Справа № 120/6732/22
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/6732/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Комар П.А.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

05 квітня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Смілянця Е. С. Сторчака В. Ю. ,

за участю: секретаря судового засідання: Гонтар А.Р.,

представника позивача: Волошенюк О.В.

представників відповідача: Андріюк О.О., Дубіцької Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдгрін" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейдгрін" (далі ТОВ "Трейдгрін") звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 14.06.2022:

-№ яким зменшено суму розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 3402012 грн.;

-№ яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку у розмірі 3955414 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 988854 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року позов задоволено:

-визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 14.06.2022 №002768073 та №.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити. В свою чергу, представник позивача заперечила стосовно задоволення апеляційної скарги і просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі направлень, виданих ГУ ДПС у Вінницькій області від 20.01.2022 №266, від 24.01.2022р. № 313, та від 24.01.2022р. № 314, відповідно до наказу ГУ ДПС у Вінницькій області від 18.01.2022р. № 173к, виданого на підставі п.п. 19-1.1.6 п. 19-1 ст. 19-1, п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України посадовими особами контролюючого органу проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «ТРЕЙДГРІН» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за листопад 2021 у податковій декларації з податку на додану вартість від 20.12.2021 № 938709893 від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, яке визначено з урахуванням від`ємного значення з ПДВ, задекларованого у попередніх звітних періодах з 01.04.2021р. по 31.10.2021, за результатами якої складено Акт від 04.02.2022. № 1281/02-32-07-03/44133393.

Згідно вказаного акту, перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні у Декларації за листопад 2021 року від`ємного значення з ПДВ, яке визначено з урахуванням від`ємного значення з ПДВ, задекларованого у попередніх звітних періодах з 01.04.2021р. по 31.10.2021р. встановлено порушення платником податків: п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 п. 200.4 ст. 200, п. 201.1 п. 201.10. ст.. 201 ПК України, що призвело до:

-завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (р.20.2 (20.2.1) Декларації) за листопад 2021р. на 3 955 414 грн.;

-завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р. 21 Декларації) за листопад 2021р. на 3 402 012 грн.

На підставі Акту перевірки, відповідачем, прийнято податкові повідомлення - рішення від 14.06.2022:

- № , яким зменшено суму розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 3402012 грн.;

- №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку у розмірі 3955414 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 988854 грн.

У тексті вказаних ППР зазначено, що підставою для їх прийняття є: "заниження податкового кредиту по податку на додану вартість, що призвело до завищення ним бюджетного відшкодування та завищення від`ємного значення.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України.

Пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України закріплено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено статтею 198 Податкового кодексу України.

Пунктом 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

За правилами пункту 198.3 ст.198ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 1 Закон України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пункт 2 статті 3 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкуванням оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку (стаття 9 Закону № 996-XIV).

Частина перша статті 11 Закону № 996-XIV визначено, що підприємства зобов`язані складати фінансову звітність на підставі даних бухгалтерського обліку.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Фінансова та бухгалтерська звітність підприємств (в тому числі собівартість реалізованих робіт та послуг) формується на підставі регістрів бухгалтерського обліку, які в свою чергу формуються на підставі первинних бухгалтерських документів.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні витрат та податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема на формування валових витрат та податкового кредиту.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

У разі надання контролюючим органом доказів, які і свідчать, що платником податків не було відображено у податковому обліку та задекларовано отриманий прибуток, або документи, на підставі яких платник податків задекларував свої податкові зобов`язання, у тому числі сформував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, підприємство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, та, які в сукупності з встановленими обставинами справи мають свідчити про беззаперечний факт реального їх вчинення з належним відображенням у бухгалтерському та податковому обліку підприємства, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08.04.2021 у справі №0240/2168/18-а.

В рамках розгляду цієї справи ТОВ "Трейдгрін" оскаржуються податкові повідомлення-рішення, якими зменшено суму розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість та суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку, у зв`язку з нереальністю господарських взаємовідносин з контрагентами ТОВ "Сампл Агро" та ТОВ "Галатея Таврія".

Надаючи правову оцінку господарським взаємовідносинам позивача з вказаними контрагентами, колегія суддів зазначає таке.

З матеріалів справи з`ясовано, що 08.09.2021 між ТОВ "Трейдгрін" (покупець) та ТОВ "Сампл Агро" (постачальник) укладено договір поставки № ДА-21.

Відповідно до розділу І Договору №ДА-21 постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця соняшник високоолеїновий у кількості 1000 тонн +-5%.

За змістом п.3.3 договору оплата за товар здійснюється покупцем шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Пунктами 4.2 та 4.5 Договору передбачено, що вартість транспортування товару входить в його ціну. Датою поставки є дата фактичної передачі постачальником покупцю всієї кількості товару, передбаченої даним договором у місці поставки із усіма відповідними накладними на товар.

В ході судового розгляду справи судом першої інстанції встановлено та не заперечувалося представником податкового органу, що на виконання умов договору поставки № ДА-21 ТОВ "Сампл Агро" на адресу ТОВ "Трейдгрін" в період з вересня по листопад 2021 року оформлено видаткові накладні та податкові накладні на загальну суму 4 092971,50 грн. Суми ПДВ по зазначених податкових накладних ТОВ "Трейдгрін" включено до складу податкового кредиту відповідних періодів.

В період вересень-листопад 2021 року ТОВ "Трейдгрін" здійснено оплату ТОВ "Сампл Агро" відповідно до банківських документів на суму 33 328482,50 грн.

Вищевказані первинні документи містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; ідентифікуючі відомості щодо господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи оформлені суб`єктами правовідносин, що володіли податковою правосуб`єктністю на момент їх складання.

Представниками контролюючого органу як в ході перевірки так і в ході судового розгляду справи не висловлено зауважень щодо первинних документів з поставки соняшнику.

Поряд з цим, податковий орган посилається на те, що у ТОВ "Сампл Агро" відсутні можливості для вирощування зазначеної кількості сільськогосподарської продукції. Згідно даних ЄРПН, відповідно до інформації, задекларованої ТОВ "Сампл Агро", підприємством не декларовано придбання сільськогосподарської продукції.

Також, в ході перевірки перевіряючими встановлено, що ТОВ "Сампл Агро" задекларовано придбання ПММ в дуже великих об`ємах, і оскільки ТОВ "Сампл Агро" не є платником акцизного податку, не здійснює реалізацію ПММ, не декларує придбання послуг з зберігання ПММ, перевіряючі дійшли висновку, що використання такої кількості дизпалива та бензину в межах господарської діяльності є неможливим.

Відповідачем зазначено, що жоден з водіїв, який здійснював перевезення товару в штаті ТОВ "Сампл Агро" не перебуває, що на переконання останнього, свідчить про відсутність поставки ТМЦ від зазначеного підприємства позивачу.

При цьому, ГУ ДПС у Вінницькій області звернуто увагу, що згідно даних "НАС ДДАІ" МВС України жоден із транспортних засобів, зазначених в ТТН, не належить ТОВ "Сампл Агро". Також, зазначені обсяги перевезення здійснено ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 (водії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), однак наявність найманих працівників ФОП ОСОБА_1 не декларується.

Крім того, у перевіряємий період ТОВ "Трейдгрін" (покупець) та ТОВ "Галатея Таврії" (постачальник) укладено договір поставки від 08.10.2021 №1-ОРГ.

Відповідно до п.п. 1.1 Договору постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця соняшник високоолеїновий органічний для промислової переробки врожаю 2020 року відповідно до Регулювання ЄС.

Згідно п.2.1 Договору постачальник зобов`язується поставити покупцю товар у кількості 1000 тон +/- %.

За змістом п. 3.1 Договору ціна та товар встановлюється в національній валюті України і становить 21813,90 грн. за одну тону.

Відповідно до п.3.3 Договору оплата за товар здійснюється покупцем шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

П. 4.2 Договору визначено, що поставка товару здійснюється автотранспорту постачальника за власний рахунок на склад покупця, який знаходиться за адресою: Вінницька обл., смт. Крижопіль, вул. Тютюнника,88.

На виконання умов зазначеного договору ТОВ "Галатея Таврії" на адресу ТОВ "Трейдгрін" за період з жовтня по листопад 2021 року поставлено 1218,58 т.соняшнику висоолеїнового органічного для промислової переробки врожаю 2020 року відповідно до Регулювання ЄС. Документально оформлено податкові накладні, які зареєстровані в ЄДРПН на суму ПДВ 3264453,96 грн.

Із банківських документів в період з 27.10.2021 по 12.11.2021 вбачається, що ТОВ "Трейдгрін" здійснено оплату ТОВ "Галатея Таврії" всього у розмірі 26581982,26 грн.

Проведеною перевіркою встановлено відсутність заборгованості позивача по договору поставки ТОВ "Галатея Таврії".

Первинні документи, суд зазначає, що вони містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; ідентифікуючі відомості щодо господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи оформлені суб`єктами правовідносин, що володіли податковою правосуб`єктністю на момент їх складання.

Проте, відповідач свою позицію щодо безтоварності господарських операцій з ТОВ "Галатея Таврії" аргументує тим, що в результаті опрацювання податкової інформації, зібраної відповідно до ст. 72, ст. 74 Податкового кодексу України та Єдиного реєстру податкових накладних, тобто відповідно інформації, задекларованої ТОВ "Галатея Таврії" в періоді 2020 рік - листопад 2021 року відсутнє придбання підприємством соняшнику урожаю 2020 року.

Підприємством також не декларовано в деклараціях з ПДВ придбання ТМЦ без податку на додану вартість у відповідних обсягах (більше 23,3 млн. грн.)

Крім того, у ТОВ "Галатея Таврії" відсутня можливість для зберігання такого значного обсягу соняшника (1218,58 т) врожаю 2020р. протягом значного періоду часу (2020-2021р.), підприємство також не декларує придбання відповідних послуг по його зберіганню.

Також, на думку податкового органу, ТОВ "Галатея Таврії" не могла бути виробником зазначених ТМЦ, у зв`язку з відсутністю відповідних ресурсів для виробництва.

Відповідно до наданих ТТН, автомобільним перевізником є ФОП ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , Херсонська обл.) перевезення здійснювало 7 водіїв. В той же час, ФОП ОСОБА_4 згідно поданої податкової звітності не декларує жодного найманого працівника. Податковим органом зроблено припущення, що самостійно перевезти такий значний обсяг ТМЦ у відповідні дати лише водієм ОСОБА_4 неможливо.

Згідно даних "НАІС ДДАІ" МВС України жоден із транспортних засобів зазначених в ТТН, не належить ФОН ОСОБА_4 .

Визначаючись щодо доводів відповідача колегія суддів зокрема вказує на те, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Отже, за змістом норм Податкового кодексу України право покупця на податковий кредит не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.

Вказане узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постановах від 05 жовтня 2022 року (справа № 826/9671/18), від 02 листопада 2022 року (справа № 813/4565/15), від 08 листопада 2022 року (справа № П/811/374/16) та від 14 вересня 2022 року.

При цьому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції підставно не взято до уваги доводи відповідача щодо того, що водії, які здійснювали перевезення товару не працюють у ТОВ "Сампл Агро" та ПП "Галатея Таврії", оскільки позивач не є стороною договорів перевезення.

Колегія суддів зазначає, що відсутність у контрагента позивача достатніх виробничих потужностей, працівників, офісних та складських приміщень та інших основних засобів, не може свідчити про невиконання цими суб`єктами договірних зобов`язань перед позивачем, оскільки контрагент не позбавлений права укладати з іншими суб`єктами господарювання субпідрядних договорів, договорів оренди обладнання, транспортних засобів тощо з метою використання відповідних основних фондів, устаткування та інших ресурсів для забезпечення власної господарської діяльності.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах від 01 квітня 2021 року (справа № 818/395/15), від 22 вересня 2021 року (справа №640/12589/19), від 02 лютого 2022 року (справа № 300/718/20) та від 05 жовтня 2022 року (справа №826/9671/22).

Також, згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом у постановах від 26.06.2018 у справі № К/9901/27855/18, від 19.06.2018 у справі № К/9901/3749/18, від 27.03.2018 у справі № 816/809/17 збирання податкової інформації є етапом контрольно-перевірочної роботи та не передбачає здійснення контролюючим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, оскільки питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються контролюючим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку. Записи у інформаційних базах контролюючого органу до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відносяться, відповідно, сама по собі така інформація не є належним доказом по справі.

Верховний Суд у постанові від 13 січня 2022 року у справі № 200/11698/19-а зазначає, що податкова інформація, яка наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 810/3514/17, від 05.08.2021 у справі № 813/5824/15, від 16.09.2020 у справі № 520/4150/19.

Згідно статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В той же час контролюючим органом, не наведено переконливих доводів, що грунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності засвідченої наданими ТОВ "Трейдгрін" документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, вказані в цих документах, неповні, недостовірні чи суперечливі.

Колегія суддів звертає увагу, що висновки відповідача в основному ґрунтуються на припущеннях та податковій інформації стосовно контрагентів позивача, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді позивача з останніми, що, в свою чергу не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 12 квітня 2023 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Смілянець Е. С. Сторчак В. Ю.