Справа № 744/281/22
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2023-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 744/281/22 Суддя (судді) першої інстанції: Гнип О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 09 лютого 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу № 3 роти № 2 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Халимона Вадима Володимировича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі інспектора взводу №2 роти №2 УПП в Чернігівській області ДПП Халимона В.В. від 02.07.2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та ч.4 ст.126 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при проведенні фіксації швидкості транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку, визначеному статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію», а тому ручне розміщення засобів для вимірювання та фіксації суперечить нормам закону, що було зроблено відповідачем.

Позивач зазначив, що постанова про накладення адміністративного стягнення не відповідає приписам частини третьої статті 283 КУпАП, оскільки не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, а тому підлягає скасуванню.

Також свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач не дав йому можливості у повному обсязі скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 09 лютого 2023 року позов задоволено повністю.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 151021 від 02 липня 2022 року інспектора взводу № 3 роти № 2 УПП в Чернігівській області ДПП Халимона В.В. про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 та ч. 4 ст. 126, ст. 36 Кодексу України про адміністративне правопорушення визнано протиправною та скасовано, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 направлено на новий розгляд до органів ДПП.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд згідно статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України має право направити справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи), але лише за умови, що оскаржувана постанова була винесена некомпетентним органом.

В даному випадку судом першої інстанції на формальних підставах скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення та направлено справу на новий розгляд.

Апелянт зазначає, що позивач своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 статті 122 КУпАП, а також під час перевірки документів позивача було встановлено, що ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобами постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.07.2022 року у справі №750/7527/21 строком на 1 рік, що набрала законної сили 03.08.2021 року, що свідчить про вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП.

Разом із апеляційною скаргою апелянтом заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою від 02.07.2022 року серії БАД №151021 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч.4 ст. 126 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн.

З оскаржуваної постанови вбачається, що 02.07.2022 року о 12 год. 50 хв. в с. Рівнопілля а/д Київ-Чернігів-Нові Яриловичі, 168 км., водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «FORD FOCUS» номерний знак НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 92 км/год. в населеному пункті, що визначено д.з.5.49 та перевищив встановлене обмеження швидкості на 42 км/год.

Швидкість руху транспортного засобу було зафіксовано за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCem LTI 20/20 серійний номер ТС000607.

Під час перевірки у позивача документів, визначених у п.2.1 ПДР, було встановлено, що посвідчення водія у позивача відсутнє та згідно ІТС «ІПНП» визначено, що ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобами постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.07.2022 року у справі №750/7527/21 строком на 1 рік. На підставі зазначеного, позивачем було вчинено правопорушення, передбачене ч.4 статті 126 КУпАП.

ОСОБА_1 не погоджуючись з оскаржуваною постановою, звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції приймаючи рішення про задоволення позовних вимог виходив із того, що оскаржувана постанова не у повній мірі відповідає принципу правової визначеності, закріпленому у частині першій статті 8 Конституції України, котрий є невід`ємною складовою принципу верховенства права, зокрема:

- у постанові як штраф, так і його подвійний розмір, всупереч вимог ст. 283 КУпАП прописом зазначений невірно (не вказане слово «тисяч»), не зазначено, що штраф складає суми в гривнях, що ставить під сумнів розміри грошових еквівалентів щодо накладеного адміністративного стягнення;

- згідно із ч. 2 ст. 317-1 КУпАП особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права, але в постанові зазначено, що ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортним засобом 22.07.2021, тобто у дату винесення постанови Деснянським районним судом м. Чернігова, хоча ця постанова набрала законної сили лише 03.08.2022.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно з пунктом 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п.1.4 Правил дорожнього руху кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Пунктом 1.5 Правил дорожнього руху передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п.1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно із ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Статтею 7 КУпАП визначено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (частина перша статті 9 КУпАП).

Відповідно до п. 12.4 Правил дорожнього руху у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Відповідно до п.п. 2,3,8,11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Поліцейський може зупиняти транспортні засоби в разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху (п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію»).

Згідно з п.2.1. «а» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з ч.4 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до положень ч.ч. 9, 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Щодо посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що лазерний вимірювач TruCAM при використанні має бути стаціонарно вмонтованим способом, тому як здійснення фіксації швидкості з руки (рук) може дати більше ніж передбачено відповідним свідоцтвом про повірку похибку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху транспортного засобу, яким керував позивач, колегія суддів зазначає наступне.

