Справа № 480/6940/22
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2023-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 р. Справа № 480/6940/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.,

суддів: Катунова В.В. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.11.2022, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, м. Суми, повний текст складено 04.11.22 по справі № 480/6940/22 за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 )

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
21 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (18 років) у день виключення зі списків особового складу військової частини у зв`язку із припиненням (розірванням) контракту та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме за 18 років, відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини у зв`язку із припиненням (розірванням) контракту.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме за 18 років, відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 992,40 грн в рахунок відшкодування судового збору.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі вказує, що підстави звільнення в особливий період обумовлені не пунктом 3, а пунктом 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон №2232-XI). Тому, підстава звільнення з військової служби, за якою особа має право на одноразову грошову допомогу при звільненні (зазначену в частині другій статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон №2011-XII), а саме військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років відноситься саме до звільнення з військової служби в особливий період. Так як, на час звільнення позивачки з військової служби діяв воєнний стан, підстави для виплати у відповідача позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік були відсутні. Також зазначає, що право на отримання позивачем одноразової грошової допомоги визначається з загальної кількості вислуги років у тому числі пільгових років, а для визначення розміру грошової допомоги - з календарних років. У зв`язку з цим, просить суд звернути увагу, що згідно витягу з наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби № 641-ОС від 27.09.2022 календарна вислуга років ОСОБА_1 складає саме 13 років 08 місяців 16 днів, а не 18 років.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справу призначено до розгяду без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач проходила військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке у зв`язку з проведенням органзаційно-штатних заходів перейменовано в НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ).

Наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 23.09.2022 № 632-ОС позивача звільнено з військової служби в запас за підпунктом "г" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як досягнення нею шестирічного віку) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 27.09.2022 № 641-ОС позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с.11).

На підставі зазначеного наказу вислуга років позивача станом на 27.09.2022 становить: календарна 13 років 08 місяців 16 днів, пільгова 04 роки 05 місяців 27 днів, всього 18 років 02 місяці 13 днів.

На звернення до керівництва прикордонного загону Державної прикордонної служби України з питання нарахування та виплати грошової допомоги при звільненні відповідач листом від 01.10.2022 № 11/К-165-6044 відмовив у нарахуванні та виплаті допомоги (а.с.12-13).

Вважаючи неправомірною відмову в виплаті відповідачем одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік, позивачка звернулася до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що загальна вислуга років позивача на час звільнення становила 13 років 08 місяців 16 днів, тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку дотримана. Оскільки інші підстави відмови, крім недостатності років вислуги, у призначенні грошової допомоги відсутні, суд дійшов висновку, що позивач має право на таку виплату.

Колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (надалі, - Закон № 2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (ч. 2 ст. 2 Закону № 2232-XII).

Відповідно до ч. 6 ст. 2 цього Закону, до видів військової служби відноситься, зокрема: військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач проходила військову службу в НОМЕР_4 прикордонному загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 )

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (ч. 4 ст. 2 Закону № 2232-XII).

Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (надалі - Положення).

Відповідно до п. 26 Положення контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, звільняється з військової служби з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно з п. 37 Положення, за наявності передбачених законодавством підстав військовослужбовець має право достроково припинити (розірвати) контракт, звернувшись з письмовим рапортом щодо цього в порядку підпорядкування до посадової особи, уповноваженої приймати рішення про його звільнення з військової служби. Цей рапорт з необхідними для прийняття рішення про звільнення військовослужбовця документами у двотижневий строк подається кадровим підрозділом уповноваженій на прийняття такого рішення посадовій особі.

Дострокове припинення (розірвання) контракту з ініціативи військовослужбовця та його виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби здійснюється у місячний строк з моменту подання ним відповідного рапорту.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 № 558 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі по тексту - Інструкція № 558).

Пунктом 1 глави 9 розділу V Інструкції № 558 визначено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу жінкою-військовослужбовцем, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (у цьому та інших пунктах цієї глави мається на увазі наявність календарної вислуги років).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі - Закон №2011) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до абз.2 п.2 ст.15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка звільнена з військової служби на підставі пп. г п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та календарна вислуга становить 13 років 08 місяців 16 днів, пільгова 04 роки 05 місяців 27 днів, всього 18 років 02 місяці 13 днів.

Так, відповідно до пп. г п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачка, як військовослужбовець, що звільнена з військової служби через сімейні обставини (військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку) за наявності вислуги років, що перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом другим пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII.

Розмір такої допомоги визначається у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби позивача.

Однак, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження факту нарахування та виплати позивачці такої грошової допомоги станом на час її звільнення.

Щодо посилань представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що підстава звільнення з військової служби, за якою особа має право на одноразову грошову допомогу при звільненні (зазначену в частині 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ), а саме військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років - відноситься саме до звільнення з військової служби в особливий період, а не під час введення воєнного стану, колегія суддів зазначає таке.

Як вже зазначалося раніше, позивачка звільнена з військової служби на підставі пп. г п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Так, до вказаного пункту статті Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" були внесені зміни Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян" від 01.04.2022 №2169-IX, який набрав чинності з 13.04.2022.

Відповідно до Пояснювальної записки до проекту Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян" метою внесення даних змін до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" є забезпечення принципу охорони дитинства і материнства шляхом встановлення додаткових підстав для звільнення з військової служби та відстрочки від мобілізації під час воєнного стану та особливого періоду. Саме з цією метою були внесені зміни до Закону, зокрема щодо підстав для звільнення з військової служби під час воєнного стану.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" визначено: особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-Х1І особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 №303/2014, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 № № 1126-VII оголошено рішення про проведення часткової мобілізації. Вказаний Закон набрав чинності з дня його опублікування 18.03.2014.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про оборону України" починаючи з 18.03.2014 в Україні було запроваджено "особливий період", який з того часу не припинявся.

З наведеного вбачається, що позивачку звільнено на час дії в країні воєнного стану, що є частиною особливого періоду, отже дає їй право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні.

Та обставина, що частиною 5 ст. 26 Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначені окремі підстави, на яких контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, а саме: пунктом 1 - у мирний час; пунктом 2 - під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації); пунктом 3 - з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації, жодним чином не звужує право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки в частині другій статті 15 Закону № 2011-ХІІ термін "особливий період" вживається в тому значенні, який він визначений в статті 1 Закону України "Про оборону України" та включає період дії воєнного стану.

Отже, право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та її розмір, що визначені ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" не залежать від того, протягом усього особливого періоду чи безпосередньо у період дії воєнного стану відбулось звільнення позивачки з військової служби.

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Наведеного вище не враховано судом першої інстанції, який на зазначені вище доводи відповідача не звернув уваги, та обмежився лише дослідженням права на отримання одноразової грошової допомоги в контексті наявності у позивачки достатньої вислуги років.

Втім наявність у позивачки календарної вислуги років: 13 років 08 місяців 16 днів, пільгової 04 роки 05 місяців 27 днів, всього 18 років 02 місяці 13 днів не заперечується відповідачем у справі, в той час як підстава для відмови в призначенні грошової допомоги стосується помилкового тлумачення відповідачем норм частини 5 ст. 26 Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" у взаємозв`язку зі статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Вказане вище свідчить про необхідність зміни рішення суду першої інстанції в частині мотивів та підстав задоволення вимог позову.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач повинен нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, зазначивши, що таким періодом є 18 років.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно витягу з наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби № 641-ОС від 27.09.2022 календарна вислуга років ОСОБА_1 складає саме 13 років 08 місяців 16 днів, а не як зазначено судом першої інстанції 18 років.

У постанові від 24.11.2020 у справі №822/3008/17 Верховний Суд вказав, що поняття "календарна вислуга років" застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: "в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби".

При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є наявність "вислуги 10 років і більше".

Отже, зазначені висновки стосуються питань, пов`язаних з набуттям права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовця з урахуванням вислуги років у пільговому обчисленні. Разом з тим, при визначенні розміру такої допомоги враховується лише календарна вислуга років. Таким чином, з огляду на вищезазначені положення норм законодавства, одноразова грошова допомога при звільненні виплачується військовослужбовцю, виходячи з наявної у нього саме календарної вислуги років, а не вислуги років визначеної у пільговому обчисленні.

За таких обставин, право на отримання позивачкою одноразової грошової допомоги визначається з загальної кількості вислуги років, у тому числі пільгових років, але для визначення розміру грошової допомоги необхідно враховувати календарні роки вислуги (в ситуації з позивачкою 13 років).

Враховуючи викладене, судом першої інстанції помилково зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, зазначивши, що таким періодом є 18 років, замість правильного - 13 років.

Крім того, під час ухвалення рішення судом першої інстанції неправильно визначено найменування відповідача.

Відповідно до директиви Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.06.2021 року № 89 (гриф) "Про переведення на новий штат органи охорони державного кордону Державної прикордонної служби України" у зв`язку із проведенням організаційно - штатних заходів ІНФОРМАЦІЯ_3 перейменовано у НОМЕР_3 прикордонний загін.

До того ж позивачку звільнено з військової служби наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 27.09.2022 № 641-ОС, тому саме цей орган має поновити порушені права ОСОБА_1 .

Інші доводи відповідача, в тому числі щодо не розгляду судом першої інстанції клопотання про зупинення провадження у справі, не вплиають на результат розгляду справи, позаяк не є тим порушенням норм процесуального права, що має наслідком обов`язкове скасування рішення суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частини або змінити судове рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на наведене, колегія суддів зважає на наявність підстав для частково задоволення апеляційної скарги шляхом зміни рішення суду першої інстанції з мотивів та підстав задоволення вимог позову, а також викладення абзацу другого та третього резолютивної частини рішення в іншій редакції.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції (крім витрат суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, що не підлягають відшкодуванню відповідно до ст. 139 КАС України), судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) - задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 по справі № 480/6940/22 - змінити з мотивів та підстав задоволення позову, виклавши абзац другий та третій резолютивної частини в такій редакції: "Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини у зв`язку із припиненням (розірванням) контракту. Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме за 13 років, відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов Г.Є. Бершов