Справа № 420/16638/22
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2023-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо здійснення обрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з застосуванням істотності частки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.02.2019 року по 29.04.2021 року в розмірі 685 298,46 грн., з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування вказаних позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року по справі №420/7825/21 було задоволено його адміністративний позов до Військової частини НОМЕР_1 . Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплатити позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 . Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 04.02.2019 року по 29.04.2021 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Як зазначає позивач, 29.12.2021 року Військовою частиною НОМЕР_1 на виконання рішення суду від 27.09.2021 року по справі №420/7825/21 йому було виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 04.02.2019 року по 30.04.2021 року у сумі 118 556,63 грн. Водночас позивач не погоджується із зазначеною сумою та зауважує, що відповідачем було протиправно застосовано при здійсненні розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні істотної частки. На думку позивача, йому підлягала виплаті сума у розмірі саме 685 298,46 грн., з огляду на що останній звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 26.12.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному ч. 5 ст. 262 КАС України.

17.01.2023 року через канцелярію суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що його дії є законними та такими, що відповідають нормам чинного законодавства.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно частини 2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №5 від 08.01.2019 року ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 04.02.2019 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 року по справі № 420/6652/20, яке набрало законної сили 01.03.2021 року, було визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо зупинення виплати індексації грошового забезпечення з грудня 2015 року по лютий 2018 року та невиплати різниці між сумою індексації, належної до виплати в лютому 2018 року, і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксовану суму індексації) за період з 01.03.2018 року по 04.02.2019 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно, застосувавши при нарахуванні та виплаті індексації місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) - січень 2008 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити різницю між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксовану суму індексації) за період з 01.03.2018 року по 04.02.2019 року.

30.04.2021 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 року по справі №420/6652/20 було нараховано та виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі 118 686,20 грн. (з вирахуванням із зазначеної суми відповідних податків і зборів).

В подальшому рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року по справі №420/7825/21 було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 .

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплатити позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 .

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 04.02.2019 року по 29.04.2021 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2021 року Військовою частиною НОМЕР_1 на виконання рішення суду було виплачено позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 04.02.2019 року по 29.04.2021 року у сумі 118556,63 грн.

Водночас позивач не погоджується із зазначеною сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та зауважує що при здійсненні такого нарахування відповідачем було протиправно застосовано до неї істотність частки, з огляду на що останній звернувся до суду з адміністративним позовом про оскарження таких дій відповідача.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзив та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ).

Згідно ст.1 Закону №2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.12 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною 1 ст. 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно частини 2 статті 117 КЗпП України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За змістом пункту 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 у справі №4-рп/2012 за статтею 47 КЗпП роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 15 вересня 2015 року у справі №21-1765а15 непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статті 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Аналогічну правову позицію було також викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 року по справі №821/1083/17, відповідно до якої ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Абзацом третім пункту 2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п. 4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати.

У пункті 6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

За правилами пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців робочі дні на число робочих днів за цей період.

Разом з тим, Верховним Судом у постанові від 18 липня 2018 року по справі №825/325/16 вказано, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету, та інших обставин справи.

Також, Верховний Суд в постанові від 30 жовтня 2019 року по справі №806/2473/18 сформував правову позицію щодо необхідності врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Правова позиція щодо застосування принципу співмірності була також зазначена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 по справі №524/1714/16-а, та постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі №761/9584/15-ц, від 14 листопада 2018 року по справі №806/345/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідачем було правомірно застосовано істотність частки при розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Щодо розміру суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, враховуючи істотність частки, суд зауважує наступне.

Як вбачається з довідки, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 №1025 від 06.03.2023 року, сума грошового забезпечення позивача за 2 місяці, що передують події, з якої пов`язаний перерахунок) складає 42 969,85 грн. (25 256,75 грн. за січень 2019 року та 17713,10 грн. за грудень 2018 року).

При цьому, кількість робочих днів за грудень 2018 року та січень 2019 року складає 41 робочих дні.

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 1048,04 грн. (25256,75 грн. + 17713,10 грн. = 42969,85 грн. / 41 день) за 1 робочий день.

Період затримки виплати сум при звільнені складає 561 робочий день та обраховується з 04.02.2019 року по 29.04.2021 року (по рішенню суду від 27.09.2021 року по справі №420/7825/21).

У зв`язку із чим розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача, складає 586950,44 грн.

При цьому судом встановлено, що при розмірі невчасно виплаченої грошової компенсації індексації грошового забезпечення у загальному розмірі 118686,20 грн. заробіток за час затримки розрахунку складає 586950,44 грн., що значно перевищує розмір невчасно виплаченої суми за судовим рішенням.

При цьому істотність частки складової грошової допомоги в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 118686,20 грн. / 586950,44 грн. = 20,22%.

За таких умов, із врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд вважає, що позивачу підлягає відшкодуванню сума у розмірі 118883,57 грн. із розрахунку 1048,04 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 20,22 % (істотність частки недоплаченої суми) х 561 (робочих днів затримки розрахунку).

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем було самостійно нараховано та виплачено позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням істотності частки у сумі 118556,63 грн., що є меншою, аніж наведені розрахунки судом.

З огляду на вищевикладене суд доходить висновку, щодо позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.02.2019 року по 29.04.2021 року у розмірі 326,94 грн. із розрахунку (118883,57 грн. (сума, розрахована судом) - 118556,63 грн. (сума, розрахована та виплачена позивачу самостійно відповідачем).

В задоволенні іншої частини позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити.

Щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі №420/16638/22, з огляду на те що Одеським окружним адміністративним судом вже розглядалась аналогічна справа №420/7825/21 та за результатами такого розгляду вже було винесено судове рішення, суд зауважує наступне.

Так рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року по справі №420/7825/21 було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 .

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплатити позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 .

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 04.02.2019 року по 29.04.2021 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Разом з тим, судом в межах адміністративної справи №420/16638/22 не розглядалось питання правомірності застосування відповідачем істотності частки при розрахунку середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.02.2019 року по 29.04.2021 року, та судом не визначалась сума середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.02.2019 року по 29.04.2021 року, яка підлягала нарахуванню та виплаті позивачу.

За таких умов суд доходить висновку що спірні правовідносини, з приводу яких було винесено рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року по справі №420/7825/21 не є тотожними правовідносинам в адміністративній справі №420/16638/22, а тому клопотання позивача про закриття провадження у справі на підставі п.4 ч.1 статті 238 КАС України задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судових витрат у справі №420/16638/22 не здійснювати.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.02.2019 року по 29.04.2021 року у розмірі 326,94 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький