Справа № 280/347/23
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року Справа № 280/347/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя пр. Соборний, б. 158 Б, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 7, )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним рішення від 24.10.2022р. №30 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , винесене Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області в частині відмови зарахування до страхового стажу періодів робити, зазначених у трудовій книжці, зокрема у колгоспі "Зоря комунізму" з 24.01.1986-27.07.1988 та періоду по догляду за дитиною 3-річного віку;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію, з урахуванням періодів роботи, зазначених в її трудовій книжці, зокрема зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) періоди її роботи у колгоспі "Зоря комунізму" з 24.01.1986 - 27.07.1988 та період по догляду за дитиною.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням ПФУ від 24.10.2022 № 30 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю 29 років страхового стажу та не зараховано до стажу період роботи з 01.08.1978 по 29.03.1999, у зв`язку із відсутністю печатки на титульній сторінці трудової книжки; не зараховано відповідачем періоди роботи у колгоспі з 24.01.1986 по 27.07.1988, оскільки начебто у довідці відсутня інформація щодо фактично вироблених вихододнів в кожному році; не зараховано період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_2 через відсутність підтверджуючих документів. Вказує, що з її трудової книжки вбачається, що записи завірені печаткою, не містять виправлень, підчисток, тобто оформлена належним чином. Стверджує, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи щодо роботи позивача у спірний період, тому вважає ці записи належним доказом підтвердження трудового стажу позивача. Також вказує, що з довідки Колгоспу "Зоря комунізму" чітко вбачається, що ОСОБА_1 з 24.01.1986 - 27.07.1988рр. виробила 545 вихододнів, а тому не відомо на якій законній підставі відповідачем не було враховано до страхового стажу цього періоду. Посилається також на те, що вимоги про обов`язкову наявність у свідоцтві про народження дитини відмітки про одержання паспорта чинним законодавством не передбачені, а тому дана відмова є протиправною. Вважає рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, на підставі чого, просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву вх. № 4303 від 27.01.2023, де вказано, що за результатами розгляду заяви позивачки про призначення пенсії 24.10.2022 Головним управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 30, в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. У цьому рішенні зазначено, що пенсійний вік, визначений ст. 26 Закону № 1058, становить 60 років, вік позивачки - 60 років. Необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону № 1058, становить 29 років, страховий стаж позивачки 4 роки 5 місяців 15 днів. Зазначає, що позивачкою безпідставно заявлено вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області не суперечать чинному законодавству України, тому, підстави для задоволення вимог позивача повністю відсутні.

Відповідач 2 позовні вимоги також не визнав. У відзиві на позовну заяву від 03.04.2023 (вх. №13162), зазначає, що позивачка 19.10.2022 року звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 , оскільки вона не відповідає вимогам Інструкції №58, а саме: 1) на титульній сторінці відсутня печатка підприємства, на якому вперше заповнювалася трудова книжка; 2) зміна прізвища завірена неналежним чином. Також вказує, що органами Пенсійного фонду не покладається відповідальність на позивача щодо порушення порядку заповнення трудових книжок підприємствами, установами, організаціями, а лише зазначаються правові наслідки за порушення порядку заповнення трудових книжок, зокрема, не зарахування періодів до страхового стажу. Окрім того, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 24.01.1986 року по 27.07.1988 року відповідно до довідки про періоди роботи та вихододні в колгоспі «Зоря комунізму», оскільки вказана довідка не містить необхідних реквізитів (дату видачі та номер), а також не відображає інформацію стосовно встановлених та фактично відпрацьованих вихододнів порічно. Також до страхового стажу позивачки не зараховано період догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки - у свідоцтві про народження дитини відсутня відмітка про одержання паспорта або іншої інформації, що підтверджує факт догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. Таким чином, вважає, що для зарахування до страхового стажу позивачки вище зазначених періодів необхідним є надання уточнюючих довідок, що видані на підставі первинних документів підприємства, де працювала позивачка, відповідно до Порядку № 637. Вказує, що страховий стаж ОСОБА_1 склав 4 роки 5 місяців 15 днів (з урахуванням періоду навчання, догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку та індивідуальних відомостей про застраховану особу), чого недостатньо для призначення пенсії за віком. Зауважує, що у випадку зарахування до страхового стажу оскаржуваних періодів позивачці однаково не вистачатиме для призначення пенсії за віком. Виходячи із зазначеного, вважає, що Головним управлінням прийнято правомірне та обґрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії. Просить у позові відмовити.

Ухвалою суду від 16.01.2022 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/347/23. Призначено розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Ухвалою суду від 16.03.2023 залучено до участі у справі № 280/347/23 в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 7, , далі - відповідач 2).

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 19.10.2022 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, прийнятим за принципом екстериторіальності, від 24.10.2022 № 30 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що у ОСОБА_1 на дату звернення відсутній необхідний страховий стаж.

Позивач не погодившись з рішенням відповідача та з вимогою вчинити певні дії, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV), страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Частиною 2 ст. 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого облікуна підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно ст. 40 Закону № 1058-IV, заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Так, спірним рішенням позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з недостатністю страхового стажу. Зокрема, відповідач посилається на те, що до уваги не взято записи трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки відсутня печатка на титульній сторінці, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мін`юсту України, Мінпраці України, Міністерства соціального захисту України №58 від 29.07.1993р. зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993р. за №110 (до цього - Порядок, затверджений постановою Держкомітету СРСР з праці та соціальних питань №162 від 20.06.1974).

Суд зауважує, що згідно із ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна норма передбачена пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до положень Інструкції по порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, яка затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, трудова книжка заповнюється адміністрацією підприємства.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 162, чинної в період заповнення трудової книжки позивача, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.11 Інструкції №162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.2 Інструкції №58 встановлено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

З наведених норм права вбачається, що трудова книжка заповнюється роботодавцем і на працівника не покладено обов`язок перевірки правильності її заповнення. Працівник не може нести відповідальність за правильність записів у його трудовій книжці.

Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі №423/1881/17.

Суд зазначає, що на титульному аркуші трудової книжки позивача відсутня печатка, однак трудова книжка містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача, а також містить посилання на відповідні накази, на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи із проставленням печаток відповідних підприємств.

Відповідно пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 року №301 (далі - Постанова №301) відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Правова позиція щодо недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року по справі № 677/277/17.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із пунктом 4.2 Порядку, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Таким чином, наведеними нормами права передбачено право пенсійного органу на перевірку наданих пенсіонером документів для їх підтвердження.

Разом із тим відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що ГУПФУ у Вінницькій області зверталось до підприємств, у яких працював позивач або до архівної установи для підтвердження відомостей щодо спірних періодів роботи позивача. При цьому, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що записи у трудовій книжці є недійсними та недостовірними.

За таких обставин, відсутність на титульному аркуші трудової книжки печатки підприємства, не може бути підставою неврахування відповідних періодів роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, оскільки позивач не може відповідати за правильність оформлення документів і відповідність дотримання вимог законодавства на підприємстві.

Крім того, в оскаржуваному рішенні відповідач посилається на те, що до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі з 24.01.1986 по 27.07.1988, згідно наданої довідки, оскільки відсутня інформація щодо фактично вироблених вихододнів в кожному році.

Так, відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно з абзацом першим пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За положеннями пунктів 23, 24 Порядку № 637, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності)

Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів. Довідки, видані колгоспами при залишенні членом колгоспу роботи, а також довідки, видані в більш пізній період колгоспами, які згодом припинили свою діяльність, можуть братися до уваги й тоді, коли вони не містять підстав видачі.

Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У разі коли трудова книжка відсутня, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Таким документами можуть бути, зокрема довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як вбачається з матеріалів справи у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 13 вересня 1979 року відсутні записи про роботу у Колгоспі "Зоря комунізму" у період 24.01.1986 - 27.07.1988. Відсутня у матеріалах справи й трудова книжка колгоспника, яка відповідно до положень постанови Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310 «Про трудові книжки колгоспників» є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Разом з тим, із заявою про призначення пенсії за віком позивачка долучила довідку Колгоспу «Зоря комунізму», яка містить відомості про кількість вироблених нею трудоднів за період з 27 січня 1986 року по 27 липня 1988 року. Згідно вказаної довідки позивачка працювала 545 вихододнів, заробітна плата становила 1348,77 крб.

Суд перевірив зміст вказаної довідки та встановив, що остання відповідає вимогам пунктів 23, 24 Порядку № 637, оскільки підписана посадовою особою (Інспектором ВК) і засвідчена печаткою.

За таких обставин у відповідача були відсутні підстави для неврахування довідки Колгоспу «Зоря комунізму» та, як наслідок, незарахування до страхового стажу, визначеного у цій довідці, періоду роботи з 24 січня 1986 року по 27 липня 1988 року у у Колгоспі «Зоря комунізму».

Також, у спірному рішенні вказано, що до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки відсутні документи, підтверджуючі факт виховання до 3-річного віку, - паспорт дитини або свідоцтво про народження з відміткою про отримання паспорта; та/або особиста відмітка заявниці в заяві про те, що вона здійснювала такий догляд.

Суд звертає увагу на вимоги статті 56 Закону 1788-XII, відповідно якої до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Відповідно до п. 11 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підстав:

свідоцтва про народження дитини або паспорт громадянина України (у разі смерті дитини свідоцтво про смерть);

документи про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку.

Отже, достатнім є надання свідоцтва про народження дитини. Чинне законодавство не містить обов`язкової умови наявності у свідоцтві відмітки про отримання дитиною паспорту.

На підтвердження часу догляду матері за дитиною до 3-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачем було надано свідоцтво про народження дитини НОМЕР_3 .

Таким чином, позивачці має бути зараховано до її страхового стажу період догляду за дітиною до досягнення дитиною 3-річного віку.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає, що відповідачем 2 необґрунтовано винесено рішення про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком та у зарахуванні спірних періодів позивача до стажу його роботи.

Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

В даному конкретному випадку, призначенню пенсії передує встановлення наявності права на таку пенсію, як то вік та стаж роботи, що має бути не меншим 29 років, у випадку позивача.

При цьому, повноваженнями обраховувати стаж та встановлювати наявності у особи права на пенсію наділений безпосередньо відповідач.

Суд зазначає, що не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що найбільш ефективним із можливих способів захисту порушеного права позивача, є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком ОСОБА_1 період роботи в колгоспі з 24.01.1986-27.07.1988 згідно довідки Колгоспу "Зоря комунізму", періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 13 вересня 1979 року , період догляду за дитиною до 3-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно свідоцтва про народження дитини НОМЕР_3 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.10.2022 про призначення пенсії.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо правової допомоги, суд зазначає наступне.

Частинами першою та другою статті 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Судом встановлено, що позивачем з метою отримання правничої допомоги 19.12.2022 укладено договір про надання професійної правничої допомоги та підписано додаткову угоду № 27/12 від 27.12.2022 з адвокатським бюро «Прядка Дениса».

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 27.12.2022, акту виконаних робіт від 27.12.2022, адвокатом надано наступні послуги в справі щодо оскарження рішення про відмову у призначенні пенсії за віком загальною вартістю 5000 (п`ять тисяч )грн. 00 коп.:

надання усної консультації з питань пенсійного забезпечення, зокрема з оскарження рішення про відмову в призначені пенсії;

складання, формування та направлення позову до Запорізького окружного адміністративного суду про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Водночас, суд зазначає, що згідно додаткової угоди адвокат приступає до роботи, пов`язаної зі складанням процесуальних документів після повної оплати гонорару. Оплата гонорару здійснюється Клієнтом, не пізніше ніж за три дні до судового засідання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що на момент розгляду даної справи витрати на правничу допомогу за умовами договору мають бути оплачені клієнтом. Проте, доказів їх оплати до матеріалів справи не надано.

За таких обставин суд, оцінивши належні та допустимі докази, дійшов висновку про те, що представником позивача належним чином не обґрунтовано і не доведено витрат, понесених на виконання договору про надання правової допомоги.

Згідно висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 20.07.2021 по справі № 922/2604/20, відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У зв`язку із викладеним, судові витрати у розмірі 744,30 грн. на оплату судового збору підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя пр. Соборний, б. 158 Б, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 7, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 24.10.2022 №30 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком ОСОБА_1 період роботи в колгоспі з 24.01.1986-27.07.1988 згідно довідки Колгоспу "Зоря комунізму", періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 13 вересня 1979 року, період догляду за дитиною до 3-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно свідоцтва про народження дитини НОМЕР_3 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.10.2022 про призначення пенсії.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 744 (сімсот сорок чотири) грн. 30 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 12.04.2023.

Суддя Л.Я. Максименко