Справа № 580/5302/22
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/5302/22 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу Департамента соціальної політики Черкаської міської ради на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року ( розглянута у письмовому провадженні, м. Черкаси, дата складання повного тексту рішення - відсутня ) у справі за адміністративним позовом Департамента соціальної політики Черкаської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2022 року, Департамент соціальної політики Черкаської міської ради (далі- позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду надійшли з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вельган О.В. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 26800,00 грн. та скасувати постанову від 20.10.2022 про стягнення виконавчого збору з департаменту соціальної політики в розмірі 26800,00грн. при примусовому виконанні ВП № 70110632;

- зобов`язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вельган О.В., винести постанову про закінчення виконавчого провадження №70110632 з примусового виконання виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду №580/2137/22 від 20.10.2022, на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування позову позивач зазначив щодо бездіяльності державного виконавця Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про невжиття дій та закриття виконавчого провадження №70110632, а також щодо стягнення виконавчого збору, оскільки не перевірено факт виконання судового рішення. Позивач зазначає, що рішення суду виконано до відкриття виконавчого провадження про що повідомлено державного виконавця листом.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 в адміністративній справі №580/2137/22, зобов`язано Департамент соціальної політики Черкаської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду у цьому рішенні та вже виплачених коштів компенсацію на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля з дати після одержання ним автомобіля Pontiac Vibe, 2005 року випуску.

20.09.2022 Черкаським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №580/2137/22, на підставі якого 20.10.2022 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вельган О.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №70110632.

Також 20.10.2022 головним державним виконавцем в межах даного виконавчого провадження №70110632 винесена постанова про стягнення з Департамента соціальної політики Черкаської міської ради виконавчого збору в сумі 26 800, 00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Так, матеріалами справи встановлено, що 28.10.2022 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від Департамента соціальної політики Черкаської міської ради надійшов лист від 27.10.2022 щодо виконання рішення суду в адміністративній справі №580/2137/22 та перерахування коштів ОСОБА_1 в сумі 400грн.(платіжне доручення №83 від 18.10.2022) та проханням закрити виконавче провадження.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на лист Департамента соціальної політики Черкаської міської ради від 26.09.2022, в якому надано розрахунок нарахованої та виплаченої компенсації з 08.04.2009 по II півріччя 2022 року та повідомлено про виконання рішення суду і нарахування за 2021 рік компенсації в розмірі 400 грн., а саме в таких розмірах: з 08.04.2009 по 31.12.2009 - 140,27 грн.; 1 півріччя 2010 року - 96 грн.; 1 півріччя 2010 року з 16.06.2010 по 31.12.2010 - 68,92 грн.; 1 півріччя 2011 року - 71 грн.; 2 півріччя 2011 року - 71 грн.; 1 півріччя 2012 року - 71 грн.; 2 півріччя 2012 року - 71 грн.; 1 півріччя 2013 року - 71 грн.; 2 півріччя 2013 року - 71 грн.; 1 півріччя 2014 року - 106,87 грн.; 2 півріччя 2014 року - 101,91 грн.; 1 півріччя 2015 року - 105,54 грн.; 2 півріччя 2015 року - 105,54 грн. + 6,87грн.; 1 півріччя 2016 року - 122,96 грн.; 2 півріччя 2016 року - 123,68 грн.; 1 півріччя 2017 року - 142,50 грн.; 2 півріччя 2017 року - 142,49 грн.; 1 півріччя 2018 року - 155,01 грн.; 2 півріччя 2018 року - 155,01 грн.; 1 півріччя 2019 року - 169,04 грн.; 2 півріччя 2019 року - 169,03 грн.; 1 півріччя 2020 року - 184,78 грн.; 2 півріччя 2020 року - 184,77 грн.; 1 півріччя 2022 року - 218,46 грн.; 2 півріччя 2022 року - 218,46 грн.

Згідно мотивувальної частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 в адміністративній справі №580/2137/22, вказано, що для осіб з інвалідністю до 01.01.2014 розмір компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів становив 142 гривні, з 01.01.2014 до 08.08.2020 - 22% прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, з 08.08.2020 до 01.07.2021 - 22% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 01.07.2021 - 22% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, або вище за наявності фінансових можливостей. Листом відповідача від 31.03.2022 на заяву позивача від 20.03.2022 про виплати компенсації на бензин, ремонт та технічне обслуговування автомобіля підтверджується, що свідоцтво про право власності на автомобіль позивач надав відповідачу 30.09.2021, коли виплата компенсації за 2021 рік проведена і за перше півріччя 2022 року позивачу нарахована та виплачена компенсація. Водночас доказів розгляду відповідачем питання нарахування та виплати компенсації за період з дати після одержання позивачем автомобіля суду не надано. Урахування відповідачем факту виплати компенсації на дату отримання заяви від позивача свідчить про протиправність позбавлення позивача права на компенсацію й у 2021 році.

За змістом статей Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено наступні прожиткові мінімуми для осіб, які втратили працездатність: з 01.01.2014 по 31.12.2014 - 949 грн, з 01.01.2015 по 31.08.2015 - 949 грн, з 01.09.2015 по 31.12.2016 - 1074 грн, з 01.01.2016 по 30.04.2016 - 1074 грн, з 01.05.2016 по 30.11.2016 - 1130 грн, з 01.12.2016 по 31.12.2016 - 1247 грн, з 01.01.2017 по 30.04.2017 - 1247 грн, з 01.05.2017 по 30.11.2017 - 1312 грн, з 01.12.2017 по 31.12.2017 - 1373 грн, з 01.01.2018 по 30.06.2018 - 1373 грн, з 01.07.2018 по 30.11.2018 - 1435 грн, з 01.12.2018 по 31.12.2018 - 1497 грн, з 01.01.2019 по 30.06.2019 - 1497 грн, з 01.07.2019 по 30.11.2019 - 1564 грн, з 01.12.2019 - 1638 грн, з 01.01.2020 - 1638 грн, з 01.07.2020 - 1712грн, з 01.12.2020 - 1769 грн, з 01.01.2021 - 1769 грн, з 01.07.2021 - 1854 грн, з 01.12.2021 - 1934 грн, з 01.01.2022 - 1934 грн, з 01.07.2022 - 2027 грн, з 01.12.2022 - 2093 грн.

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Частинами першою, другою статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За приписами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб i підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або з принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим законом.

Відповідно до положень ст. 42 Закону №1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються зокрема з: - виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; - стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Виконавчий збір згідно з ч. 1 ст. 27 Закону №1404-VIII - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Колегія суддів наголошує, що в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом, що прямо передбачено ч. 3 ст. 40 вказаного Закону.

Частиною 5 ст. 27 Закону №1404-VIII визначений виключний перелік підстав, за яких виконавчий збір не стягується, зокрема:

-за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

-у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

-якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

-за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

-у разі виконання рішення приватним виконавцем;

-за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Крім цього, у відповідності до ч. 9 ст. 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що стягнення виконавчого збору та витрат є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець в межах відкритого виконавчого провадження, незалежно від проведених заходів з примусового виконання рішення і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Матеріалами справи підтверджено, що з моменту відкриття виконавчого провадження (20.10.2022) державним виконавцем здійснювались дії з примусового виконання виконавчого листа №580/2137/22, виданого Черкаським окружним адміністративним судом.

Колегія суддів звертає увагу, що рішення суду по справі №580/2137/22 не було виконано позивачем 18.10.2022 року, тобто до винесення відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження, а Закон України «Про виконавче провадження» передбачає вичерпний перелік підстав, коли боржник звільняється від сплати виконавчого збору, який в свою чергу не розповсюджується на позивача.

При цьому, помилковим є твердження позивача зазначені у позові щодо виконання рішення суду у справі №580/2137/22, оскільки Департамент соціальної політики Черкаської міської ради надано розрахунок нарахованої та виплаченої компенсації з 08.04.2009 по II півріччя 2022 року та повідомлено про виконання рішення суду і нарахування за 2021 рік компенсації в розмірі 400 грн., який в свою чергу не узгоджується з мотивувальною частиною рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 в адміністративній справі №580/2137/22.

Оскільки відповідач довів правомірність дій, пов`язаних з прийняттям оскаржуваних постанов, а також їх законність, у задоволенні позову не обхідно відмовити.

Щодо визнання незаконною бездіяльності державного виконавця в частині не вжиття дій для закінчення виконавчого провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 39 Закону №1404-VIII, постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Матеріалами справи встановлено, що лист Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради від 27.10.2022 про виконання рішення суду в адміністративній справі №580/2137/22 надійшов до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 28.10.2022.

Однак, позивачем не доведено виконання рішення суду та виплату компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля з дати після одержання ним автомобіля з 02.10.2009 в розмірі 142 грн. та з 01.01.2014 до 08.08.2020 - 22% прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, з 08.08.2020 до 01.07.2021 - 22% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 01.07.2021 - 22% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, або вище за наявності фінансових можливостей у відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014-2022 рік», а тому останнім не виконано п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами представника відповідача, що відповідачем не допущено бездіяльність щодо не вжиття дій для закінчення виконавчого провадження №70110632 на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки останні відсутні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 205, 241, 242, 243, 251, 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департамента соціальної політики Черкаської міської ради - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль