Справа № 643/2230/22
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 р.Справа № 643/2230/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Шаповал В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавської митниці Державної митної служби України на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 16.01.2023, головуючий суддя І інстанції: Попов О.Г., м. Полтава, повний текст складено 16.01.23 року по справі № 643/2230/22

за позовом ОСОБА_1

до Полтавської митниці Державної митної служби України

про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова із зазначеним позовом, в якому просить поновити строк на оскарження постанови з підстав, викладених в позовній заяві; скасувати постанову Полтавської митниці Державної митної служби України № 0052/80600/21 від 19.01.2022 про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 34000 грн., провадження у адміністративній справі закрити.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16.01.2023 року поновлено ОСОБА_1 строки звернення до суду із вказаним позовом. Адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову Полтавської митниці Державної митної служби України № 0052/80600/21 від 19.01.2022 про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 34000 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Стягнуто з Полтавської митниці Державної митної служби України за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 496 грн. 20 коп.

Полтавська митниця , не погодившись з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, подала апеляційну скаргу, вважає , що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: ч.3 ст.325, ч.4 ст.469 Митного кодексу України, статей 2, 6, 9, 72, 80, 90, 134, ч.3 ст.242, чинного Кодексу адміністративного судочинства України . Вважає, що судом не враховано, що по даній справі не є обов`язковою умовою наявність документально доведеного факту передачі даного транспортного засобу громадянином ОСОБА_1 саме громадянину ОСОБА_2 . Судом не прийнято до уваги, що факт митного оформлення ОСОБА_2 вищевказаного транспортного засобу згідно митної декларації від 01.09.2021 №UА806020/2021/002184 є доказом, що даний автомобіль у будь-якому разі був переданий громадянином ОСОБА_1 у користування або розпорядження іншій о с о б і, яка безпосередньо не поміщувала його у митний режим транзит. Тобто, судом не враховано, що станом на 01.09.2021 гр. ОСОБА_2 мав можливість як юридично так і фактично користуватись та розпоряджатись зазначеним транспортним засобом, чим підтверджується виявлення митницею факту передачі іншій особі, яка безпосередньо не поміщувала його у митний режим транзит, чим вчинено порушення митних правил, передбачене ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України. Отже, саме громадянин ОСОБА_1 є особою, відповідальною за дотримання митного режиму транзит під час перебування даного автомобіля на митній території України. Звертає увагу суду, що аналогічні висновки щодо факту передачі транспортного засобу іншій особі, яка безпосередньо не ввозила на митну територію України, встановлені згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2019 у справі № 607/4181/22 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.03.2022 у справі №676/5563/21. Вважає , що Полтавською митницею обґрунтовано встановлено, що гр. ОСОБА_1 транспортний засіб «АUDI А6», кузов № НОМЕР_1 державний номер НОМЕР_2 , країна реєстрації Литва, який ним ввезено на митну територію України, було передано у володіння, користування або розпорядження іншій особі, яка безпосередньо не помішувала його у митний режим транзит, чим вчинив порушення митних правил, передбачене ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України. Також, вказує , що згідно ч.4 ст.288 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, яка оскаржила постанову про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита. Крім того, за правовим висновком Верховного суду України (постанова від 13.12.2016 у справі № 306/17/16-а), що у справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, статей 2,3,4 Закону України № 3674-VI позивач звільняється від сплати судового збору, тому вважає , що сума судового збору 496 грн. 20 коп. підлягає поверненню позивачу ОСОБА_1 як помилково сплачена. Просить рішення Октябрського районного суду від 16.01.2023 скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

За правилами ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи у їх сукупності , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 21.07.2017 здійснив ввезення на територію України автомобіля марки «АUDI А6», кузов № НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_2 (країна реєстрації Литва), в зоні діяльності Чернігівської митниці ДФС в митному режимі «транзит» по каналу митного контролю «зелений коридор».

01.09.2021 до відділу митного оформлення митного поста "Полтава" Полтавської митниці за митною декларацією типу ІМ 40 АА №UА806020/2021/002184 громадянином України ОСОБА_2 поданий до митного оформлення зазначений транспортний засіб. У графі 44 митної декларації зазначені реквізити договору купівлі-продажу зазначеного автомобіля - б/н та дата його укладання 29.12.2019.

Договір купівлі-продажу вказаного транспортного засобу марки «АUDI А6» був укладений 29.12.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в місті Вільнюс, Литва.

26.10.2021 старшим державним інспектором оперативного відділу управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Полтавської митниці Державної митної служби України Лазоренко Н. відносно ОСОБА_1 було складено протокол про порушення митних правил № 0052/80600/22 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України.

19.01.2022 в.о. начальника Полтавської митниці Державної митної служби України Забавським Д.О. винесено постанову у справі про порушення митних правил № 0052/80600/21, якою визнано позивача ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34000 грн.

У постанові зазначено, що громадянином України ОСОБА_1 транспортний засіб марки «АUDI А6», кузов № НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_2 (країна реєстрації Литва), що був ним поміщений 21.07.2017 року у митний режим «транзит», було передано у володіння, користування або розпорядження іншій особі, яка безпосередньо не поміщувала його у митний режим транзит.

Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання її протиправною і скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того , що жодних доказів наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого частиною 4 ст. 469 МК України, матеріали справи не містять.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог , виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 10 КпАП України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 486 Митного кодексу України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 486 МК України щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил згідно зі ст. 489 МК України зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 530 МК України, перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України

Транзитний митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності (ст. 90 Митного кодексу).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 325 МК України користування та розпорядження товарами, транспортними засобами комерційного призначення, які перебувають під митним контролем, забороняються, крім випадків, передбачених цим кодексом та іншими законами України.

Положеннями ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України передбачено, що передача транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, суть виявленого митним органом порушення полягає у тому, що ОСОБА_1 , здійснивши ввезення транспортного засобу на митну територію України для особистого користування, передав його іншій особі.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем взагалі не встановлено, коли та за яких обставин відбулася передача транспортного засобу позивачем.

Встановлення такої обставини має істотне значення для вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення позивача до відповідальності за ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, адже вказана норма права була введена в дію вже після ввезення ОСОБА_1 відповідного транспортного засобу на митну територію України.

Так, п. 7 розділу I Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» до ст. 469 Митного кодексу України було внесено зміни, а саме - назву статті викладено в такій редакції: «Стаття 469. Неправомірні операції з товарами, митне оформлення яких не закінчено, або з товарами, що перебувають на тимчасовому зберіганні під митним контролем, або з транспортними засобами особистого користування, тимчасово ввезеними на митну територію України чи поміщеними у митний режим транзиту» та доповнено новою частиною четвертою такого змісту: «Передача транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Згідно з п. 1 розділу IІ вказаного Закону він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 7 і 8 розділу I та підпункту 1 пункту 2 розділу II цього Закону, які набирають чинності через 270 днів з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.

Тобто, п. 7 розділу I Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» набрав чинності 22.08.2019 року, в той час як транспортний засіб «АUDI А6», кузов № НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_2 , країна реєстрації Литва, позивачем ввезено на митну територію України 21.07.2017 року.

Порушення митних правил, передбачене ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, не є триваючим порушенням, адже є вчиненим у момент передачі транспортного засобу іншій особі.

Водночас, особа не може бути притягнута до відповідальності за вчинення дій, які на той момент не становили складу адміністративного правопорушення внаслідок відсутності норми права, яка встановлювала міру відповідальності за відповідні дії, про що вірно вказував позивач.

Згідно ч.2 ст. 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, саме на відповідача як суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок доказування правомірності постанови про порушення митних правил № 0052/80600/21 від 19.01.2022, у тому числі в частині застосування ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України з урахуванням обмежень, встановлених ст. 58 Конституції України.

Полтавська митниця Державної митної служби України такого обов`язку не виконала, адже в оскаржуваній постанові не визначила момент вчинення порушення митних правил, а також наводить обставин, за яких відбулося порушення вимог ч. 5 ст. 380 Митного кодексу України.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що факт митного оформлення вищевказаного транспортного засобу згідно митної декларації ІМ 40 АА №UА806020/2021/002184 є доказом того, що даний автомобіль у будь-якому разі був переданий позивачем у користування або розпорядження іншій особі, яка безпосередньо не поміщувала його у митний режим транзит, та зазначає, що вказані обставини не можуть слугувати підставою правомірності оскаржуваної постанови, оскільки відсутні відомості про те, коли та за яких обставин саме цей автомобіль був переданий позивачем у користування або розпорядження іншій особі, яка безпосередньо не поміщувала його у митний режим транзит.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова про порушення митних правил № 0052/80600/21 від 19.01.2022 є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Повноваження суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності визначені в ч. 3 ст. 286 КАС України.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для скасування вищезазначеної постанови відповідача та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Щодо доводів апелянта з посиланням на постанову Верховного суду від 13.12.2016 у справі № 306/17/16-а та необхідності повернення позивачу суми судового збору 496 грн. 20 коп. як помилково сплаченої , колегія суддів зазначає , що відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Розмір судового збору за подання позовної заяви у справах щодо накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вказана постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі № 543/775/17 в силу ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковою для врахування.

Відтак, з огляду на висновок Великої Палати Верховного Суду в справі №543/775/17, судовий збір за подання позовної заяви в цій справі підлягає сплаті на загальних підставах.

Колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на позовну заяву, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 16.01.2023 по справі № 643/2230/22 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров