Справа № 160/2261/23
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2023 року Справа № 160/2261/23
08 лютого 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій просить суд:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області неправомірними в частині не зарахування стажу згідно поданих документів та невиплати мені пенсії з моменту мого звернення про призначення пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити пенсію у разі втрати годувальника дружині померлого на ЧАЕС з моменту звернення.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/2261/23 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/2261/23. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
22 лютого 2023 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив на позовну заяву, який надійшов через систему «Електронний Суд» від представника відповідача, в якому відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі та просить відмовити у їх задоволенні. Посилається на те, що відповідно до ст. 36 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV) пенсія по втраті годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, а саме: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Відтак, позивач не досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього закону та не надала будь-який підтверджуючих документів, що має право на даний вид пенсії.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Згідно паспорту громадянина України позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 01.06.1985 року позивач 01.06.1985 року уклала шлюб з ОСОБА_2 .
Згідно свідоцтва про смерть від 08.04.2013 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи від 25.10.1996 року № НОМЕР_3 позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №796-XII. Посвідчення діє до повноліття дитини на всій території України.
Згідно посвідчення від 18.08.2013 року №512913-с позивач є дружиною померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії 1, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, в зв`язку з чим має право на пільги і компенсації, передбачені ч. 2 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-XII (далі Закон №796-XII).
Відповідно до посвідчення від 16.12.2021 року серії НОМЕР_4 позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.
Згідно до довідки Виконавчого комітету Магдалинівської селищної ради від 07.12.2022 року №181/9 позивач по день смерті свого чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно проживала разом за адресою АДРЕСА_2 та вели спільне господарство та перебувала на повному утриманні чоловіка.
Позивач звернулася до відповідача із заявою від 12 грудня 2022 року про призначення пенсії «у разі втрати годувальника дружині померлого ЧАЕС».
Рішенням відповідача від 21 грудня 2021 року №38 відповідач відмовив у позивачу у призначенні пенсії, пославшись на недосягнення пенсійного віку. Суд зазначає, що попри зазначення у відповідному рішенні року ухвалення « 2021» вказане є опискою, оскільки в цьому ж рішенні констатується його ухвалення за результатом розгляду заяви позивача від 12.12.2022 року, при цьому з наданих відповідачем матеріалів пенсійної справи позивача вбачається, що позивач зверталася із заявою про призначення пенсії тільки в 2022 році.

Виходячи з дати народження позивача на момент звернення із заявою про призначення пенсії їй виповнилося 55 років.

Вважаючи протиправним рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії позивач звернулася з цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон №1058-IV, який набрав чинності 01.01.2004.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлено ст. 36 Закону №1058-IV.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону №1058-IV (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

В свою чергу частинами другою та третьою вказаної статті передбачено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 26 Закону №1058-IV встановлено пенсійний вік у розмірі 60 років.

Відповідно до ч. 1, 4, 5 ст. 54 Закону№796-XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою. Розміри пенсії, передбачені частиною третьою цієї статті, починаючи з 2022 року щороку з 1 березня індексуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з урахуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Порядок призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 55 Закону №796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Рішення, що ухвалюється органом Пенсійного фонду за результатом розгляду заяви про призначення пенсії, є індивідуально-правовим актом. Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 05.03.2020 року у справі №640/467/19, від 10.12.2019 року у справі №160/9513/18, від 11.06.2020 року у справі №160/6502/19, від 12.08.2020 року у справі №160/11304/19, від 26.1.2020 року у справі №160/11367/19 та від 10.12.2020 року у справі №160/6501/19.

За обставин даної справи відповідач обґрунтував рішення, що є предметом оскарження наступним чином: «Відповідно до ч. 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника не день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності. В призначенні пенсії за віком згідно наданої заяви від 12.12.2022 відмовлено, недосягнення пенсійного віку».

Вказане обґрунтування індивідуального-правового акту є неналежним виходячи з наступного.

На момент виникнення спірних правовідносин ч. 4 ст. 54 Закону №796-XII не передбачала вказаного правила. Відсутнє таке правило і в ч. 4 ст. 54 Закону №1058-IV. Отже, в даному акті правозастосування міститься посилання на правило правової поведінки без зазначення його джерела. Суд також зазначає, що позиція відповідача щодо обґрунтування свого індивідуально-правового акту лише під час його судового оскарження у відзиві на відповідну позовну заяву є неприйнятною, оскільки обґрунтування актів правозастосування повинно міститися безпосередньо в таких актах. Більш того, в таких актах не повинно міститися змістовно неналежне обґрунтування.

Окрім цього, висновок про недосягнення позивачем пенсійного віку жодним чином не є похідним від змісту наведеного у рішенні, що є предметом оскарження, правила правової поведінки. Відповідач не навів використані джерела права при обчисленні необхідного пенсійного віку, не вказав конкретно такий вік.

Більш того, положеннями ст. 55 Закону №796-XII передбачено умови для зниження пенсійного віку, однак з рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії не вбачається застосування таких положень або обґрунтування їх незастосування відповідно до індивідуальної ситуації позивача.

Вищевикладене вказує на явне недотримання відповідачем вимог до обґрунтованості рішення від 21.12.2021 року №38. Водночас, таке рішення створює для позивача правові наслідки, впливає на правову визначеність у житті останньої. Відповідно, належним способом вирішення такої юридичної ситуації є визнання протиправним та скасування рішення від 21.12.2021 року №38 про відмову в призначенні пенсії.

Суд зауважує, що задовольняє цю позовну вимогу за змістом, однак приводить її у відповідність до способів захисту, визначених у ст. 5, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо позовної вимоги про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області неправомірними в частині не зарахування стажу згідно поданих документів та невиплати мені пенсії з моменту звернення позивача про призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Зі змісту рішення від 21.12.2021 року №38 не вбачається, що підставою для його прийняття стало незарахування стажу позивача, доказів таких протиправних дій позивачем не надано. Відповідно, з врахуванням протиправності рішення про відмову у призначенні пенсії, що є предметом оскарження дана вимога є передчасною, в зв`язку з чим у її задоволенні належить відмовити.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити пенсію у разі втрати годувальника дружині померлого на ЧАЕС з моменту звернення, суд зазначає наступне.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Так, поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічна позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 05 листопада 2019 року у справі № 817/864/18 та від 11 листопада 2019 року у справі № 818/960/17.

За обставин даної справи судом встановлено необґрунтованість рішення відповідача від 21.12.2021 року №38. Водночас, на даному етапі суд вважає вказану позовну вимогу передчасною, оскільки відповідач є уповноваженим суб`єктом владних повноважень з питань пенсійного забезпечення, до виключної компетенції якого належить дослідження матеріалів пенсійної справи та прийняття за їх результатом рішення щодо пенсії особи. Водночас, у цій справі відповідачем хоча й було прийнято рішення, однак судом вже зроблено висновок про його явну необґрунтованість, в зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні цієї позовної вимоги.

Так, з метою ефективного захисту права позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 12.12.2022 року, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору, в зв`язку з чим розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) про визнання рішення та дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 21 грудня 2021 року №38.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 12 грудня 2022 року, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювався.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко