Справа № 520/16077/2020
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2023-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків
05 квітня 2023 року № 520/16077/2020
Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Лапіної Ю.В.,

представника відповідача - Савченка К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 10.09.2020 прийняте щодо ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 10.09.2020 є протиправним та таким, що порушує його права, а відтак, підлягає скасуванню. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 16.12.2021 року прийнято адміністративний позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у підготовчому засіданні.

Представником відповідача через канцелярію суду було подано відзив на позов, в якому останнім вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує з підстав його необґрунтованості та не доведеності. При цьому, представником відповідача зазначено, що рішення про заборону в`їзду в Україну прийняте 11.09.2020 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 (командир в/ч НОМЕР_1 ), підставою якого стало порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану частину територію України та виїзду з неї в межах у Донецької та Луганської областях, як це визначено у ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», що стало відомо з особистих пояснень позивача та встановлено, що 10.09.2020 приблизно о 16:00 позивач виїхав з тимчасово окупованої території Донецької та Луганської області через закритий пункт пропуску «Маринівка» до Російської Федерації, чим вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП. Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення. Вказані обставини стали підставою для заборони в`їзду в Україну позивачу у відповідності до абзацу 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства позивач порушив вимоги» та, як похідне від вказаного, з подальшим прийняттям рішення про не пропуск його на територію України.

Ухвалою суду від 10.08.2021 року клопотання представника позивача про зупинення провадження по справі - задоволено; зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення до набрання законної сили рішенням у справі №638/1763/21.

Ухвалою суду від 07.02.2023 року поновлено провадження у справі №520/16077/2020 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення; призначено розгляд справи у судовому засіданні.

В подальшому, розгляд справи відкладено до 05.04.2023 року.

Позивач або представник позивача в судове засідання не прибули, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував. Також, представником відповідача вказано, що подане до суду клопотання про зупинення провадження у справі він просить не розглядати.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та подане до суду клопотання, зазначає наступне.

10 вересня 2020 року ОСОБА_1 , який живе на непідконтрольній території в зоні проведення ООС, маючи дозвіл Служби безпеки України на перетин кордону з України (номер перепустки НОМЕР_2 , без обмеження дії), мав намір перетнути кордон України через пункт пропуску «Гоптівка».

Однак, як повідомлено позивачем у позовній заяві, під час проходження прикордонного контролю начальник 2 групи іпк віпс (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » лейтенантом ОСОБА_2 без повідомлення конкретних причин було винесено рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства, де зазначено, що підставою для відмови в перетині кордону позивачу є наявність рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну.

Так, з наявної в матеріалах справи копії рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 10.09.2020 року вбачається, що останнє прийнято на підставі ч.1 ст.8 Закону України «Про прикордонний контроль», з причини того, що у ОСОБА_3 є рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну.

Листом №8.3-8334/2-20 від 29.10.2020 року Державна міграційна служба України повідомила про відсутність у ОСОБА_1 заборони на в`їзд в Україну.

Водночас, суд зазначає, що з наявної в матеріалах справи копії постанови про заборону в`їзду в Україну від 11.09.2020 року вбачається, що громадянину РФ ОСОБА_1 в`їзд в Україну заборонений терміном на 3 (три) роки.

Зі змісту наданих під час розгляду справи представником відповідача пояснень встановлено, що рішення про заборону в`їзду в Україну, прийняте 11.09.2020 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 (командир в/ч НОМЕР_1 ), підставою для прийняття такого рішення стало порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану частину території України та виїзду з неї в межах Донецької та Луганської областей, як це визначено у ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», що стало відомо з особистих пояснень позивача, в яких останнім повідомлено про те, що він вийшов до тимчасово окупованої території м. Єнакієве 29.01.2020 року о 08 годині 39 хвилин через КПВВ «Майорське» (Зайцево), а 10.09.2020 року приблизно о 16:00 годині позивач перетнув державний кордон тимчасово окупованої території України до РФ через тимчасово непрацюючий пункт пропуску «Маринівка» в пішому порядку, чим порушив вимоги ст.12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіям у Донецькій та Луганській областях» №2268-VIII, від 18.01.2018 року та вчинив адміністративне правопорушення за ч.1 ст.204-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, представником відповідача вказано, що зі слів позивача було встановлено, що 29.01.2020 року він в`їхав встановленим порядком на тимчасову окуповану територію України в межах Донецької та Луганської області через КПВВ «Майорське» (Зайцеве), що також підтверджується відомостями з банків даних Держприкордонслужби України, а виїзд вже здійснив через закритий пункт пропуску.

У зв`язку із вчиненим адміністративним правопорушенням, 11.09.2020 року постановою про накладення адміністративного стягнення СхРУ №071991 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 1700,00 грн.

Під час розгляду справи обставин оскарження зазначеної постанови не встановлено. Натомість, як повідомлено суду представником відповідача, 03.10.2020 року на адресу відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшла квитанція про сплату штрафу позивачем, що, на переконання відповідача, підтверджує згоду позивача із вчиненим правопорушенням.

Позивач, вважаючи рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 10.09.2020 протиправним, звернувся до суду із даним позовом.

В той же час, представником відповідача під час розгляду справи було повідомлено суду, що відмінності у датах зазначених рішень фактично є технічною опискою та не впливають на зміст встановлених порушень.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимог та запереченням проти них суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Суд зазначає, що відповідно до положень п.5 ст.19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» до обов`язків Державної прикордонної служби України належить організація запобігання кримінальним та адміністративним правопорушенням, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, їх виявлення та припинення, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення згідно із законами.

Згідно вимог ч.1 ст.3 Закону України «Про прикордонний контроль» під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України «Про Державну прикордонну службу України», іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України.

Положеннями ч.ч. 1-3 ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях» визначено, що в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду.

Командувач об`єднаних сил у разі реальної загрози життю та здоров`ю осіб, які перетинають лінію розмежування, має право обмежити в`їзд цих осіб на тимчасово окуповані території Донецької та Луганської областей на період існування цієї загрози.

Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій, затверджений постановою Kабінету Mіністрів України від 17.07.2019 № 815 (далі Порядок №815), визначає процедуру в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях та з таких територій.

Положеннями ч.1 п.3 Порядку №815 визначено, що в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку.

Наказом Командувача об`єднаних сил від 31.10.2020 № 861 затверджено Перелік контрольних пунктів в`їзду/виїзду для перетинання лінії розмежування в межах Донецької та Луганської областей.

Таким чином законодавством України визначено порядок в`їзд/виїзду на тимчасово окуповану територію Донецької та Луганської області і визначено місця перетинання лінії розмежування особами, транспортними засобами та іншим майном.

Положеннями ч.ч.1-3 ст.9 Закону України «Про державний кордон України» визначено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Положеннями п.3, ч.1 п.9 Положення про пункти пропуску через державний кордон та пункти контролю, затвердженого постановою Kабінету Mіністрів України від 18.08.2010 №751, встановлено, що у разі виникнення потреби у створенні умов для здійснення прикордонного, митного та інших видів контролю осіб, транспортних засобів, вантажів і товарів, зберігання транспортних засобів, використання розвантажувально-навантажувальної та іншої спеціалізованої техніки, застосування технічних і спеціальних засобів митного контролю, використання яких у пунктах пропуску обмежене або неможливе, на території окремих залізничних станцій, аеропортів (аеродромів), морських і річкових портів та на території, що суміщається з їх акваторіями, за рішенням Кабінету Міністрів України можуть створюватися пункти контролю (далі - пункт контролю). Пункти контролю, на які поширюється дія цього Положення, можуть функціонувати самостійно або для забезпечення діяльності у відповідних пунктах пропуску.

Відкриття, закриття (тимчасове закриття) пунктів пропуску та пунктів контролю здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.02.2015 №106-р «Про закриття пунктів пропуску через державний кордон» було закрито 23 пункти пропуску, з яких 1 міжнародний, 4 міждержавних та 18 місцевих на кордоні з Російською Федерацією, зокрема дане рішення стосуються пунктів пропуску (пунктів контролю) «Маринівка», «Новоазовськ», «Успенка», «Іловайськ», «Квашине», «Донецьк», «Должанський», «Червона Могила», «Ізварине», «Красна Талівка», «Юганівка», «Герасимівка», «Петрівка», «Луганськ».

Під час розгляду справи представником відповідача було надано пояснення та вказано, що на момент виникнення спірних правовідносин, пункт пропуску «Маринівка» був закритий та міжнародний рух там припинений.

Приписами абз.3 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль» визначено, що за наявності підстав гуманітарного характеру, для забезпечення захисту національних інтересів або у зв`язку з виконанням міжнародних зобов`язань іноземцю, особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну, Голова Державної прикордонної служби України або особа, яка виконує його обов`язки, може дозволити перетнути державний кордон.

Положеннями ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» визначено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

З вищевикладеного вбачається, що в Україні функціонує відповідний порядок перетинання державного кордону України на шляхах міжнародного сполучення через спеціально виділену території місцевості з комплексом технічних засобів і споруд, які забезпечують право осіб на вільне пересування з дотриманням встановлених правил та функціонують на підставі рішень Кабінету Міністрів України.

Водночас, суд зазначає, що правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22.09.2011 року №3773-VI (далі - Закон №3773).

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Вимогами абз.8 ч.1 ст.13 Закону №3773-VI визначено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.13 Закону №3773-VI за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Під час розгляду справи встановлено, що з наявної в матеріалах справи копії рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 10.09.2020 року вбачається, що останнє прийнято на підставі ч.1 ст.8 Закону України «Про прикордонний контроль», з причини того, що у ОСОБА_3 є рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну.

Порядок відмови у перетинанні державного кордону іноземцям, особам без громадянства та громадянам України, визначений ст.14 Закону України «Про прикордонний контроль», якою передбачено, що іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право оскаржити відповідне рішення згідно із Законом України "Про звернення громадян" або до суду. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії. Оскаржене рішення може бути скасовано чи змінено начальником органу охорони державного кордону або скасовано та визнано нечинним судом.

У разі відмови іноземцю, особі без громадянства у перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну візу у його паспортному документі може бути скасовано за наявності однієї з таких підстав: 1) рішення відповідного державного органу України про заборону в`їзду в Україну; 2) обґрунтованих підстав вважати візу отриманою у незаконний спосіб. Неподання іноземцем або особою без громадянства під час в`їзду в Україну одного чи кількох підтверджуючих документів щодо мети та умов перебування в Україні не є підставою до скасування візи.

Скасування візи здійснюється уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону шляхом проставлення на ній відтиску штемпеля, форма якого встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону. Про скасування візи зазначається у рішенні про відмову у перетинанні державного кордону.

У разі якщо іноземці, особи без громадянства, яким відмовлено у перетинанні державного кордону при в`їзді в Україну, були привезені в пункт пропуску через державний кордон перевізником, уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону: 1) наказує перевізникові вивезти іноземців, осіб без громадянства в державу, з якої їх було привезено, або в державу, яка видала паспортний документ, або знайти інший спосіб вивезення зазначених осіб за межі території України; 2) до подальшого вивезення іноземців, осіб без громадянства, яким було відмовлено у перетинанні державного кордону при в`їзді в Україну, вживає належних заходів щодо запобігання їх незаконному перетинанню державного кордону.

Положеннями ст. ст. 6, 7 Закону України «Про прикордонний контроль» визначено процедури з прикордонного контролю та порядок їх проведення.

Відтак, судовим розглядом справи встановлено, що підставою для видання спірного у даній справі рішення стала постанова про заборону в`їзду в Україну від 11.09.2020 року.

В той же час, судовим розглядом справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову від 11.09.2020 року про заборону в`їзду громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Розгляд зазначеного позову було здійснено в рамках справи №638/1763/21.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.02.2021 року по справі №638/1763/21 передано справу на розгляд Харківського окружного адміністративного суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2022 року апеляційну скаргу залишено без задоволення; рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2021 по справі № 638/1763/21 залишено без змін.

Відповідно до положень ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, правомірність постанови від 11.09.2020 року про заборону в`їзду громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була підтверджена в рамках розгляду справи №638/1763/21, а відтак, підстава для прийняття спірного у даній справі рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 10.09.2020 року визнана в судовому порядку правомірною.

З огляду на вищевикладене та враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 10.09.2020 року, прийнятого щодо ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 10 квітня 2023 року.

Суддя Мельников Р.В.