Справа № 200/1218/22
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року справа №200/1218/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гаврищук Т.Г., Казначеєва Е.Г.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2022 року у справі № 200/1218/22 (головуючий І інстанції Волгіна Н.П.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- скасувати рішення відповідача від 13 грудня 2021 року № 68 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 10 грудня 2021 року, врахувавши при обчисленні страхового стажу періоди роботи позивача відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 .

В обгрунтування позову зазначила, що при призначенні пенсії відповідач не врахував період роботи позивача відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 , що позбавило позивача права на призначення пенсії.

Такі протиправні дії відповідача порушують конституційні права позивача на соціальний захист.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2022 року позов задоволено.

Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України Донецькій області 13 грудня 2021 року № 68, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 грудня 2021 року про призначення пенсії відповідно ст. 26 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування - із урахуванням записів у трудовій книжці НОМЕР_2 .

Вирішено питання судових витрат по справі.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Відповідачем правомірно прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу в зв`язку з неможливістю зарахувати періоди роботи позивача по трудовій книжці серії НОМЕР_2 , оскільки відсутня дата її заповнення, що є порушенням вимог Інструкції № 162.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

10 грудня 2021 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії відповідно ст. 26 Закону № 1058, до якої додала: копію паспорта, копію довідки про РНОКПП, копію диплому, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, копію свідоцтва про народження, копію свідоцтва про шлюб, трудову книжку НОМЕР_1 .

Відповідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , копія якої міститься у матеріалах справи, ОСОБА_1 :

- з 17 травня 1980 року по 21 серпня 1985 року працювала бухгалтером на Дизелебудівному заводі ім. С.М. Кірова (записи №№ 1, 2);

- з 18 серпня 1986 року по 1 квітня 1988 року працювала контролером-монтажером в Торезькому міжрайонному відділенні Енергонагляду (записи №№ 3, 4);

- з 2 квітня 1988 року по 31 серпня 1988 року працювала контролером контролером-монтажером відділу збуту енергії в Харцизькому підприємстві електричних мереж (записи №№ 5, 6);

- з 1 вересня 1988 року по 31 грудня 1990 року працювала контролером енергонагляду відділу збуту енергії в Харцизькому підприємстві електричних мереж (записи №№ 5, 6);

- з 1 січня 1991 року по 31 грудня 1996 року працювала контролером енергонагляду відділу збуту енергії в Торезькому районі електричних мереж Харцизького підприємства електричних мереж (з 1 січня 1996 року Харцизьке підприємство електричних мереж перенайменовано в Харцизькі електричні мережі) (записи №№ 7, 8, 9);

- з 1 січня 1997 року по 31 липня 2001 року працювала контролером енергонагляду І кваліфікаційної групи у відділу збуту енергії в Торезькому районі електричних мереж Харцизьких електричних мереж (записи №№ 9, 10);

- з 1 серпня 2001 року по 17 листопада 2008 року працювала контролером енергонагляду ІІ групи в Торезькому районі електричних мереж Харцизьких електричних мереж) (записи №№ 10, 11);

- з 18 листопада 2008 року по 20 квітня 2011 року працювала контролером енергонагляду І групи кваліфікації в Торезькому районі електричних мереж Харцизьких електричних мереж (записи №№ 11, 12);

- з 26 квітня 2011 року по 15 березня 2017 року працювала охоронцем ділянки сторожевої охорони в ПрАТ ТЕТЗ-ІНВЕСТ (записи №№ 13, 14, 15, 16);

- з 27 квітня 2017 року по 9 квітня 2021 року працювала охоронцем в службі охорони ДП Торезький електротехнічний завод (записи №№ 17, 18, 19).

Рішенням відповідача від 13 грудня 2021 року № 68 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст. 26 Закону № 1058 в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

В рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж становить 28 років, страховий страж позивача становить 18 років 3 місяці 21 день.

Періоди роботи позивача, зазначені у трудовій книжці, не зараховані до трудового (страхового) стажу позивача у зв`язку із відсутністю на першому аркуші трудової книжки позивача НОМЕР_1 дати її заповнення.

Листом від 20 грудня 2021 року № 0500-1517-8/131449 рішення направлено позивачу.

Відповідно до виписки з електронної системи ПФУ (форма РС-право) до страхового стажу позивача, який надає право на призначення пенсії за віком, зараховано періоди:

- навчання з 1 вересня 1979 року по 11 червня 1980 року 9 місяців 11 днів;

- навчання з 1 вересня 1982 року по 28 червня 1984 року навчання 1 рік 9 місяців 28 днів;

- трудової діяльності з 1 січня 1999 року по 31 грудня 2003 року 5 років;

- трудової діяльності з 1 січня 2004 року по 20 квітня 2011 року 7 років 4 місяці;

- трудової діяльності з 26 квітня 2011 року по 31 липня 2014 року 3 роки 4 місяці;

- трудової діяльності з 1 вересня 2014 року по 30 вересня 2014 року 12 днів;

всього 18 років 2 місяці 21 день.

Таким чином, до трудового (страхового) стажу позивача не зараховано періоди роботи позивача: 18 червня 1980 року по 31 серпня 1982 року, з 29 червня 1984 року по 21 серпня 1985 року, з 18 серпня 1986 року по 1 квітня 1988 року, з 2 квітня 1988 року по 31 серпня 1988 року, 1 вересня 1988 року по 31 грудня 1990 року, з 1 січня 1991 року по 31 грудня 1996 року, з 1 січня 1997 року по 31 грудня 1998 року, з 1 жовтня 2014 року по 15 березня 2017 року, з 27 квітня 2017 року по 9 квітня 2021 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист, тому відповідач протиправно не врахував спірні періоди праці позивача до її страхового стажу.

Оцінка суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 № 110 (далі Інструкція № 58) встановлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637) визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Станом на час внесення спірних записів, зокрема, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі Інструкція № 162), пункт 2.3 якої містить положення, подібні положенням пункту 2.4 Інструкції № 58.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.1973 року № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

На підставі пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Крім того, аналогічні норми містяться і у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового (пільгового) стажу і на отримання пенсії з їх врахуванням.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, тому відсутні підстави для неврахування періодів роботи позивача за записами в трудовій книжці НОМЕР_2 .

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2022 року у справі № 200/1218/22 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2022 року у справі № 200/1218/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 13 квітня 2023 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 13 квітня 2023 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Т.Г. Гаврищук

Е.Г. Казначеєв