Справа № 560/19169/21
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/19169/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Фелонюк Д.Л.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

12 квітня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області (відповідача), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми Ф №0-2218 від 16.08.2018.

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 31.10.2022 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №0-2218 від 16.08.2018 є протиправним, оскільки контролюючий орган нарахував податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в більшому розмірі, ніж визначено законодавством. Це зумовлено помилковим визначенням загальної площі та не врахуванням ставки податку на нерухоме майно, встановленої Вінницькою міською радою.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно з інформаційно-телекомунікаційною системою ДПС України Головним управлінням ДПС у Вінницькій області внесено ставку для об`єкту нерухомого майна, яке перебуває у власності позивача, у розмірі 0,7% за 2017 рік. Повторно звертає увагу на те, що від позивача станом на не надходила письмова заява про проведення перерахунку по податку на нерухоме майно з відповідними документами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що контролюючий орган безпідставно не врахував ставку податку на нерухоме майно, встановлену Вінницькою міською радою.

Вважає, що відповідач помилково застосував площу нежитлового приміщення в розмірі 10953,7 кв.м., оскільки відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач протягом 2017 року був власником виробничих будівель загальною площею 8295,7 кв.м. (9981/10000 часток виробничих будівель цеху №9), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.06.2018 індексний номер 129247824 ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 9981/10000 часток виробничих будівель цеху №9 (8295,7 кв.м.), нежитлове приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Відомості щодо належних позивачу часток також відображені в технічному паспорті.

Згідно з рішенням Вінницької міської ради від 27.01.2017 №572 "Про внесення змін до рішення міської ради від 23.01.2015 року №1984 "Про встановлення місцевих податків і зборів та затвердження Порядків їх справляння" (зі змінами) в частині встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік" для господарських будівель розташованих в ІІІ зоні міста Вінниця, встановлена ставка податку в розмірі 0,25% до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м. бази оподаткування.

За змістом листа виконавчого комітету Вінницької міської ради від 29.10.2021 №01-00-011-72099 об`єкти нежитлової нерухомості, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , розташовані у ІІІ зоні. Ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у 2017 році на цей об`єкт становить 0,25% до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м. бази оподаткування (3200 грн станом на 01.01.2017).

Головне управління ДФС у Хмельницькій області винесло податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №0-2218 від 16.08.2018, яким позивачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік в розмірі 244896,69 грн. Ставка податку - 0,7% від мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного року, а саме 22,40 грн.

При нарахуванні позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік контролюючий орган визначив об`єктом оподаткування нежитлову будівлю площею 10932,89 кв.м. (загальна площа 10953,70 кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Також застосував ставку податку, визначену за адресою проживання (реєстрації) платника податків (позивача), яким не є м. Вінниця.

Позивач, вважаючи податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №0-2218 від 16.08.2018 протиправним, звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства 1 січня 2011 року регулюються Податковим кодексом України (ПК України).

Відповідно до п.8.1. ст.8 ПК України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Згідно п.8.3 ст.8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Статтею 10 ПК України визначено, що до місцевих податків належать: пп.10.1.1. податок на майно, відмінне від земельної ділянки; пп.10.1.2. єдиний податок.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII, яким, виклавши у новій редакції ст.266 Податкового кодексу України, законодавець запровадив справляння податку за об`єкти житлової та нежитлової нерухомості.

Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписи підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначають, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За правилами підпункту 266.3.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості (підпункт 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України).

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України закріплено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Отже, з набранням чинності вказаними положеннями ПК України, власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за виключенням випадків, визначених підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

При цьому, зі змісту положень підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України слідує, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості обчислюється контролюючим органом за загальним правилом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Водночас, обчислення цієї бази можливе й на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України).

Зі змісту вказаних норм слідує, що ставка податку встановлюється за рішенням відповідної ради залежно від місця розташування (зональності) об`єктів нерухомості та їх типів. Цим заперечуються доводи відповідача щодо необхідності застосування при визначенні ставки податку ставок, відмінних від тих, які встановлені Вінницькою міською радою.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу протягом 2017 року на праві приватної власності належало 9981/10000 часток виробничих будівель цеху №9 (8295,7 кв.м.), нежитлове приміщення, що розташовані за адресою: Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Янгеля Академіка, буд. 4. Водночас, контролюючий орган здійснив нарахування податку не на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а на підставі інформації, наявної в інформаційних системах ДПС України. Це призвело до завищення розміру податку за 2017 рік, зазначеного у спірному податковому повідомленні-рішенні.

Судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги посилання відповідача на врахування ним при нарахуванні позивачу податку відомостей щодо загальної площі об`єкта оподаткування, наявних в органах ДПС, оскільки така інформація є службовою та використовується контролюючими органами з метою здійснення податкового контролю і не зумовлює для платників податків змін у структурі податкових зобов`язань.

При цьому вірно вказав, що інформація про факти набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Водночас посилання відповідача на Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої станом на 27.06.2021 позивачу належало нежитлове приміщення загальною площею 10953,70 кв.м., яка була врахована при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення, є помилковими, оскільки при визначенні суми податку за 2017 рік слід використовувати площу нежитлової нерухомості, яка належала позивачу на праві приватної власності у період, за який належить сплатити податок (8295,7 кв.м.).

Крім того, з наданого відповідачем розрахунку до податкового повідомлення-рішення форми "Ф" №0-2218 від 16.08.2018 встановлено, що при визначенні суми податку застосовано розмір частки 10932,89 кв.м., а не 10953,70 кв.м.

Доводи апеляційної скарги, що від позивача не надходила письмова заява про проведення перерахунку по податку на нерухоме майно з відповідними документами, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки приписами підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України визначено право особи на звернення з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки, а не обов`язок.

Як наслідок, суд першої інстанції дійшов закономірного висновку про безпідставність проведених контролюючим органів розрахунків, виходячи з завищеної площі нежитлової нерухомості та ставки податку, встановленої не рішеннями Вінницької міської ради, при визначенні зобов`язань позивача по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік та прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення.

При цьому визначення сум грошових зобов`язань є дискреційними повноваженнями і виключною компетенцією контролюючих органів. Своєю чергою, завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпечення ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушення принципу поділу влади.

Отже, саме відповідач в межах реалізації покладених на нього функцій уповноважений отримувати у порядку, визначеному законодавством, інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, за результатами аналізу яких реалізує компетенцію в частині визначення сум грошових зобов`язань у порядку, визначеному пунктом 54.3 статті 54 ПК України. Разом з цим, суд, надаючи правову оцінку підставам відповідальності і розміру визначеним контролюючим органом грошовим зобов`язанням, не вправі підміняти собою такий орган та приймати рішення щодо визначення їх розміру.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №822/2972/13-а, від 15.12.2020 у справі №826/4847/15 та від 25.05.2021 у справі №823/1147/16.

Будь-яких доказів, що спростовують доводи позивача, відповідач суду не надав, а також не навів жодних контраргументів на підтвердження обґрунтованості прийнятого спірного рішення, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.