Справа № 420/18950/21
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2023-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/18950/21
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шляхтицького О.І.

суддів: Домусчі С.Д. , Семенюка Г.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Приватного підприємства "АГРО-ДІС" на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 березня 2023 року по справі № 420/18950/21 за позовом Приватного підприємства "АГРО-ДІС" до Головного управління ДПС в Одеській області , Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання здійснити реєстрацію податкових накладних, -

В С Т А Н О В И В:

27.02.2023 Приватне підприємство "АГРО-ДІС" звернулось до Одеського окружного адміністративного суду із заявою в порядку ст. 382 КАС України, в якій просило суд встановити судовий контроль шляхом зобов`язання боржника ДПС України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.05.2022 у справі № 420/18950/21.

В обґрунтування вимог заяви Приватне підприємство "АГРО-ДІС" посилалось на те, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.05.2022 у справі № 420/18950/21 визнані протиправними та скасовані рішення про відмову в реєстрації податкових накладених та зобов`язано ДПС України зареєструвати податкові накладні. 21.12.2022 було відкрито виконавче провадження ВП № 70595866 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 420/18950/21, виданого Одеським окружним адміністративним судом 21.11.2022, але рішення суду першої інстанції залишається не виконаним станом на час звернення до суду із заявою про встановлення судового контролю.

Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 03 березня 2023 року відмовив у задоволенні заяви представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, Приватне підприємство "АГРО-ДІС" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити судове рішення, яким задовольнити заяву про встановлення судового контролю в порядку ст. 382 КАС України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала обґрунтована тим, що позивачем не було надано доказів на підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, а також враховуючи видання Одеським окружним адміністративним судом виконавчого листа по справі 420/18950/21 від 21.11.2022, який позивачем на примусове виконання не пред`являвся.

При цьому апелянт зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки такі висновки суду першої інстанції не відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постановах Верховного Суду 20.02.2019 у справі № 806/2143/157, від 04.03.2020 у справі №539/3406/17

Відповідачі своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що у жовтні 2021 року ПП "АГРО-ДІС" звернулось з вищевказаним адміністративним позовом, у якому просило:

- визнати протиправними та скасувати рішення Комісії Головного управління ДПС в Одеській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкові накладні № 31 від 25.07.2021, № 32 від 25.07.2021, № 33 від 26.07.2021, № 34 від 26.07.2021, № 35 від 26.07.2021, № 36 від 27.07.2021 , № 37 від 27.07.2021, № 38 від 27.07.2021, № 39 від 28.07.2021, № 1 від 01.08.2021, № 2 від 01.08.2021, № 3 від 02.08.2021 року, № 4 від 02.08.2021, № 5 від 02.08.2021, № 6 від 02.08.2021, № 7 від 03.08.2021, № 8 від 03.08.2021, № 9 від 03.08.2021, № 10 від 03.08.2021, № 11 від 03.08.2021, № 12 від 04.08.2021 в Єдиному реєстрі податкових накладних за датою їх фактичного отримання.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 24 травня 2022 року позов задовольнив.

Визнав протиправними та скасував рішення Комісії Головного управління ДПС в Одеській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 2982582/33714222 від 12.08.2021 року, № 2982581/33714222 від 12.08.2021 року, № 2982580/33714222 від 12.08.2021 року, № 2982579/33714222 від 12.08.2021 року, № 2982578/33714222 від 12.08.2021, № 2982577/33714222 від 12.08.2021, № 2982576/33714222 від 12.08.2021, № 2982575/33714222 від 12.08.2021, № 2982574/33714222 від 12.08.2021, № 3022848/33714222 від 26.08.2021, № 3022842/33714222 від 26.08.2021, № 3022844/33714222 від 26.08.2021, № 3022849/33714222 від 26.08.2021, № 3022846/33714222 від 26.08.2021, № 3022847/33714222 від 26.08.2021, № 3022839/33714222 від 26.08.2021, № 3022841/33714222 від 26.08.2021, № 3022840/33714222 від 26.08.2021, 3022843/33714222 від 26.08.2021.

Зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкові накладні № 31 від 25.07.2021, № 32 від 25.07.2021, № 33 від 26.07.2021, № 34 від 26.07.2021 у, № 35 від 26.07.2021, № 36 від 27.07.2021 , № 37 від 27.07.2021, № 38 від 27.07.2021, № 39 від 28.07.2021, № 1 від 01.08.2021, № 2 від 01.08.2021, № 3 від 02.08.2021, № 4 від 02.08.2021, № 5 від 02.08.2021, № 6 від 02.08.2021, № 7 від 03.08.2021, № 8 від 03.08.2021, № 9 від 03.08.2021, № 10 від 03.08.2021, № 11 від 03.08.2021, № 12 від 04.08.2021 в Єдиному реєстрі податкових накладних за датою їх фактичного отримання.

Стягнув солідарно з Головного управління ДПС в Одеській області () та Державної податкової служби України () на користь Приватного підприємства АГРО-ДІС () судовий збір у розмірі 47 670,00 (сорок сім тисяч шістсот сімдесят) грн. 00 копійок.

Стягнув солідарно з Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166) та Державної податкової служби України () на користь Приватного підприємства АГРО-ДІС () понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок).

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу.

П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 27.09.2022 апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишив без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.05.2022 по справі № 420/18950/21 залишив без змін.

Верховний Суд ухвалою від 07.11.2022 касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.05.2022 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2022 у справі № 420/18950/21 повернув скаржнику.

Також відповідно до матеріалів справи (а.с.69, т. 9) 21.11.2022 Одеський окружний адміністративний суд видав виконавчі листи по справі № 420/18950/21 з примусового виконання рішення Одеського окружного адміністративного суд від 24.05.2022.

Додатково, апеляційний суд встановив, що відповідно до інформації про виконавче провадження ВП № 70595866, отриманою з Автоматизованої системи виконавчого провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua), виконавче провадження ВП № 64523842 відкрито.

Відповідно до матеріалів справи, 27.01.2023 на адресу ДПС України був надісланий адвокатський запит, з додаванням відповідної копії судового рішення, із проханням повідомити про виконання судового рішення (а.с.74,т.9).

До того ж апелянт надав до апеляційного суду копію повідомлення Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про кримінальне правопорушення № 70595866/6-20.1 від 22.03.2023, яке було направлено на адресу Національної поліції України, яке було отримано ним 06.04.2023 (а.с.113-115,т.9).

У вказаному повідомлені виконавча служба зазначила, що 21.12.2022 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, цією постановою зобов`язано ДПС України виконати рішення суду по справі № 420/18950/21 протягом 10 робочих днів. За невиконання рішення суду державним виконавцем 24.01.2023 винесено постанову про накладення штрафу на Державну податкову службу України у розмірі 5100,00 грн. та зобов`язано ДПС України виконати рішення суду. Станом на 22.02.2023 рішення суду залишалось невиконаним. У зв`язку з невиконанням ДПС України рішення суду державним виконавцем 22.02.2023 винесено постанову про накладення штрафу на ДПС України у розмірі 10 200,00 грн. Починаючи з дня відкриття виконавчого провадження (21.12.2022) по 22.03.2023 ДПС України не виконано виконавчий лист № 420/18950/21, виданий 21.11.2022. Вимога державного виконавця щодо виконання рішення суду залишилась без належного реагування, у зв`язку з чим ставиться вимога про відкриття кримінального провадження стосовно службових осіб ДПС України за невиконання вимог виконавчого листа від 21.11.2022.

Отже, колегія суддів погоджується із апелянтом, що вказані обставини ще раз доводять ухилення ДПС України від виконання свого обов`язку по виконанню судового рішення.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про встановлення судового контролю, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що боржник Державна податкова служба України створює перешкоди для виконання рішення суду, представником позивача суду не надано.

Разом з тим, судом першої інстанції не встановлено обставин, що свідчили б про наявність поважних причин, які перешкоджали виконанню рішення суду відповідачем.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Статтею 19 Основного Закону встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 9 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення. Аналогічні приписи закріплені у п. 5 ч. 3 ст. 2 КАС України.

За приписами частини 2 та 3 статті 129-1 Основного Закону держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зазначені положення знайшли своє відображення в частинах 2-4 статті 14 КАС України, відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Також, за приписами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України неодноразово наголошував, що виконання судового рішення є невід`ємним складовим елементом права кожного на судовий захист; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом; держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення КСУ від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012, перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення КСУ від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012, перше речення абзацу восьмого підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення КСУ від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019, мотивувальна частина рішення КСУ№ 10-р/2020 у справі № 1-14/2020(230/20) від 28 серпня 2020 року за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови Кабінету Міністрів України Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів, положень частин першої, третьої статті 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік, абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік).

Згідно зі статтею 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (перше речення частини другої); органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть ухвалювати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання (абзац другий частини сьомої).

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно зі ст.13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі Осовська та інші проти України від 28 червня 2018 року (заява № 2075/13 та інші) зазначив, що юридична визначеність передбачає дотримання принципу остаточності судових рішень (§ 26). Крім того, у пілотних рішеннях у справах Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року (заява № 40450/04) та Бурмич та інші проти України від 12 жовтня 2017 року (заява № 46852/13 та інші) цей суд вказав на системне невиконання остаточних судових рішень в Україні.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі Ґаші проти Хорватії (Gashi v. Croatia), заява №32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі Трґо проти Хорватії (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі Рисовський проти України (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява №29979/04, п.71).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі Скордіно проти Італії (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та рішення у справі Щокін проти України (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року п.52;57).

Згідно п. 63,64 Рішення ЄСПЛ по справі Юрій Миколайович Іванов проти України (заява № 40450/04), рішення набуло статусу остаточного від 15 січня 2010 року, стаття 13 Конвенції прямо виражає обов`язок держави, передбачений статтею 1 Конвенції, захищати права людини передусім у межах своєї власної правової системи. Таким чином, ця стаття вимагає від держав національного засобу юридичного захисту, який би забезпечував вирішення по суті поданої за Конвенцією небезпідставної скарги, та надання відповідного відшкодування (див. справу Кудла проти Польщі (Kudla v. Poland) [GC], N 30210/96, п. 152, ECHR 2000-XI).

Зміст зобов`язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції залежить від характеру поданої заявником скарги; ефективність засобу юридичного захисту у значенні цієї статті не залежить від визначеності сприятливого для заявника результату. Водночас засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (див. згадане вище рішення у справі Кудли, пп. 157-158; та рішення у справі Вассерман проти Росії (N2) (Wasserman v. Russia) (no. 2), N 21071/05, п. 45, від 10 квітня 2008 року).

Процедура виконання судового рішення, у тому числі встановлення судового контролю по справі за адміністративним позовом визначаються нормами КАС України.

За приписами підпункту 1 пункту 6 статті 246 КАС України, яка визначає зміст рішення, у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про порядок і строк виконання рішення.

Частиною 1 ст. 382 КАС України закріплено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Законодавець передбачив два варіанти встановлення судового контролю: 1) під час ухвалення рішення по суті спору; 2) після винесення рішення в ході його виконання.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суд наділений правом встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень, при цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами. Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 31.07.2018 у справі №235/7638/16-а.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 383 КАС України, особа - позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Але, враховуючи, що вибір засобу юридичного захисту є правом позивача, апеляційний суд вважає, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень відповідачем у справі судом першої чи апеляційної інстанції можливе після ухвалення судового рішення в ході його виконання та не перешкоджає застосуванню інших механізмів виконання судового рішення, встановлених Законом України від 02.06.2016 №1404-VІІІ Про виконавче провадження.

Матеріалами справи підтверджено, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.05.2022 набрало законної сили 29.07.2022. При цьому, 21.11.2022 було видано виконавчі листи з примусового виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.05.2022, зокрема щодо зобов`язання Державної податкової служби України зареєструвати податкові накладні № 31 від 25.07.2021, № 32 від 25.07.2021, № 33 від 26.07.2021, № 34 від 26.07.2021, № 35 від 26.07.2021, № 36 від 27.07.2021, № 37 від 27.07.2021, № 38 від 27.07.2021, № 39 від 28.07.2021, № 1 від 01.08.2021, № 2 від 01.08.2021, № 3 від 02.08.2021, № 4 від 02.08.2021, № 5 від 02.08.2021, № 6 від 02.08.2021, № 7 від 03.08.2021, № 8 від 03.08.2021, № 9 від 03.08.2021, № 10 від 03.08.2021, № 11 від 03.08.2021, № 12 від 04.08.2021 в Єдиному реєстрі податкових накладних за датою їх фактичного отримання.

Також, відповідно до матеріалів справи, як з дати відкриття виконавчого провадження 21.12.2022, так і станом на час звернення позивача до суду першої інстанції із заявою про встановлення судового контролю 27.02.2023, та станом на час апеляційного розгляду справи 11.04.2023, рішення суду першої інстанції залишається не виконаним Державною податковою службою України.

Відповідно до п. 19 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого Постановою Кабінета Міністрів України №1246 від 29.12.2010, реєстрацію яких зупинено, реєструють, зокрема, у день набрання рішенням суду про реєстрацію ПН/РК законної сили (за умови надходження до ДПС відповідного рішення).

Відповідно до пункту 20 зазначеного Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, внесення відомостей до Реєстру на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, здійснюється з дотриманням вимог цього Порядку. При цьому вимоги абзацу десятого пункту 12 цього Порядку не застосовуються до податкової накладної та/або розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в установленому порядку.

Датою внесення відомостей до Реєстру вважається день, зазначений в рішенні суду, або день набрання законної сили таким рішенням.

Отже, у разі надходження відповідного рішення до ДПС України податкова накладна має бути зареєстрована в ЄРПН відразу після набрання рішенням суду законної сили. Ніяких тижня, місяців чи півтора-два на проведення якихось реєстраційних процедур, або певного часу не передбачено Порядком ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1246 від 29.12.2010 . А тому, усі процедури ДПС України має виконати фактично в день надходження рішення, якщо воно вже набрало законної сили.

Апеляційний суд, враховуючи принцип пріоритету норм Конституції України, верховенства права та його застосуванні відповідно до практики ЄСПЛ та правову позицію Верховного Суду, вважає наявними підстави для задоволення заяви позивача в цій справі про встановлення судового контролю за виконанням рішення, так як наявні належні, допустимі, достатні та достовірні докази, що відповідач ДПС України не виконує рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/18920/21 від 24.05.2022, яке набрало законної сили, протягом тривалого строку, примусове виконання рішень суду у даній справі забезпечується органами державної виконавчої служби, але до реального виконання рішення суду не призвело, та не виключає встановлення судового контролю за виконанням рішення за наявністю факту невиконання судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для правильного вирішення заяви позивача про встановлення судового контролю, у зв`язку із чим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 320 КАС України, апеляційна скарга має бути задоволена, оскаржувана ухвала суду першої інстанції скасована із ухваленням постанови про задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд, враховуючи приписи ст. 139 КАС України, вважає, що апелянту мають бути відшкодовані понесені ним судові витрати у загальному розмірі 2 684,00 грн. (судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги (а.с.92,т.9).

Керуючись ст. ст. 2-12, 72-76, 242, 294, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 328, 382 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "АГРО-ДІС" - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 березня 2023 року по справі № 420/18950/21 скасувати та ухвалити нову постанову.

Заяву Приватного підприємства "АГРО-ДІС" про встановлення судового контролю задовольнити.

Встановити судовий контроль у справі № 420/18950/21.

Зобов`язати Державну податкову службу України, протягом десяти календарних днів з дня отримання копії постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.04.2023 у справі № 420/18950/21, подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2022 року у справі № 420/18950/21.

Роз`яснити Державній податковій службі України, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Стягнути з Державної податкової служби України () на користь Приватного підприємства "АГРО-ДІС" () відшкодування судових витрат (сплаченого судового збору) 2 684 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Домусчі С.Д. Семенюк Г.В.