна (49000, м.Дніпро, вул. Старокозацька, 58, каб.213).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 14.04.2023 року.

Суддя В.В. Ільков