Справа № 160/995/23
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2023 року Справа № 160/995/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

17.01.2023р. (згідно відомостей Нова Пошта) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України та просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення своєчасної виплати позивачеві в день його звільнення 27.01.2020р., грошової компенсації за не отримані предмети речового майна;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення своєчасної виплати позивачеві у день його звільнення 27.01.2020р., недоплаченої частини грошового забезпечення у виді доплати за вислугу років за 2019 рік в сумі 653,28 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення своєчасної виплати позивачеві у день його звільнення 27.01.2020р. недоплаченої частини матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік в сумі 4183,5 грн. у виді премії та доплати за вислугу років;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо взагалі не виплати позивачеві частини недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік у виді премії у розмірі 2185 грн.;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві середньоденне грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.01.2020 року по 24.02.2021 року в сумі 157 761,54 грн. згідно статті 117 КЗпП України в редакції, яка діяла на день фактичної виплати 24.02.2021р.;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачеві недоплачену частину матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік у виді премії у розмірі 2185 грн., провівши розрахунок з урахуванням її індексації в період з вересня 2018р. по день коли вона буде виплачена.

Ухвалою суду від 14.04.2023р. даний адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення своєчасної виплати грошової компенсації за не отримані предмети речового майна, частини недоплаченої доплати за вислугу років за 2019 рік та частини недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018, (до якої не була включена доплата за вислугу років) у день звільнення позивача, а також і відшкодування середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні щодо невиплати зазначених вище сум за період з 27.01.2020р. по 24.02.2021р. в сумі 157 761,54 грн. згідно ст.117КЗпП України - залишені без розгляду на підставі ч.5 ст.122, ч.4 ст.123, п.8 ч.1 ст.240 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що за зверненням позивача, відповідачем було нараховано позивачеві доплату за вислугу років за 2019 рік, а також і до складових матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018р. позивача відповідачем було включено доплату за вислугу років, що становили у загальній сумі 2938,58 грн., які були виплачені позивачеві 24.02.2021р. згідно даних банківського рахунку позивача та копії платіжного доручення №478 від 23.02.2021р. (а.с.169, 206), а також і з урахуванням того, що позовні вимоги у частині наведених позовних вимог з приводу відшкодування середнім заробітком при затримці виплати вказаних сум при звільненні позивача (27.01.2020р.) за період з 27.01.2020р. по 24.02.2021р. згідно до ст.117 КЗпП України за наведеною ухвалою суду були залишені без розгляду через пропуск місячного строку звернення з вказаними позовними вимогами у відповідності до вимог ч.4 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України, тому, у межах даного адміністративного позову, підлягають розгляду судом лише позовні вимоги позивача в частині, а саме:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо взагалі невиплати позивачеві частини недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік у вигляді премії у розмірі 2185 грн.;

- зобов`язання відповідача виплатити позивачеві недоплачену частину матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік у виді премії в розмірі 2185 грн., провівши розрахунок з урахуванням її індексації період з вересня 2018 року по день коли вона буде виплачена.

Свої позовні вимоги у наведеній частині позовних вимог позивач обґрунтовує тим, що у серпні-вересні 2018р. написав рапорт про надання йому щорічної відпустки за 2018р. з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік за яким 10.09.2018р. йому була виплачена вказана матеріальна допомога на оздоровлення в сумі 5710 грн., проте, до складових зазначеної матеріальної допомоги на оздоровлення не були включені доплата за вислугу років у сумі 1998,50 грн. (дана сума була виплачена лише 24.02.2021р.) та сума премії у розмірі 2185 грн. (взагалі не була виплачена), що, на думку позивача, не відповідає вимогам п.3, п.24 розділу І та п.1, п.2, п.3 розділу 14 Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України від 28.03.2018р. за №925/5 (далі Порядок №925/5), а також вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова КМУ №704) за якими передбачено, що один раз на рік надається допомога на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення, до якого включаються посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні види грошового забезпечення, які мають постійний характер, доплата за вислугу років та премія. Відповідно, як вказує позивач у позові, за його розрахунками, ця матеріальна допомога на оздоровлення повинна бути такою, а саме: 4730 грн. (посадовий оклад) + 1340 грн. (оклад за спеціальним званням) + 2185 грн. (премія) + 1998,50 грн. (доплата за вислугу років, яка була доплачена у жовтні 2018р.) = 9893,50 грн., тому з урахуванням того, до доплата за вислугу років за 2018р. була включена до матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018р. та виплачена позивачеві у сумі 1998,50 грн. 24.02.2021р., позивач вважає, що при отриманні ним допомоги на оздоровлення 10 вересня 2018р. вказана матеріальна допомога на оздоровлення за 2018 рік йому не була доплачена, оскільки до складу вказаної допомоги на оздоровлення не була включена премія у сумі 2185 грн., про що він довідався у січні 2021р. У лютому 2021р. він звернувся до відповідача з даного питання, у якому просив виплатити йому недоплачену частку матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік у вигляді премії у розмірі 2185 грн., проте, листом від 23.03.3021р. відповідач повідомив про те, що його особова справа надійшла до відповідача у зв`язку із його перепризначенням до установи у вересні 2018р., тому йому було встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 35% та зроблено перерахунок з 01.07.2018р. в жовтні 2018р. та повідомлено, що під час розрахунку матеріальної допомоги для оздоровлення у серпні 2018р. був врахований посадовий оклад та оклад за спеціальним званням, премія не встановлювалась та не виплачувалась. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною щодо не врахування при проведенні розрахунку матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік премії у сумі 2185 грн., оскільки вважає, що в установі він працював з 01.07.2018р. та по 31.08.2018р. (день підписання наказу №26/в про виплату допомоги на оздоровлення), тобто, повні два місяці, премії не позбавлявся, премію за липень 2018р. він отримав 09.08.2018р. (що підтверджено розрахунковими листками доданих до позову), тому позивач вважає, що, у даному випадку, відповідачем були порушені його права на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018р. із включенням до неї премії у розмірі 2185 грн., яка ні на день його звільнення, ні на теперішній час не виплачена, а відповідно, повного розрахунку з ним не було проведено, що свідчить про порушення відповідачем законних прав позивача на гідне своєчасне грошове забезпечення відповідно до положень чинного законодавства (а.с.1-24).

Згідно змісту ухвали суду від 13.02.2023р. судом було відкрито провадження у даній адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 14.03.2023р. та запропоновано, зокрема, позивачеві надати докази про дати отримання позивачем вищенаведених сум, 22.12.2020р. та 24.02.2021р., про що зазначено у позові, проте, відповідних доказів до позову не додано; відповідачеві надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України, надати довідку-розрахунок про нараховані та виплачені суми, що є предметом спору, копії наказів про встановлення надбавок за вислугу років, про виплату та нарахування матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018-2019 роки, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.123).

На виконання вищенаведених вимог ухвали суду, відповідачем 01.03.2023р. через систему «Електронний суд» до адміністративного суду подано письмовий відзив на позов, у якому відповідач просив у задоволенні позову позивачеві відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що згідно до пункту 22 розділу І Порядку №925/5 до розрахунку допомоги на оздоровлення включається премія (встановлена відповідно до глави 13 розділу ІІ цього Порядку) в середньому розмірі за повні дванадцять календарних місяців служби підряд за місцем проходження служби, а за менший період служби в середньому розмірі за повні календарні місяці служби за місцем проходження служби. При цьому, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір допомоги на оздоровлення включаються: посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні види грошового забезпечення, які мають постійний характер, на які має право особа рядового чи начальницького складу на день підписання наказу про надання цієї допомоги та премія, розрахована відповідно до пункту 22 розділу І Порядку №925/5. Так, згідно з наказом №61/к від 26.06.2018р. позивача було призначено на посаду в установі відповідача з 01.07.2018р. Відповідно до наказу від 31.08.2018р. №26/в позивачеві було надано частину чергової відпустки за 2018 рік з 03.09.2018р. по 28.09.2018р. та виплачена допомога для оздоровлення, до якої було включено посадовий оклад (4370,00 грн.) та оклад за спеціальним званням (1340,00 грн.), на які мав право позивач на момент розрахунку допомоги для оздоровлення, проте, оскільки у липні 2018р. премія позивачеві не встановлювалась та не виплачувалась, тому не була включена до розрахунку допомоги для оздоровлення. Окрім того, відповідач посилається і на те, що позивач у наведеній частині позовних вимог про порушення своїх прав довідався ще у 2018р., однак з позовом у наведеній частині позовних вимог звернувся через майже 2 роки після звільнення, тобто, з порушенням шестимісячного строку звернення до суду з цим позовом, встановлений п.2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, тому поновлення цього строку відповідач вважає безпідставним (а.с.184-197).

Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду в частині позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виплати йому частини недоплаченої матеріальної допомоги для оздоровлення за 2018 рік у виді премії в сумі 2185 грн. та зобов`язання відповідача виплатити недоплачену суму такої допомоги для оздоровлення, суд виходять із такого.

Так, предметом спору у цій справі є саме незгода позивача із проведеним розрахунком допомоги для оздоровлення за 2018р. (отриманої позивачем 10.09.2018р.), до складових якої відповідачем не було включено премію, отриману ним у серпні 2018р.(за липень 2018р.), в сумі 2185 грн.

Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018р. за №925/5 (далі Порядок №925/5) до складу грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу включаються: щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за вислугу років); щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (допомога для оздоровлення, матеріальна допомоги для вирішення соціальних питань).

В той же час, наведені приписи умов і порядку виплати грошового забезпечення є спеціальними та не містять норм, які б врегульовували строки звернення до суду з питань їх невиплати або неповної виплати, а, відповідно, за загальним правилом, у разі не врегулювання цих правовідносин спеціальними приписами, до них застосовуються загальні норми права, тобто, загальні норми права трудового законодавства, зокрема, норми Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Так, у відповідності до ч.2 ст.233 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено було, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Також і за висновком рішення Конституційного Суду України №9-рп/2013 від 15.10.2013р. роз`яснено, що положення ч.2 ст.233 КЗпП України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків їх виплати як складових належної працівникові заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Отже, аналіз наведених вище предмету заявленого позову у наведеній вище частині позовних вимог, що є предметом спору у цій справі, приписів Порядку №925/5, ч.2 ст.233 КЗпП України (у наведеній редакції) у їх сукупності, свідчить про те, що допомога для оздоровлення є складовою грошового забезпечення позивача, а, відповідно, оскільки позивач висловлює у даному позові незгоду щодо визначення її розміру та не включення до її складових премії в сумі 2185 грн., отриманої ним у серпні 2018р. (за липень 2018р.), такі складові грошового забезпечення (невиплата, неповна виплата допомоги для оздоровлення) не обмежуються строком давності звернення до суду, що узгоджується із правовим висновком вище викладеним у рішенні Конституційного Суду України №9-рп/2013 від 15.10.2013р.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що строк звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виплати йому частини недоплаченої матеріальної допомоги для оздоровлення за 2018 рік у виді премії в сумі 2185 грн. та зобов`язання відповідача виплатити недоплачену суму такої допомоги для оздоровлення, позивачем не пропущений.

Таким чином, аргументи відповідача про пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду, встановленого ч.2 ст.122 КАС України, в частині наведених позовних вимог є неспроможними, безпідставними та такими, що не відповідають висновкам вищенаведеного рішення Конституційного Суду України.

Відповідно до ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Отже, рішення у даній адміністративній справі приймається 14.04.2023р. у межах строку, встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Із наявних копій документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянин України ОСОБА_1 з 01.07.2018р. проходив службу у Державній установі «Центр пробації», має спеціальне звання майора внутрішньої служби, займав посаду старшого інспектора Криворізького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області та був звільнений з даної посади за власним бажанням (п.п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» 27.01.2020р., що підтверджується копією паспорту позивача, копією наведених витягів з наказів про призначення на посаду №61/к від 26.06.2018р., про звільнення з посади №11/к від 24.01.2020р. (а.с.26-36,200).

У період проходження позивачем служби на підставі рапорту позивача згідно до наказу від 31.08.2018р. за №26/в «Про надання відпусток» позивачеві було надано частину чергової відпустки за 2018 рік, тривалістю 26 календарних днів, з 03 вересня 2018р. по 28 вересня 2018р. з виплатою допомоги для оздоровлення, що підтверджується змістом копії наведеного витягу з наказу, наявного у справі (а.с.202).

На підставі наведеного вище наказу позивачеві була виплачена допомога для оздоровлення у розмірі 5710 грн., яку він отримав 10.09.2018р., про що позивач сам зазначає у позові, а також і підтверджується змістом копії розрахункового листка за вересень 2018р. (а.с.13,150).

Вважаючи, що вказана допомога для оздоровлення за 2018 рік позивачеві була виплачена не у повному обсязі, а саме: до складових вказаної допомоги не було включено премію, яку позивач отримав у серпні 2018р. (за липень 2018р.), у сумі 2185 грн., він неодноразово упродовж 2021 року звертався до відповідача з відповідними заявами у відповідь на які відповідач повідомив позивача, що на день підписання наказу про виплату допомоги для оздоровлення за 2018р. (31.08.2018р. №26/в) позивач мав право на такі види грошового забезпечення, які і були враховані при розрахунку вказаної допомоги для оздоровлення, а саме: посадовий оклад 4370,00 грн., оклад за спеціальним званням 1340,00 грн., у липні 2018р. позивачеві премія не встановлювалась та не виплачувалася, тому для її врахування при розрахунку допомоги для оздоровлення за 2018 рік на момент прийняття наказу про виплату цієї допомоги - 31.08.2018р. підстав не було, що підтверджується численними копіями відповідей відповідача, наявних у справі (а.с.70-85).

Позивач не погодився з вищенаведеною бездіяльністю відповідача щодо не виплати йому частини недоплаченої матеріальної допомоги для оздоровлення за 2018 рік у виді премії в розмірі 2185 грн., тому у цьому позові просив визнати таку бездіяльність відповідача протиправною та зобов`язати відповідача виплатити йому вказану частину недоплаченої допомоги для оздоровлення за 2018 рік посилаючись на порушенням відповідачем його права на гідне своєчасне грошове забезпечення відповідно до положень чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову частково, виходячи з наступного.

За приписами частини 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» визначено, що умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

При цьому, на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських.

Так, умови та розміри грошового забезпечення встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. за №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», дія якого поширюється і на осіб рядового та начальницького складу, які проходять службу у Державній кримінально-виконавчій службі України (далі Постанова КМУ №704), а механізм виплати такого грошового забезпечення та компенсаційних виплат таким особам визначено відповідним Порядком, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018р. №925/5 (далі Порядок №925/5).

У відповідності до п.3 ч.5 Постанови КМУ №704 передбачено, що керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, зокрема, допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно до пункту 3 розділу І Порядку №925/5 встановлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за вислугу років); щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань).

За приписами пунктів 1,2,3 глави 14 розділу ІІ Порядку №925/5 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) було визначено, що особам рядового і начальницького складу один раз на рік надається допомоги для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення; виплата такої допомоги здійснюється на підставі наказу органу або установи.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір допомоги для оздоровлення, включаються посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер, на які має право особа рядового чи начальницького складу на день підписання наказу про надання цієї допомоги та премія, розрахована відповідно до пункту 22 розділу І цього Порядку.

Згідно до вимог пункту 22 розділу І наведеного Порядку №925/5 передбачено, що для розрахунку одноразових додаткових видів грошового забезпечення та компенсаційних виплат (зокрема, допомоги для оздоровлення) до місячного грошового забезпечення включається премія (встановлена відповідно до глави 13 розділу ІІ цього Порядку) в середньому розмірі за повні дванадцять місяців служби підряд за місцем проходження служби, а за менший період служби в середньому розмірі за повні календарні місяці служби за місцем проходження служби.

Аналіз наведених норм свідчить про те, особи рядового чи начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право раз на рік на отримання допомоги для оздоровлення для розрахунку якої до місячного грошового забезпечення включається, на день підписання наказу про надання такої допомоги, у тому числі і премія, зокрема, у середньому розмірі за повні календарні місяці служби за місцем проходження служби.

При цьому, за п.3 глави 13 розділу ІІ Порядку №925/5 встановлено, що премія виплачується разом із виплатою грошового забезпечення в поточному місяці за результатами оперативно-службової діяльності за минулий місяць.

Тобто, премія за липень 2018р. працівникам кримінально-виконавчої служби виплачується із виплатою грошового забезпечення у серпні 2018р.

Так, із наданих учасниками справи копій документів судом встановлено, що позивач був призначений на посаду старшого інспектора сектору по філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області по Криворізькому районному сектору 01.07.2018р., що підтверджується змістом копії витягу з наказу №61/к від 26.06.2018р. (а.с.200).

Надалі, згідно до наказу від 31.08.2018р. за №26/в «Про надання відпусток» позивачеві на підставі його рапорту була надана частина чергової відпустки за 2018 рік, тривалістю 26 календарних днів, з 03 вересня 2018 року по 28 вересня 2018 року з виплатою допомоги для оздоровлення (а.с.202).

09 серпня 2018р. позивач отримав грошове забезпечення, з урахуванням вимог п.3 глави 13 розділу ІІ Порядку №925/5 за минулий місяць, тобто, за липень 2018р., яке складається, а саме: з посадового окладу 4370,00 грн., окладу за званням 1340,00 грн. та премія 2185 грн. за період 01.07.2018р.-31.07.2018р., що підтверджується відомостями, наведеними у копії розрахункового листка позивача за серпень 2018р. (а.с.55-зворот).

Також факт виплати позивачеві відповідачем премії за липень 2018р. у сумі 2185 грн. у серпні 2018р. підтверджується і змістом копії довідки про щомісячні види грошового забезпечення позивача за період з липня 2018р. по січень 2020р. за №8/2-608 від 19.05.2020р. (а.с.65).

Водночас, відповідачем на спростування вищенаведених встановлених судом фактів не було надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що позивач у вказаний період (липень 2018р.) був позбавлений виплати премії у порядку та у спосіб встановлений п.4 глави 13 розділу ІІ Порядку №925/5 з урахуванням відомостей про нарахування та виплату позивачеві за липень 2018р. премії у сумі 2185 грн. згідно розрахункового листка позивача за серпень 2018р. та довідки №8/2-608 від 19.05.2020р. (а.с.55-зворот, 65).

За викладених обставин, можна зробити висновок про те, що наведені вище відомості про виплату позивачеві відповідачем премії у сумі 2185 грн. за липень 2018р., яка була виплачена йому 09.08.2018р., відповідачем жодними належними доказами не спростовані, навпаки, підтверджені вищенаведеними змістом розрахункового листка та довідки, а отже, суд вважає їх достовірними та такими, що спростовують аргументи відповідача про те, що у липні 2018р. позивачеві премія не встановлювалась та не виплачувалась.

Таким чином, із аналізу наведених вище обставин та норм чинного законодавства, що регулюють дані правовідносини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач 31.08.2018р. (на момент прийняття наказу №26/в про виплату допомоги для оздоровлення) зобов`язаний був включити зазначену премію позивача до розрахунку допомоги для оздоровлення на 2018 рік в середньому розмірі за повні календарні місяці служби за місцем проходження служби, що передбачено пунктом 22 розділу І Порядку №925/5.

Оскільки, у ході судового розгляду справи судом не встановлено, а відповідачем жодних доказів, які б свідчили про включення премії позивача за липень 2018р. до грошового забезпечення позивача для розрахунку його допомоги для оздоровлення за 2018р. саме в середньому розмірі за повні календарні місяці служби за місцем проходження служби та невиплати її позивачеві (навпаки, підтверджена її виплата 09.08.2018р.), з урахуванням того, що позивач прослужив у відповідача повні два календарні місяці, суду не надано, тому суд приходить до висновку, що така бездіяльність відповідача не відповідає та суперечить приписам пункту 22 розділу І Порядку №925/5, тому підлягає визнанню судом протиправною.

За приписами ч.1 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 наведеного Кодексу, визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідачем не було наведено жодних підстав та не надано суду доказів, які б свідчити про правомірність бездіяльності відповідача щодо не включення до грошового забезпечення позивача для розрахунку допомоги для оздоровлення за 2018 рік премії у сумі 2185 грн. в середньому розмірі за повні календарні місяці служби за місцем проходження служби згідно до пункту 22 розділу І Порядку №925/5 з урахуванням встановлених вище судом обставин та аналізу норм чинного законодавства.

Є безпідставними та необґрунтованими доводи відповідача з приводу того, що у зв`язку із перепризначенням позивача з Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань до відповідача особова справа позивача надійшла до відповідача лише у вересні 2018р., тому позивачеві був зроблений перерахунок зі встановленням надбавки за вислугу років з 01.07.2018р. в жовтні 2018р., з огляду на те, що наведені відповідачем обставини не звільняли відповідача від обов`язку включення до грошового забезпечення позивача для розрахунку допомоги для оздоровлення за 2018 рік премії у сумі 2185 грн. (яка була виплачена позивачеві 09.08.2018р.(за липень 2018р.) з урахуванням п.3 глави 13 розділу ІІ Порядку №925/5) в середньому розмірі за повні календарні місяці служби за місцем проходження служби на виконання вимог пункту 22 розділу І Порядку №925/5.

