Справа № 160/14785/22
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 квітня 2023 року м. Дніпросправа № 160/14785/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року в адміністративній справі №160/14785/22 (головуючий суддя першої інстанції Букіна Л.Є.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 21.09.2022 року (згідно штампу на поштовому конверті) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому (з урахуванням уточненої позовної заяви) просив:

- визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу від 21.07.2022 року №Ф- на суму 6905,85 грн.;

- зобов`язати відповідача скасувати нараховані суми штрафу та пені в інтегрованій картці платника податку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувана вимога є протиправною, оскільки у відповідача відсутні підстави для формування та направлення такої вимоги з огляду на те, що судовим актом скасовано відповідну вимогу, на підставі якої відповідачем здійснені спірні донарахування.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 21.07.2022 року №Ф-, складену відносно ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління ДПС у Дніпропетровській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 виключивши суму заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 6905,85 грн..

Відповідач не погодився з таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процессуального права. Апелянт вказує, що на теперішній час заборгованість по єдиному соціальному внеску у позивача відсутня. В той же час, за період з 05.03.2013 року по 22.07.2017 року по ОСОБА_1 як фізичній особі-підприємцю автоматично нараховано єдиний внесок на суму, визначену відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Апелянт вважає, що позивач, як фізична особа-підприємець зобов`язаний був сплачувати єдиний внесок за 2012-2014 роки, а тому спірна вимога є правомірною.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавав, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , перебуває на обліку в ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком.

В період з 15.09.2006 року по 04.11.2016 року позивач перебував на обліку у контролюючому органі як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування. З 01.08.2022 року позивача повторно зареєстровано у ГУ у Дніпропетровській області на спрощеній системі оподаткування відповідно до п.4 ч.1 статті 4 Закону № 2464.

За даними інтегрованої картки платника по коду бюджетної класифікації 71040000 позивачу автоматично проведено нарахування єдиного внеску за період з 05.03.2013 року по 22.07.2017 рік, а саме:

- по строку 05.03.2013 року в сумі 3052,45 грн.;

- по строку 22.04.2013 року в сумі 1194,03 грн.;

- по строку 22.04.2013 року в сумі 1194,03 грн.;

- по строку 22.04.2014 року в сумі 1267,95 грн.;

- по строку 21.07.2014 року в сумі 1267,95 грн..

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що 11.03.2015 року Дніпродзержинською ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області сформовано вимогу № Ф-645-25У про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 9170,45 грн..

З автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду» апеляційним судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.09.2015 року у справі №804/7837/15, яке набрало законної сили, зазначену вимогу визнано протиправною та скасовано.

Вказане рішення мотивовано тим, що фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати єдиного внеску за себе, за умови, якщо такі особи є пенсіонерами за віком (незалежно від того чи досягли вони загального пенсійного віку чи така пенсія оформлена на пільгових умовах - зі зменшенням віку) та отримують відповідно до закону пенсію. В судовому рішенні зазначено, що оскільки позивач з 14.02.2012 року є пенсіонером та йому призначена пенсія за віком, то перебуваючи на спрощеній системі оподаткування як фізична особа - підприємець в період з 2012 року по I квартал 2014 року включно, він був звільнений як від подання звітів щодо суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування так і від сплати єдиного внеску про що безпосередньо зазначено в п.3.3. Розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України № 454 від 09.09.2013 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

Разом з тим, предметом спору у справі 160/14782/22 є вимога відповідача від 21.07.2022 року №Ф-, якою на позивача покладено обов`язок по сплаті заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 6905,85 грн., яка складається з сум штрафу та пені (а.с. 6, 37).

Вважаючи вказану вимогу контролюючого органу протиправною, позивач оскаржив її до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі по тексту - Закон №2464).

За змістом статті 1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пункт 4 частини 1 статті 4 Закону №2464 до платників єдиного внеску відносить також фізичних осіб - підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 частини 1 статті 7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464 визначено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Абзацом 1 частини 5 статті 8 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

За приписами частини 4 статті 25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за №508/26953 (далі по тексту - Інструкція №449), у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

За змістом пункту 3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацу 3 та/або 4 пункту 3 розділу VI Інструкції №449, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у пп.1, 2 п.1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у пп.3, 4, 6 п.1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Пунктами 1 та 2 розділу 6 вказаної Інструкції передбачено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити їх у звітності, що подається платником до податкових органів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

У разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем сформовано оскаржувану вимогу у зв`язку з тим, що позивач несвоєчасно сплачено суму ЄСВ за період з 2013 по 2014 рік за вимогою від 11.03.2015 року №Ф-645-25У, незважаючи на те, що таку вимогу скасовано в судовому порядку.

Відтак, позивачу протиправно нараховано заборгованість у загальному розмірі 6905,85 грн., з них: штраф на суму 917,05 грн. та пеня на суму 5988,80 грн. (а.с. 6).

У відзиві на позовну заяву скаржник зазначив, що рішення суду від 04.09.2015 року у справі № 804/7837/15 не містило вимог з приводу скасування нарахувань щодо вимоги від 11.03.2015 року № Ф-645-25У.

Вказане твердження, на думку суду, є необгрунтованим та цинічним, оскільки за відсутності зобов`язань, на них не може проводитись будь-яких нарахувань, в тому числі штрафу та пені.

Відповідно до ч.4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, рішенням суду від 04.09.2015 року у справі № 804/7837/15, яке набрало законної сили, зокрема встановлено, що позивач був звільнений від сплати єдиного внеску, що у свою чергу виключає зобов`язання позивача з його сплати.

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Отже, оскільки у позивача був відсутній обов`язок зі сплати єдиного внеску, контролюючий орган не мав підстав для нарахування йому штрафних санкцій та пені.

Посилання скаржника на те, що рішення суду від 04.09.2015 року у справі №804/7837/15 не містило вимог з приводу скасування нарахувань щодо вимоги від 11.03.2015 року № Ф-645-25У, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказаним рішенням вимога від 11.03.2015 року № Ф-645-25У визнана протиправною та скасована, що тягне за собою й неправомірність здійснених у ній нарахувань.

Приймаючи оскаржувану вимогу від 21.07.2022 року №Ф-, контролючий орган діяв всупереч норм чинного податкового законодавства.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу від 21.07.2022 року №Ф- на суму 6905,85 грн..

Також апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про зобов`язання Головне управління ДПС у Дніпропетровській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 виключивши суму заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 6905,85 грн., як ефективний спосіб захисту порушених прав позивача.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 242, 243, 313, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року в адміністративній справі №160/14785/22 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року в адміністративній справі №160/14785/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак