Справа № 200/892/23
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2023-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2023 року Справа№200/892/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення, постанови від 16.01.2023 року №70157635, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

02 березня 2023 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому позивач просить: 1) визнати протиправними рішення Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 70157635; 2) скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 16 січня 2023 року у виконавчому провадженні № 70157635; 3) зобов`язати відповідача поновити виконавче провадження та вчинити усі необхідні та передбачені Законом дії, спрямовані на своєчасне і повне виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що державним виконавцем Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийнято постанову від 16 січня 2023 року про закінчення виконавчого провадження № 70157635.

Вказану постанову позивач вважає протиправною, оскільки рішення Першого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року по справі №805/13/16-а боржником не виконано.

03 квітня 2023 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження у даній справі. Призначено судове засідання на 13 квітня 2023 року. В ухвалі запропоновано учасникам справи надати суду відзив на позовну заяву та пояснення щодо позову зі всіма необхідними доказами для належного їх обґрунтування.

Відзив з боку Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не надійшов.

Ухвалою суду від 04 квітня 2023 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

12 квітня 2023 року представником третьої особи надано пояснення на позов, в яких останній зазначив, що враховуючи резолютивну частину постанови від 07.06.2021, вимоги Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Положень № 14 та Правила формування та ведення баз даних про вкладників від 09.07.2021 № 3, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб виконано постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2021 в справі № 805/13/16-а, та подано додаткову інформацію до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» щодо ОСОБА_1 у відповідному форматі.

Представники сторін в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Враховуючи приписи частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників судового процесу у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2021 апеляційну скаргу адвоката Маринушкіна Арсена Григоровича, що діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - задоволено частково. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року по справі № 805/13/16-а - скасовано. Адміністративний позов адвоката Маринушкіна Арсена Григоровича в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський акціонерний банк Славкіної Марини Анатоліївни про зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський Акціонерний Банк подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 як вкладників, яким необхідно здійснити виплату відшкодування вкладу у Публічному акціонерному товаристві Всеукраїнський Акціонерний Банк.

На виконання вказаного рішення Донецьким окружним адміністративним судом 16 червня 2021 року було видано виконавчий лист у справі № 805/13/16-а, який було пред`явлено до виконання до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Постановою від 26.10.2022 відповідачем відкрито виконавче провадження № 70157635 із примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

Як вбачається з листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №112-60-286/22 від 09.12.2022 року, останнім повідомлено державного виконавця про добровільне фактичне виконання рішення суду згідно з виконавчим документом, відповідно до Рішення Виконавчої дирекції Фонду № 094/21 від 13.10.2021, шляхом подання додаткової інформації до переліку вкладників, щодо ОСОБА_1 як вкладника ПАТ «Всеукараїнський акціонерний Банк». До вказаного листа додано додаткову інформацію до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду ПАТ «ВіЕйБі Банк». Згідно вказаного переліку ОСОБА_1 включено до цього переліку з визначенням суми відшкодування «0,00».

Постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 16 січня 2023 року №70157635 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №805/13/16-а у заявку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (ч. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»). Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів відповідно до додатку № 094/21 від 13.10.2021 інформацію про стягувана внесено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду ПАТ "ВіЕіБі Банк".

Постанову направлено на адресу стягувача 16.01.2023 року, яка отримана ним 04 лютого 2023 року.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як, зокрема обов`язковість виконання рішень (ст. 2 вказаного Закону).

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має діяти в інтересах стягувача неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту отримання відповідної заяви стягувача (ч. 1 ст. 26 Закону 1404) та закінчується, в тому числі, фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п. 9, ч. 1 ст. 39 Закону 1404).

Отже, постанова про закінчення виконавчого провадження приймається за умови повного та безумовного виконання виконавчого документа.

Суд наголошує, що відповідно до ст.129-1 Конституції України, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Положеннями ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року по справі №21-1465а15, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - «ЄСПЛ») у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Крім того, Європейський суд з прав людини у пункті 40 рішення у справі Горнсбі проти Греції зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі Піалопулос та інші проти Греції, пункт 68).

Суд звертає увагу, що постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року №805/13/16-а встановлено, що позивач є тією особою, яка набула право на гарантоване відшкодування коштів за рахунок Фонду, а тому позивач протиправно не була включена до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів.

Разом з цим, не є доказом виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року у справі № 805/13/16-а додаток до рішення виконавчої дирекції фонду № 094/21 від 13 жовтня 2021 про подання додаткової інформації до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»), оскільки ОСОБА_1 включено до цього переліку з визначенням суми відшкодування «0,00».

Аналогічний висновок викладено в постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2022 року у справі №200/16074/21.

Формальний підхід до виконання судового рішення, як-то ведення переписки між державними органами та/або іншими юридичними та/або фізичними особами, яка не забезпечує реальне виконання рішення суду, не можуть вважатися достатніми та вичерпними заходами для його повного та фактичного виконання.

Суд зауважує, що перед прийняттям постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець зобов`язаний встановити факт виконання відповідного рішення боржником, зокрема, шляхом отримання від боржника доказів його виконання.

Натомість, у даному випадку державним виконавцем не було проведено перевірки фактичного виконання судового рішення та не було вжито всіх можливих заходів для повного виконання рішення згідно з вимогами Закону "Про виконавче провадження".

Таким чином, у державного виконавця були відсутні правові підстави для закінчення виконавчого провадження згідно з ч.1 п.9 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що постанова про закінчення виконавчого провадження № 70157635 від 16 січня 2023 року винесена з порушенням вимог Конституції України та Закону України «Про виконавче провадження».

Позовні вимоги про визнання неправомірним рішення про закінчення виконавчого провадження №70157635 задоволенню не підлягають, оскільки судом встановлено, що таке рішення не приймалось. В даному випадку правові наслідки для позивача створює саме акт індивідуальної дії постанова про закінчення виконавчого провадження від 16 січня 2023 року № 70157635.

Позовні вимоги про зобов`язання відповідача поновити виконавче провадження та вчинити усі необхідні та передбачені Законом дії, спрямовані на своєчасне і в повному обсязі виконання рішення, задоволенню не підлягають, оскільки законодавством з питань примусового виконання судових рішень визначено відповідний порядок дій державного виконавця при виконанні судового рішення.

Отже, повним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 16 січня 2023 року № 70157635.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення, постанови від 16.01.2023 року №70157635, зобов`язання вчинити певні дії, підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 вказаної статті).

Згідно частини 9 зазначеної статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Пункт 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 3-5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що витрати на правничу допомогу складаються з:

- консультації (первинна) - 1000,00 грн;

- складання адміністративного позову - 4000 грн.

Вказані витрати підтверджені: договором про надання правничої (правової) допомоги від 16.07.2021 року, додатковою угодою до договору про надання правничої (правової) допомоги від 16.07.2021 року №1 від 05.02.2023, детальним описом наданої правової допомоги, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 05.02.2023 року.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами ( ч. 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства).

Відповідачем не зазначено жодних заперечень щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги правову позицію Верховного Суду, що викладена в постанові від 16 квітня 2020 року №727/4597/19, суд дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1670,00 грн.

Крім того, у відповідності до квитанції від 06.02.2023 позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 073,60 грн., суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 357,90 грн.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення, постанови від 16.01.2023 року №70157635, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження від 16 січня 2023 року № 70157635.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: вул. Саксаганського, 110, м. Київ, 01032, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору та правничої допомоги у розмірі 2027 (дві тисячі двадцять сім) гривень 90 копійок.

Рішення суду набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Лазарєв