Також, судом враховується і те, що відповідач мав можливість та зобов`язаний був, у такому випадку, здійснити відповідний перерахунок допомоги для оздоровлення за 2018 рік позивача у жовтні 2018 року (після отримання особової справи позивача), як це було зроблено відповідачем за зверненням позивача, за яким відповідач включив до складових допомоги для оздоровлення за 2018р. доплату за вислугу років та виплатив її позивачеві 24.02.2021р., що підтверджено самим відповідачем у відзиві та у доданих до нього документах (а.с.188,199,206).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного, перевіривши за критеріями, встановленими у ч.2 ст.2 наведеного Кодексу, правомірність бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачеві частини недоплаченої допомоги для оздоровлення за 2018 рік, до якої не була включена премія за липень у сумі 2185 грн. у середньому розмірі за повні календарні місяці служби за місцем проходження служби згідно до вимог п.22 розділу І Порядку №925/5, суд приходить до висновку, що, допустивши протиправну бездіяльність у наведеній частині, яка зачіпає права та інтереси позивача, відповідач, як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, необґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено, що протиправною бездіяльністю відповідача щодо невиплати позивачеві частини недоплаченої допомоги для оздоровлення за 2018 рік, до якої не була включена премія, виплачена за липень 2018р. у сумі 2185 грн., у середньому розмірі за повні календарні місяці служби за місцем проходження служби згідно до вимог п.22 розділу І Порядку №925/5, останнім допущено порушення прав та інтересів позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання такої бездіяльності протиправною з виходом у цій частині за межі позовних вимог у відповідності до ст.ст.9,245 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, виходячи із того, що судом встановлена протиправна бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачеві частини недоплаченої допомоги для оздоровлення за 2018 рік, до якої не була включена премія, виплачена за липень у сумі 2185 грн., у середньому розмірі за повні календарні місяці служби за місцем проходження служби згідно до вимог п.22 розділу І Порядку №925/5, у такому випадку, і позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача вчинити певні дії підлягають задоволенню з урахуванням вимог ст.ст.9,245 Кодексу адміністративного судочинства України (зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачеві недоплаченої частини допомоги для оздоровлення за 2018 рік, до якої включити премію (виплачену за липень 2018р. у сумі 2185 грн.), у середньому розмірі за повні календарні місяці служби за місцем проходження служби з дотриманням вимог п.22 розділу І Порядку №925/5), як похідні позовні вимоги.

Між тим, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачеві недоплачену частину матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік у виді премії у розмірі 2185 грн., провівши розрахунок з урахуванням її індексації в період з вересня 2018р. по день коли вона буде викладена, задоволенню не підлягає, оскільки, по-перше, премія за липень 2018р., виплачена позивачеві у сумі 2185 грн. включається до складових допомоги для оздоровлення за 2018 рік у середньому розмірі за повні календарні місяці служби за місцем проходження служби згідно до вимог п.22 розділу І Порядку №925/5; по-друге, вказані позовні вимоги щодо індексації недоплаченої частини допомоги для оздоровлення за 2018 рік, яка ще не нарахована та не виплачена на момент розгляду даної справи, направлені на захист прав та інтересів особи, які ще не порушені, тобто, на майбутнє, що суперечить вимогам ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки судовому захисту підлягають лише порушені права, а не ті, які будуть порушені у майбутньому.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин підлягають стягненню з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати позивача, понесені ним по сплаті судового збору у розмірі 496,20 грн., виходячи із розрахунку 992,40 грн. (сплаченого судового збору за квитанцією № від 28.12.2022р.) / 2, тобто, пропорційно задоволеним позовним вимогам за нормами ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України щодо не виплати ОСОБА_1 недоплаченої частини допомоги для оздоровлення за 2018 рік, до якої не була включена премія (виплачена за липень 2018р. у сумі 2185 грн.) у середньому розмірі за повні календарні місяці служби за місцем проходження служби згідно до вимог п.22 розділу І Порядку №925/5, протиправною.

Зобов`язати Державну установу «Центр пробації» Міністерства юстиції України (04050, м. Київ, вул. Юлія Ілєєнко, 81, ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) недоплаченої частини допомоги для оздоровлення за 2018 рік, до якої включити премію (виплачену за липень 2018р. у сумі 2185 грн.), у середньому розмірі за повні календарні місяці служби за місцем проходження служби з дотриманням вимог п.22 розділу І Порядку №925/5.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України (04050, м. Київ, вул. Юлія Ілєєнко, 81, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 496 грн. 20 коп. (чотириста дев`яності шість гривень 20 копійок).

Рішення суду може бути може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва