Справа № 200/9243/21
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року справа №200/9243/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача: Казначеєва Е.Г., суддів Блохіна А.А., Гайдара А.В., секретаря судового засідання Азарової К.В., за участю представника відповідача Хомин Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 р. у справі № 200/9243/21 (головуючий І інстанції Галатіна О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною і скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі відповідач, ГУ ДПС у Донецькій області), в якому просила: визнати протиправною і скасувати вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області (далі ГУ ДФС) про сплату боргу (недоїмки) від 08.07.2021 року № Ф-622-23.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено частково, а саме суд: визнав протиправною і скасував вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 08.07.2021 року № Ф-622-23 в частині нарахованої заборгованості з єдиного соціального внеску з 14.04.2014 року по 14.02.2020 року; стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області суму судових витрат у розмірі 808 гривень 77 копійок. В іншій частині позовних вимог, - відмовив.

Відповідач, не погодившись з таким рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі Закон №2464) платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Згідно облікових даних з інформаційної системи відповідача заборгованість позивача, станом на 30.06.2021 становила 52334,76 грн. На підставі цих даних відповідачем було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.07.2018 №Ф-622-23, згідно вимог чинного законодавства.

Законом України №1669-УІІ від 02.09.2014р. «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набрав чинності 15.10.2014р., у Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-3 (9-4). З аналізу вищенаведеної норми вбачається, що звільнення платника єдиного внеску від виконання своїх обов`язків, передбачених статтею 6 Закону, пов`язується з необхідністю подання до податкового органу відповідної заяви не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Разом з тим, 30.04.2018 на офіційному веб - сайті Президента України було розміщено новину про те, що ОСОБА_2 підписав Указ, яким завершується АТО і починається операція Об`єднаних сил (далі - ООС) із забезпечення національної безпеки і оборони. Тобто Президент України офіційно оголосив про завершення АТО. Про це зазначила Служба безпеки України у листі від 23.10.2018 №33/1-8434. Таке оголошення було здійснене у зв`язку із підписанням Указу Президента «Про затвердження рішення РНБО «Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей» від 30.04.2018 №116/2018, яким було введено в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони. Доказів звернення позивача з відповідною заявою до контролюючого органу протягом 30 днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції не надано, шо виключає можливість звільнення від сплати єдиного внеску. Оскільки АТО завершено платник податків зобов`язаний сплачувати ЄВ.

Також, пунктом 1 Закону України від 02 березня 2015 року №219-УІІІ до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-УІ внесено зміни, зокрема пункт 9-3 в редакції Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII вважати пунктом 9-4. Пунктом 28 Закону України від 24 грудня 2015 року №911-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2016 року, виключено підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону №1669-VII. Таким чином, вищевказані зміни до Закону №2464-VI внесені Законом №1669-УІІ, втратили чинність згідно із Законом № 911-УІП. з 01.01.2016 року, отже з цього періоду будь-які пільги для платників єдиного внеску відсутні.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Позивач у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 , була зареєстрована фізичною особою-підприємцем з 09.07.2007, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія НОМЕР_1 .

Згідно з копією довідки від 10.07.2007 № 813/10/29-014-26 ФОП ОСОБА_1 взята на облік як платник податків (Артемівська об`єднана ДПІ).

Відповідно до копії свідоцтва платника єдиного податку серія НОМЕР_2 ОСОБА_1 з 1 січня 2012 року знаходилась на спрощений системі оподаткування.

Позивач перебувала на обліку в Головному управлінні ДПС у Донецькій області.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 11.01.2021 позивачем припинено підприємницьку діяльність.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.03.2021 року по справі №200/665/21-а, яке набуло законної сили 11.0.2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13 листопада 2017 року №Ф-622-23 задоволено частково, а саме: визнано протиправною та частково скасовано вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 13 листопада 2017 року №Ф-622-23 на суму 20 499 гривень 32 коп.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19.08.2021 року по справі №200/663/21-а, яке набуло законної сили 04.11.2021 року, позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною і скасування вимоги задоволено частково, а саме: визнано протиправною і скасовано вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 14 серпня 2018 року № Ф-622-23У частково на суму 27525 гривень 68 копійок.

У матеріалах справи наявна вимога Головного управління ДФС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-622-23 від 08.07.2021 року з єдиного внеску, за якою позивач має сплатити суму боргу в розмірі 52334,76 грн. Вимога складена станом на 30.06.2021.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, виходив з того, що у відповідача були відсутні правові підстави для формування і направлення позивачу спірної вимоги в частині заборгованості, яка виникла після 14.04.2014, оскільки, позивач була звільнена від обов`язків платника єдиного внеску щодо своєчасного нарахування та його своєчасної сплати, а орган доходів і зборів позбавлений можливості застосовувати заходи впливу та стягнення до такого платника в період його звільнення від виконання обов`язків, встановлених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464. Законом України від 14 січня 2020 року № 440-IX Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи, який набрав чинність 13.02.2020, виключено пункт 9-4 розділу VIII Закону №2464-VI, а відповідно у позивача наявний обов`язок з приводу сплати недоїмки за період з 14.02.2020 року. Таким чином, суд дійшов до висновку, що наведені приписи законодавства не звільнюють позивача від виконання обов`язків платника єдиного внеску, які виникли до 14.04.2014 та з 14.02.2020 року по момент припинення підприємницької діяльності.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, статті 94 Податкового кодексу України (далі-ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України, Закону № 2464-VI, Законом № 1669 та іншими нормативно-правовими актами стосовно спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 1, 4, 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI, на платника єдиного внеску покладений обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені статтею 9 Закону № 2464-VІ.

Частиною 8 зазначеної статті передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону № 2464-VI, рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

За частиною ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI, податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена за результатами документальної перевірки, надсилається (вручається) платнику в порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

У разі несплати частини суми страхових внесків, що сплачується за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України", податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, інформує про це платників єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

За частиною 5 ст. 25 Закону № 2464, вимога податкового органу про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Згідно з п.1 підрозділу 1 розділу IV Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який діє з 10.06.2016, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 за №751/28881, (чинного на час нарахування заборгованості з єдиного соціального внеску з 14.04.2014 року по 14.02.2020 року) передбачено, що первинні показники, що відображаються в підсистемі, яка забезпечує обробку податкової звітності та платежів, є показниками форм податкової звітності та звітності з єдиного внеску, затверджених у встановленому порядку

У відповідності до п.1 підрозділу 2 вказаного Порядку прийняття Звітного документа є обов`язком контролюючого органу.

Дані Звітних документів, поданих платниками на паперових носіях, переносяться до інформаційної системи органів ДФС у терміни, встановлені регламентом комп`ютерної обробки Звітних документів.

Після повного внесення даних Звітного документа такий документ отримує статус «Повністю введено».

Для звітних документів, поданих засобами електронного зв`язку в електронній формі, статус «Повністю введено» вважається присвоєним за умовчанням.

З вищевикладеного слідує, що за загальними правилами податковий орган, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.

Наявність у позивача недоїмки підтверджено обліковою карткою платника податку.

Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014, який набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, визначає серед іншого тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Підпунктом б пункту 8 статті 14-1 Закону № 1669 розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI було доповнено пунктом 9-3 такого змісту: «9-3. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до контролюючого органу за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені Законом № 2464-VI за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення АТО, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Артемівськ (Бахмут) та м. Маріуполь Донецької області.

Дію вказаного Розпорядження зупинена Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014.

Вказані розпорядження втратили чинність згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України. Також цим розпорядженням до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Артемівськ (Бахмут) та м. Маріуполь Донецької області.

Законом України від 02.03.2015 № 219-VIII «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці, до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., № 2-3, ст. 11; 2014 р., № 44, ст. 2040) внесли такі зміни: пункт 9-3 в редакції Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669 вважати пунктом 9-4.

Суд зазначає, що вищезазначеними приписами Закону не скасовано обов`язків платника податків (єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) сплачувати його, а надає можливість на період АТО (ООС) не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2020 року у справі №812/838/17 та від 02 квітня 2020 року у справі № 360/1546/19.

Таким чином, за положенням пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464, факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція є підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу та стягнення і відповідальності за порушення Закону № 2464.

Разом з цим, Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» № 440-IX від 14 січня 2020 року (далі -Закон № 440-ІХ), який набрав чинності 13 лютого 2020 року, пункт 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI виключено.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 13 травня 1997 року № 1-рп/1999 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, положення пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI на час прийняття оскаржуваної вимоги втратили чинність.

У період невиконання обов`язків платника єдиного соціального внеску з 14.04.2014 року по 14.02.2020 року, позивач знаходився на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція.

З огляду на викладене, на час виникнення заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 14.04.2014 року по 14.02.2020 року, пункт 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI діяв.

Наведені норми свідчать, що законодавець передбачив пільгові умови щодо застосування до платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, в яких здійснюється антитерористична операція (АТО/ООС).

Виходячи зі змісту пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, застосування відповідної пільги пов`язується з моментом закінчення антитерористичної операції оскільки диспозиція відповідної норми передбачає, що підставою для її застосування є факт подачі заяви таких платників до контролюючого органу, але не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Водночас недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку у відповідних контролюючих органах визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

Виходячи з комплексного аналізу норм пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, можна зробити висновок, що, хоча звернення із відповідною заявою передбачено як підстава для звільнення від виконання обов`язку щодо сплати єдиного внеску, останнє є додатковою умовою для реалізації права на списання недоїмки і в подальшому не нарахування штрафних санкцій та пені на суми несвоєчасної сплати зобов`язань по єдиному внеску. На користь цього свідчить те, що диспозиція норм зазначеного пункту адресована, в першу чергу, саме суб`єктам владних повноважень щодо не незастосування до визначених у пункті 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI осіб заходів відповідальності за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Такий висновок відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18.

Таким чином, враховуючи ретроспективну дію норм пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, що запроваджує відповідну пільгу, починаючи з моменту набрання законної сили Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 № 405/2014 до набрання чинності Законом № 440-IX, механізм реалізації відповідного інституту поширювався на період з 14 квітня 2014 року до 13 лютого 2020 року, а фактична реалізація вказаної норми в процесі правозастосування не пов`язана виключно з моментом подачі відповідним платником податків заяви про її застосування в силу нормативного закріплення алгоритму дій контролюючих органів в процесі дії відповідної норми.

Такий же правовий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.02.2021 у справі №805/3362/17-а.

Отже, починаючи з 13 лютого 2020 року скасовано встановлену Законом № 2464-VI пільгу щодо сплати єдиного внеску для платників, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених у статті 2 Закону № 1669-VII.

Подальше правове регулювання порядку адміністрування єдиного внеску для відповідних платників не передбачає певних особливостей, що є наслідком поширення дії норм Закону № 2464-VI у загальному порядку, у тому числі заходів впливу та стягнення, передбачених статтею 25 цього Закону.

Таким чином, зазначеною вимогою позивачу визначено обов`язок сплатити єдиний внесок, у тому числі за період з 14.04.2014 року по 14.02.2020 року, упродовж якого він, відповідно до пункту 9-4 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464-VI від виконання обов`язків платника єдиного внеску, визначених частиною 2 статті 6 Закону №2464-VI, був звільнений.

Обов`язок щодо сплати обов`язкового платежу, зокрема єдиного внеску, визначається законом, чинним станом на час існування встановленого законом юридичного факту, який породжує цей обов`язок, а не рішенням суб`єкта владних повноважень про сплату суми обов`язкового платежу. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, як це визначено статтею 58 Конституції України.

Отже, суд першої інстанції правильно застосував наведені норми, визнавши протиправною і скасувавши спірну вимогу від 08.07.2021 року № Ф-622-23 в частині нарахованої заборгованості з єдиного соціального внеску з 14.04.2014 року по 14.02.2020 року.

Указана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26 жовтня 2021 у справі 360/1594/20 а, від 17 листопада 2021 року у справі № 200/2618/20-а, від 19 жовтня 2022 року у справі № 200/11701/20-а, від 01 червня 2022 року у справі № 200/3807/20-а, від 10 лютого 2023 року у справі № 200/220/20-а, від 07 лютого 2023 року у справі № 200/3288/20-а, також висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 805/3362/17а.

Заперечуючи проти висновку суду щодо підстав для задоволення позову, апелянт посилається на висновок Верховного Суду, зокрема у справі №812/1473/16, відповідно до якого звільнення платників єдиного внеску від виконання обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Законом №2464-VI, не звільняє орган доходів і зборів від обов`язку надсилати платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Разом з тим, вказана постанова Верховного Суду не може бути прикладом іншого правозастосування з огляду на правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 06.11.2018 у справі №812/292/18 та від 10.02.2021 у справі №805/3362/17-а, про які зазначено вище.

Крім того, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.03.2021 року по справі №200/665/21-а, визнано протиправною та частково скасовано вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 13 листопада 2017 року №Ф-622-23 на суму 20 499 гривень 32 коп. та рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19.08.2021 року по справі №200/663/21-а, визнано протиправною і скасовано вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 14 серпня 2018 року № Ф-622-23У частково на суму 27525 гривень 68 копійок.

Суд зазначає, що визнання рішенням суду, що набрало законної сили, неправомірною вимоги, виключає правомірність дій контролюючого органу щодо направлення нової вимоги на цю ж суму, оскільки в силу статті 129-1 Конституції України рішення суду є обов`язковими до виконання. Обов`язковість судового рішення також закріплена нормою статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За пп.4 п.2 підрозділу Розділу V Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 12 січня 2021 року № 5, залежно від інформації, яка завантажена в інформаційну систему з інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, одночасно змінюється статус податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску та в ІКП відображається така інформація щодо оскарження донарахованих сум та прийнятих рішень відповідними органами: інформація з рішення суду, прийнятого по суті.

Статус податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску змінюється відповідно до суті рішення (постанови) («Скасовується в судовому порядку» / «Вручено, судовий розгляд»).

У разі якщо за результатами судового оскарження донарахована/зменшена сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі скасовується (статус податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, змінюється на «Скасовується в судовому порядку»), то в ІКП відображення облікових показників (операцій) щодо донарахування/зменшення суми не проводиться.

Інформація, внесена та збережена працівниками підрозділів адміністративного/судового оскарження до інформаційної системи податкових органів, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, та інформаційної системи податкових органів, яка забезпечує відображення результатів адміністративного оскарження, щоденно автоматично відображається в реєстрі «Апеляційне та судове оскарження» підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи.

Працівники підрозділів, які проводять контрольно-перевірочні заходи, щоденно опрацьовують інформацію, завантажену в підсистему, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи з інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскаржень.

За пп.1 п.2 підрозділу 1 Розділу VI Порядку, визначення первинних показників щодо сум погашення податкового боргу (заборгованості зі сплати платежів до бюджетів) та заборгованості зі сплати єдиного внеску: первинними документами, на підставі яких в ІКП здійснюється погашення (зменшення) суми податкового боргу (заборгованості зі сплати платежів до бюджетів) та заборгованості зі сплати єдиного внеску, є: рішення суду про вирішення питання по суті (скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання та пені/суми єдиного внеску за результатами судового оскарження), яке набрало законної сили.

У силу положень пункту 6 розділу VI Інструкції №449, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо вимога податкового органу про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили.

Колегія суддів вважає, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом.

Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Вказана правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 в адміністративній справі № 826/9288/18, від 19 лютого 2019 року у справі №825/999/17, від 26 лютого 2019 року у справі №805/4374/15-а, та враховується судом при розгляді цієї справи згідно з ч.5 ст.242 КАС України.

Наступна вимога про сплату боргу (недоїмки), сформована після вимоги від 13 листопада 2017 року №Ф-622-23 та від 14 серпня 2018 року № Ф-622-23У, повинна містити лише суму зростання боргу, проте у вимозі, що оскаржується в рамках даної справи є боргом, який повністю був включений до скасованої вимоги

Разом з цим, судом встановлено, що в інтегрованій картці платника податку не здійснено коригування, а саме не виключено відображений показник - суму єдиного внеску, що нарахована контролюючим органом та зазначена у вимозі.

Отже, до складу оскаржуваної вимоги увійшла заборгованість за період який був включений до вимоги, яка скасована рішеннями суду, які набрали законної сили.

Частиною 4 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини, встановлені рішенням суду щодо неправомірності формування вимоги в частині заборгованості скасованих вимог, доведені у судовому порядку та відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України, не підлягають доказуванню.

Оскарження таких рішень в касаційному порядку не перешкоджає застосуванню положень ч.4 ст. 78 КАС України.

Преюдиційні обставини - це ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили, та які не підлягають доказуванню.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що у справі, що розглядається, підстави виникнення боргу з єдиного соціального внеску згідно оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) в частині визначення недоїмки на суми які повністю ідентичними обставинам у справі №200/665/21-а та №200/663/21-а, а отже, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, доведеним безпідставність визначення контролюючим органом у вимозі про сплату боргу (недоїмки) недоїмки на суми заборгованості включених до вимог скасованих у справі №200/665/21-а та №200/663/21-а.

Згідно із п.4.1.4 пп.4.1 ст.4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Практика Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків, слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи Серков проти України (заява № 39766/05), Щокін проти України (заяви № 23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ( параграф 70).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що в даному випадку мало місце повторне притягнення (повторне визначення суми, яка була предметом розгляду) позивача на підставі оскаржуваної вимоги, що суперечить вимогам Конституції України та законодавству.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, які регламентують спірні правовідносини.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін

Керуючись статями 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 р. у справі № 200/9243/21 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 р. у справі № 200/9243/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 12 квітня 2023 року.

Суддя-доповідач: Е.Г. Казначеєв

Судді: А.В. Гайдар

А.А. Блохін