Так, зі змісту постанови серії БАД №151021 вбачається, що позивач рухався зі швидкістю 92 км/год. в населеному пункті при дозволених 50 км/год., що становить на 42 км/год. більше дозволеного, чим порушив швидкісний режим, визначений п.12.4 ПДР України.

Згідно з копії свідоцтва про повірку засобу вимірювання від 11 січня 2022 року чинного до 11 січня 2023 року лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCamLTІ 20/20 № ТС000607, відповідає вимогам технічної документації на вимірювач. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: +- 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; + 1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.

Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 р. № 1314 VI (набрав чинності 01.01.2016 р.), не передбачено повторного проходження даної процедури сертифікації для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Більше того, такої процедури як «сертифікація» взагалі вже не міститься в нормах чинного законодавства України.

Згідно копії експертного висновку №04/05/02-2522 виданого 07.09.2021 р., Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, в лазерному вимірювачі швидкості LTI 20/20 TruCAM № ТС000607, правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування АЕS, визначений п.5.1 ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015 (у режимі ЕСВ, визначеному ДСТУ ISO/IEC 10116:2019, із довжиною ключа 128 бут). Термін дії висновку до 07.09.2024р.

З листа ДП «Укрметртестстандарт» від 01.10.2019 р., №22-38/49 вбачається, що лазерний вимірювач «TruCAM LTI 20/20» відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCAM також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху ТЗ в автоматичному режимі.

Можливість використання у якості доказу в справі про адміністративне правопорушення показання технічного приладу, що має функції відеозапису, до яких відноситься і лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20, прямо передбачено приписами ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, використання приладу TruCam відбувається у автоматичному режимі як у мобільному, так і у статичному положенні, а тому користування приладом у ручному режимі не є порушенням.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

При цьому, лазерний вимірювач TruCam відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто, конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі.

Вищевикладене спростовує доводи позивача про неможливість використання приладу вимірювання швидкості автотранспортних засобів TruCAM в ручному режимі.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що використання приладу TruCam в ручному режимі не суперечить вимогам законодавства, зважаючи на те, що лазерний вимірювач відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості, конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань швидкості транспортних засобів, проте, вимірювання швидкості транспортних засобів, цей прилад здійснює автоматично.

Можливість використання приладу TruCam LT11 20/20 у ручному режимі прямо передбачена свідоцтвом про повірку приладу, сертифікатом, інструкцією з експлуатації, а також самою конструкцією приладу (наявність ручки для тримання).

З оскаржуваної постанови вбачається, під час перевірки документів позивача виявлено, що водій позбавлений права керування транспортними засобами на строк 1 рік згідно з постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.07.2022 у справі №750/7527/21, що набрала законної сили 03.08.2022 року.

Доказів про те, що станом на час виникнення спірних правовідносин закінчився строк позбавлення позивача права керування транспортними засобами або скасування постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.07.2022 в справі № 750/7527/21 в судовому порядку, позивачем не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що поліцейський, встановивши порушення з боку водія, а саме те, що останній перевищив встановлене обмеження швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину та керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством, тому підстави для скасування постанови серії БАД № 151021 від 02.07.2022 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення відсутні.

Щодо доводів позивача про те, що в оскаржуваній постанові відсутні відомості щодо зазначення технічного засобу, яким було здійснено фото- або відеофіксацію вимірювання швидкості руху, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до вимог статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Із п.7 постанови від 02.07.2022 року серії БАД №151021 вбачається, що відповідачем зазначено наступне: відео правопорушення, відео з п/в 4743936, копія постанови.

Таким чином, доводи апелянта про те, що оскаржувана постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис спростовуються наведеними вище фактичними обставинами справи.

Колегія суддів зазначає, що незгода позивача з його притягненням до адміністративної відповідальності не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та направлення справи на новий розгляд.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що в оскаржуваній постанові невірно зазначено розмір штрафу без слів «тисяч», що ставить під сумнів розміри грошових еквівалентів щодо накладеного адміністративного стягнення, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в п.6 оскаржуваної постанови зазначено: «застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення штраф на користь держави у розмірі 20 400 грн. (двадцять чотириста) 00 коп.».

Колегія суддів зазначає, що допущення поліцейським описки в оскаржуваній постанові жодним чином не спростовують факт порушення позивачем вимог п. 2.1 «а» та п.п. 12.4 ПДР України та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ним постанови.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Водночас суд першої інстанції під час розгляду цієї справи вказаного дотримався не в повній мірі, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню.

За правилами статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до частини другої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 09 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко