Справа № 400/3364/22
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 400/3364/22

адміністративне провадження № К/990/11783/23

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гречаної Анастасії Дмитрівни на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року у справі 400/3364/22 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання незаконними та скасування наказів відповідача від 12 березня 2022 року № 90 та від 12 березня 2022 року № 133 о/с, а також про поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

28 вересня 2022 року рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 12 березня 2022 року № 90 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині застосування до рядового поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Чернігівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 12 березня 2022 року № 133 о/с «По особовому складу».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Чернігівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 13 березня 2022 року.

Стягнуто з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 125 186 (сто двадцять п`ять тисяч сто вісімдесят шість) гривень 00 копійок.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Чернігівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України та стягнення з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 19 403 (дев`ятнадцять тисяч чотириста три) гривні 83 копійки.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 (чотирьох тисяч) гривень 00 копійок.

13 грудня 2022 року постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду скасовано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року та прийнято нову постанову, якою у позові ОСОБА_1 відмовлено повністю.

На вказану постанову апеляційного суду представником позивача подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 03 квітня 2023 року.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд вважає зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

У касаційній скарзі представником позивача зазначено, що вона подана на підставі пунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Покликаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, представник позивача зазначає, що при винесенні оскаржуваної постанови суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 25 липня 2019 року по справі №826/13000/18, від 31 жовтня 2019 року по справі №2040/7660/18, від 26 січня 2022 року по справі №620/397/21, від 28 березня 2018 року по справі №522/5656/16-ц.

Проте, в касаційній скарзі представником не наведено, які саме норми права (пункт, частина, стаття) застосовано судом без врахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у зазначених постановах Верховного Суду, а також не наведено обґрунтувань з приводу того, що правовідносини у цій справі та у справах №826/13000/18, №2040/7660/18, №620/397/21, №522/5656/16-ц.є подібними.

Суд визнає, що посилання скаржника виключно на рішення Верховного Суду із зазначенням того, що викладені ним висновки не враховані судом апеляційної інстанції при ухваленні постанови, самі по собі не доводять не врахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, подібність яких також не доведена у касаційній скарзі.

Подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.

Також в касаційній скарзі представником позивача зазначено, що вона подана на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

На обґрунтування зазначеної підстави представник позивача вказує, що відсутній висновок Верховного суду щодо можливості відібрання пояснення у поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування за допомогою телефонного зв`язку, доведення факту відсутності лише рапортом, та можливості реалізації права на захист поліцейським котрий надає пояснення за допомогою телефонного зв`язку ( у редакції Дисциплінарного статуту на момент спірних правовідносин), а також відсутній правовий висновок щодо можливості складання актів про відсутність на службі працівника поліції з місцем постійної дислокації в місті Чернігів, з складенням зазначеного акту в місті Києві. Тобто про можливість представників органів державної влади фіксувати факт невиходу на роботу в одному місті територіально перебуваючи в іншому.

Суд зазначає, що подаючи касаційну скаргу на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, представник позивача не вказав, яку саме норму права (пункт, частину, статтю) закону або іншого нормативно-правового акта суд апеляційної інстанції неправильно застосував, щодо питання застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, та не обґрунтував у чому саме полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права, та, як на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Крім того, Судом установлено, що представник позивача уже подавав касаційну скаргу з визначенням підстави касаційного оскарження, передбаченої, зокрема пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, яка ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2023 року (К/990/1688/23) повернута особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та надано вичерпні роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстави, передбаченою пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.

Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, та не викладення представником позивача підстав для касаційного оскарження судових рішень у даній справі, визначених пунктами 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гречаної Анастасії Дмитрівни на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року у справі 400/3364/22 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Шевцова