Справа № 440/1289/23
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/1289/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та утриматися від певних дій,

В С Т А Н О В И В:

13 лютого 2023 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач; ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (надалі - відповідач; ГУ ПФУ в Хмельницькій області), з урахуванням уточненої позовної заяви від 18.02.2023 /а.с. 80-82/, у якій позивач просить:

1) визнати дії суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання втриматись від вчинення певних дій - Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області;

2) визнати противоправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 27.01.2023 №6 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах Список№1;

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та нарахувати пенсію за віком на пільгових умовах Список №1 ОСОБА_1 з 30.10.2022 довічно;

4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно з урахуванням висновків суду розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах Список №1 від 20.01.2023 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Розглянути вказану заяву у встановленому законом порядку та надати вмотивовану відповідь у письмовій формі на адресу позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 31.10.2022 він звернувся до територіального відділу №7 Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 та відповідним пакетом документів. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 27.01.2023 №46 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Позивач вважає це рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, посилаючись на те, що має необхідний пільговий стаж роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Вказує, що відповідачем у порушення вимог законодавства України зараховано не всі періоди його роботи до пільгового стажу та не враховано приписи постанови Кабінету Міністрів України №919 від 05.07.2006.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року позовну заяву залишено без руху.

20 лютого 2023 року до суду надійшла копія заяви про усунення недоліків позовної заяви від 18.02.2023.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року позовну заяву залишено без руху.

06 березня 2023 року до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, зареєстрована канцелярією суду 07.03.2023 за вх. №11453/23 до якої додано квитанцію №5605-01-001/с від 01.03.2023 про сплату судового збору у розмірі 1073,60 грн., оригінал позовної заяви та її копію для відповідача.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/1289/23, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази від відповідача.

29 березня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву /а.с. 95-100/, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, рішенням Комісії при Головному управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 25.11.2022 №149 підтверджено позивачу періоди роботи: з 01.01.1999 по 24.05.1999; з 26.07.1999 по 07.08.1999; з 01.09.1999 по 22.10.1999; з 06.11.1999 по 01.03.2000; з 22.04.2000 по 05.06.2000; з 01.08.2000 по 14.09.2000; з 01.10.2000 по 24.12.2000; з 01.01.2002 по 18.04.2002; з 29.05.2002 по 05.08.2003; з 04.03.2004 по 20.06.2004; з 10.07.2004 по 19.04.2009. Вищевказаним рішенням відмовлено ОСОБА_1 в підтвердженні періодів роботи: з 08.12.1993 по 07.05.1997, з 07.12.1998 по 31.12.1998, з 01.08.2001 по 31.12.2001 у зв`язку з відсутністю відомостей про заробітну плату; з 20.06.1994 по 30.06.1994, з 12.01.1995 по 31.01.1995, з 12.05.1995 по 18.06.1995, з01.07.1995 по 08.07.1995, з 08.08.1999 по 31.08.1999, з 23.10.1999 по 05.11.1999 у зв`язку з перебуванням у відпустках без збереження заробітної плати; з 02.03.2000 по 21.04.2000, з 06.06.2000 по 31.07.2000, з 15.09.2000 по 30.09.2000, з 26.08.2001 по 30.09.2001, з 19.04.2002 по 28.05.2002, з 06.08.2003 по 17.11.2003, з 10.02.2004 по 03.03.2004, з 21.06.2004 по 09.07.2004 у зв`язку з виконанням робіт, не пов`язаних з шкідливими умовами праці; 25.05.1999 у зв`язку з відсутністю даних про атестацію робочого місця. Згідно наявних документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 33 роки 9 місяців 24 дні, в тому числі, пільговий 7 років 11 місяців 8 днів. Тому рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 27.01.2023 №46 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, передбаченого статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вважає безпідставними посилання позивача на записи трудової книжки як підставу для зарахування періодів роботи до пільгового стажу, оскільки у трудовій книжці позивача не містяться дані про повний робочий день, про пільговий характер роботи, не зазначаються відомості про прогули, простої, страйки, перебування у відпустках тощо, у зв`язку з чим підстав для зарахування періодів роботи до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах згідно даного документу немає.

Крім того, у відзиві представником відповідача заявлено клопотання про проведення розгляду справи №440/1289/23 в режимі відеоконференції в порядку статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України з зали судового засідання Хмельницького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в режимі відеоконференції в приміщенні суду у справі у справі №440/1289/23.

29 березня 2023 року до суду надійшло клопотання відповідача про залучення до участі у справі як співвідповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області /а.с. 105-106/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про залучення співвідповідача у справі №440/1289/23.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

ОСОБА_1 звернувся до Комісії при Головному управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про підтвердження стажу роботи для підтвердження періодів роботи, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, за вислугу років/періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території.

Комісією при Головному управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення від 25.11.2022 №149, яким вирішено:

1. Підтвердити ОСОБА_1 періоди роботи, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням фактично відпрацьованого в шкідливих умовах праці часу: з 01.01.1999 по 24.05.1999, з 26.07.1999 по 07.08.1999, з 01.09.1999 по 22.10.1999, з 06.11.1999 по 01.03.2000, з 22.04.2000 по 05.06.2000, з 01.08.2000 по 14.09.2000, з 01.10.2000 по 24.12.2000, з 01.01.2002 по 18.04.2002, з 29.05.2002 по 05.08.2003, з 04.03.2004 по 20.06.2004, з 10.07.2004 по 19.04.2009.

2. Відмовити ОСОБА_1 в підтвердженні періодів роботи, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": з 08.12.1993 по 07.05.1997, з 07.12.1998 по 31.12.1998, 25.05.1999, з 08.08.1999 по 31.08.1999, з 23.10.1999 по 05.11.1999, з 02.03.2000 по 21.04.2000, з 06.06.2000 по 31.07.2000, з 15.09.2000 по 30.09.2000, з 01.08.2001 по 31.12.2001, з 19.04.2002 по 28.05.2002, з 06.08.2003 по 17.11.2003, з 10.02.2004 по 03.03.2004, з 21.06.2004 по 09.07.2004, з 20.04.2009 по 31.12.2009. Підстава відмови: відсутність відомостей про заробітну плату з 08.12.1993 по 07.05.1997, з 07.12.1998 по 31.12.1998, з 01.08.2001 по 31.12.2001; перебування у відпусках без збереження заробітної плати з 20.06.1994 по 30.06.1994, з 12.01.1995 по 31.01 1995, з 12.05.1999 по 18.06.1995, з 01.07.1995 по 08.07.1995, з 08.08.1999 по 31.08.1999, з 23.10.1999 по 05.11.1999; виконання робіт, не пов`язаних з шкідливими умовами праці з 02.03.2000 по 21.04.2000, з 06.06.2000 по 31.07.2000, з 15.09.2000 по 30.09.2000, з 26.08.2001 по 30.09.2001, з 19.04.2002 по 28.05.2002, з 06.08.2003 по 17.11.2003, з 10.02.2004 по 03.03.2004, з 21.06.2004 по 09.07.2004, відсутність даних атестацію робочого 25.05.1999 /а.с. 9-10/.

20.01.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 12-14/, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 /а.с.186-187/ та пакетом документів, копії яких містяться у матеріалах справи.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву ОСОБА_1 від 20.01.2023 та поданий пакет документів в електронному вигляді передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області .

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.01.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 від 27.01.2023 №46 /а.с. 7, 163/.

В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що пенсійний вік, визначений пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Список №1) становить 50 років; вік заявника на дату звернення становить 50 років 2 місяці 21 день; необхідний страховий стаж, визначений пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Список №1) становить 25 років; страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 33 роки 9 місяців 24 дні; необхідний пільговий стаж на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1, визначений пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Список №1) становить 10 років; пільговий стаж особи становить 7 років 11 місяців 8 днів. До страхового стажу зараховано всі періоди роботи за доданими документами. До пільгового стажу зараховано періоди роботи згідно з рішенням Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області про результати розгляду заяви щодо підтвердження стажу роботи від 25.11.2022 №149. Зазначено, що ОСОБА_1 матиме право на пенсійну виплату 30.10.2025. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Позивач не погодився з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 27 січня 2023 року №46 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та звернувся до суду з позовом у цій справі.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 27 січня 2023 року №46 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 , суд дійшов таких висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі № 1-р/2020 за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III „Прикінцеві положення Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Пунктом 2 цього Рішення визначено, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі №1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: „На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам;

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам;...".

Отже, згідно з пунктом "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Водночас, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині страхового стажу для набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав страховий стаж не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, тоді як другий - не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вперше у рішенні від 16.12.1974 у справі "Міллер проти Австрії", де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16.09.1996, в якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У справі "Новік проти України" (18 грудня 2008 року) Суд зробив висновок, що "надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля".

Зважаючи на викладене вище та враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява №39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли стаж роботи має бути встановлений на рівні найменшої величини, встановленої Законом, у даному випадку стаж роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на роботах, зазначених у пункті "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У наведених вище рішеннях зазначено, що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу якості закону. В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Таким чином, перевагу слід віддати саме тому Закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача, а саме, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статті 8 Конституції України.

Таке застосування судом вказаних вище норм права усуває колізію в їх застосуванні у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 зазначила, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Таким чином, відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Однак, у оскаржуваному рішенні від 27.01.2023 №46 відповідач обмежився висновком про відсутність у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Розглядаючи заяву ОСОБА_1 від 20.01.2023 відповідач не врахував пункт "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що підлягав застосуванню при вирішенні питання про призначення пенсії за заявою ОСОБА_1 від 20.01.2023 та не надав оцінки наявності чи відсутності права ОСОБА_1 на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

З огляду на викладене вище, рішення від 27 січня 2023 року №46 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Стосовно зарахування відповідачем до пільгового стажу позивача періодів роботи згідно рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області про результати розгляду заяви щодо підтвердження стажу роботи від 25.11.2022 №149, суд зазначає таке.

Рішенням Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області про результати розгляду заяви щодо підтвердження стажу роботи від 25.11.2022 №149 /а.с. 9-10/ вирішено:

1. Підтвердити ОСОБА_1 періоди роботи, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням фактично відпрацьованого в шкідливих умовах праці часу: з 01.01.1999 по 24.05.1999, з 26.07.1999 по 07.08.1999, з 01.09.1999 по 22.10.1999, з 06.11.1999 по 01.03.2000, з 22.04.2000 по 05.06.2000, з 01.08.2000 по 14.09.2000, з 01.10.2000 по 24.12.2000, з 01.01.2002 по 18.04.2002, з 29.05.2002 по 05.08.2003, з 04.03.2004 по 20.06.2004, з 10.07.2004 по 19.04.2009.

2. Відмовити ОСОБА_1 в підтвердженні періодів роботи, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": з 08.12.1993 по 07.05.1997, з 07.12.1998 по 31.12.1998, 25.05.1999, з 08.08.1999 по 31.08.1999, з 23.10.1999 по 05.11.1999, з 02.03.2000 по 21.04.2000, з 06.06.2000 по 31.07.2000, з 15.09.2000 по 30.09.2000, з 01.08.2001 по 31.12.2001, з 19.04.2002 по 28.05.2002, з 06.08.2003 по 17.11.2003, з 10.02.2004 по 03.03.2004, з 21.06.2004 по 09.07.2004, з 20.04.2009 по 31.12.2009. Підстава відмови: відсутність відомостей про заробітну плату з 08.12.1993 по 07.05.1997, з 07.12.1998 по 31.12.1998, з 01.08.2001 по 31.12.2001; перебування у відпусках без збереження заробітної плати з 20.06.1994 по 30.06.1994, з 12.01.1995 по 31.01 1995, з 12.05.1999 по 18.06.1995, з 01.07.1995 по 08.07.1995, з 08.08.1999 по 31.08.1999, з 23.10.1999 по 05.11.1999; виконання робіт, не пов`язаних з шкідливими умовами праці з 02.03.2000 по 21.04.2000, з 06.06.2000 по 31.07.2000, з 15.09.2000 по 30.09.2000, з 26.08.2001 по 30.09.2001, з 19.04.2002 по 28.05.2002, з 06.08.2003 по 17.11.2003, з 10.02.2004 по 03.03.2004, з 21.06.2004 по 09.07.2004, відсутність даних атестацію робочого 25.05.1999.

Процедуру підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи:для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлену для окремої категорії працівників, у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника; до 01 січня 2004 року, якщо в трудовій книжці є записи з виправленнями або недостовірні чи неточні записи про періоди роботи на підприємствах, в установах, організаціях (їх правонаступниках), розташованих на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (далі - підприємства, які розташовані на тимчасово окупованій території). визначає Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 № 18-1 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 р. за № 1231/13105 (далі по тексту - Порядок №18-1).

Пунктами 3, 4 Порядку №18-1 передбачено, що підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років та періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії (далі - Комісії).

Комісії створюються при головних управліннях Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких обов`язково включаються представники органів соціального захисту населення, органів Пенсійного фонду України, Державної служби України з питань праці. До складу Комісії за згодою включаються представники профспілок та організацій Спільного представницького органу репрезентативних всеукраїнських об`єднань профспілок на національному рівні та регіональних організацій роботодавців та їх об`єднань.

Основним завданням Комісії є розгляд заяв про підтвердження стажу роботи та прийняття за результатами їх розгляду рішень про підтвердження (відмову в підтвердженні) стажу роботи (пункт 6 Порядку №18-1).

За приписами пункту 10 Порядку №18-1 рішення про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи (додаток 1) приймається більшістю голосів членів Комісії, присутніх на засіданні, підписується головою Комісії або його заступником та набуває чинності з дня його прийняття.

Відповідно до пункту 14 Порядку №18-1 комісії приймають рішення щодо підтвердження стажу роботи або про відмову в його підтвердженні та не пізніше п`яти робочих днів з дня його прийняття повідомляють заявника про прийняте рішення.

Пунктом 15 Порядку №18-1 встановлено, що рішення Комісій можуть бути оскаржені в Пенсійному фонді України або в судовому порядку.

Рішення Комісії при Головному управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення від 25.11.2022 №149, яке стало підставою для не зарахування ГУ ПФУ у Хмельницькій області до пільгового стажу позивача певних періодів роботи, не оскаржене позивачем до Пенсійного фонду України або в судовому порядку та не скасовано, є чинним, а тому обов`язкове для врахування пенсійним органом при вирішенні питання про призначення пенсії.

Вказане рішення Комісії при Головному управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення від 25.11.2022 №149 не є предметом оскарження у даній справі, позивач не зазначив відповідачем у цій справі Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та жодних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області позивач не звернув.

Суд критично оцінює доводи позивача про порушення відповідачем вимог Порядку визначення заробітної плати (доходу) для призначення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 №919, оскільки цей Порядок встановлює механізм визначення заробітної плати (доходу) для призначення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату, а позивачу у призначенні пенсії було відмовлено з підстав відсутності необхідного стажу на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1, визначеним пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Такий спосіб захисту, як зобов`язання прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Так, частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У спірних відносинах відповідач ГУ ПФУ в Хмельницькій області не реалізував своїх повноважень, оскільки належним чином не розглянув заяву та документи, подані позивачем, зокрема, не врахував пункт "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що підлягав застосуванню при вирішенні питання про призначення пенсії за заявою ОСОБА_1 від 20.01.2023 та не надав оцінки наявності чи відсутності права ОСОБА_1 на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Надання оцінки обставинам, які не були предметом розгляду пенсійними органами, виходить за межі повноважень адміністративного суду і не узгоджується з критеріями перевірки дій, рішень та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які закріплені у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене вище, у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та нарахувати пенсію за віком на пільгових умовах Список №1 ОСОБА_1 з 30.10.2022 довічно слід відмовити.

Водночас, з метою належного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 27 січня 2023 року №46 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 січня 2023 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

Пунктом 4.7 розділу 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) встановлено, що орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

На час розгляду цієї справи у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем не буде виконано наведеної норми вказаного нормативно-правового акту.

Зі змісту статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин, тому обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів особи на момент її звернення до суду, суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому.

Отже, судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.

Зважаючи на наведене вище, враховуючи, що суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 січня 2023 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача надати вмотивовану відповідь у письмовій формі на адресу позивача слід відмови як передчасних.

Стосовно вимоги позивача про визнання дії суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання втриматись від вчинення певних дій - Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, суд зазначає наступне.

У заяві про усунення недоліків позовної заяви від 01.03.2023 позивач конкретизував, що просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах Список №1 з 30.10.2022 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №919 від 05.07.2006 та зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області утриматися від дій щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії.

Інших дій, крім тих, що виразилися у прийнятті оскаржуваного рішення від 27 січня 2023 року №46 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 , та якими б були порушені права чи законні інтереси ОСОБА_1 відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не вчинено, тому вимоги ОСОБА_1 про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 8 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України позивача визначено як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, або адміністратор за випуском облігацій, який подає позов до адміністративного суду на захист прав, свобод та інтересів власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно приписів частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

З наведених процесуальних норм Закону випливає, що судовому захисту підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів Кодексу адміністративного судочинства України підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушеного права чи законного інтересу. При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення можливості чи неможливості реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому.

З огляду на викладене та зважаючи на те, що суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 січня 2023 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду, вимоги позивача про зобов`язання втриматись від вчинення певних дій - Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області спрямовані на майбутнє, необґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 2147,20 грн., що підтверджується квитанцією №5605-08-001/С від 08.02.2023 /а.с. 5/, квитанцією №5605-01-001/с від 01.03.2023 /а.с.78/ та виписками про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України /а.с. 51, 86/.

Частинами 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, при частковому задоволенні позову ОСОБА_1 суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1073 грн. 60 коп. (2147,20 грн./2).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 139, 229, 243-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Г.Чекірди, буд. 10, м. Хмельницький, 29000, ідентифікаційний код 21318350) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та утриматися від певних дій - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 27 січня 2023 року №46 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 січня 2023 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1073 грн. 60 коп. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Сич