Справа № 521/11804/22
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 521/11804/22
Головуючий в 1 інстанції: Куриленко О.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,

при секретарі Вовненко А.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Толпиго Д.М.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2022 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив скасувати постанову поліцейського в1 р8 б2 УПП в Одеській області ДПП рядовим поліції Уіногеєва Георгія Григоровича серії ДПО18 № 978853 від 19.06.2021 року про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 20 400 (двадцять тисяч чотириста) грн. за порушення ч. 4 ст. 126 КУпАП;

- закрити відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП України за відсутністю в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були досліджені докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Позивач зазначає, що постанова не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, зокрема, показання свідків, показання технічних приладів та засобів, посилання на офіційні документи, тощо, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАПта взагалі про керування позивачем будь-яким транспортним засобом. При цьому, як вказує позивач, відповідачем не враховано, що він ніколи не позбавлявся права керування транспортом категорії В1, оскільки таку категорію ніколи не відкривав, а отже, на думку позивача, його дії не можуть підпадати під склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2022 року адміністративний позов задоволено. Скасовано постанову поліцейського в1 р8 б2 УПП в Одеській області ДПП рядового поліції Уіногеєва Георгія Григоровича серії ДП018 № 978853 від 19.06.2021 року про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 20 400 (двадцять тисяч чотириста) грн. за порушення ч. 4 ст. 126 КУпАП. Закрито відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП України, за відсутністю в діях складу правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення. Доводами апеляційної скарги зазначено, що 19 червня 2021 року в ході виконання службових обов`язків у складі екіпажу патрульної поліції, поліцейським взводу №1 роти №8 батальйону №2 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції ОСОБА_2 було виявлено транспортний засіб «YAMAHA ZR» без реєстраційного номеру, під керуванням, як пізніше стало відомо, громадянина ОСОБА_1 , який за адресою: АДРЕСА_1 керував вищезазначеним транспортним засобом, будучи позбавленим права керування. Факт керування вищезазначеним транспортним засобом, процес розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови було зафіксовано на портативний відеореєстратор інспектора « 1430» та « 1630». Апелянт звертає увагу, що у п. 8 оскаржуваної постанови міститься посилання на такий відеоресстратор, а саме «Відео з BODI САМ 1430. 1630. Відповідно до пп. 1 п.3 Розділу VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом МВС № 1026 від 18.12.2018 року, строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА становить 30 діб. Адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було вчинено 19 червня 2021 року, строк зберігання відеозапису, який вівся під час фіксації адміністративного правопорушення, розгляду справи та накладення на громадянина ОСОБА_1 адміністративного стягнення становить 30 діб, тобто до 19 липня 2021 року включно. Таким чином, станом на 17 серпня 2022 року (день звернення позивача до Малиновського районного суду м. Одеси) відеозаписи з портативних відеореєстраторів інспекторів за даним фактом відсутні у зв`язку із закінченням строку їх зберігання.

Апелянт зазначає, що інспекторами за допомогою пошукової системи «Судова влада України» та Єдиний державний реєстр судових рішень за анкетними даними (прізвище, ім`я та по-батькові) було здійснено пошук, під час якого було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 є особою, яка 05 березня 2021 року постановою Приморського районного суду міста Одеси по справі №522/1698/21 була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на якого накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 (один) рік. Відтак, в діях громадянина ОСОБА_1 було встановлено факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме керування транспортним засобом будучи позбавленим права керування. Апелянт вказує, що ОСОБА_1 було роз`яснено суть скоєного ним адміністративного правопорушення. В подальшому, під час розгляду справи, позивача було ознайомлено з його правами згідно ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Апелянт зазначає, що позивач скористався своїм правом на власний розсуд і не надав інспекторам письмові пояснення по суті вчиненого ним адміністративного правопорушення. Жодної іншої письмової заяви чи клопотання, як під час підготовки, так і під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку ст. 278 КУпАП не надходило. Окрім того, ОСОБА_1 було роз`яснено право та строки на оскарження постанови, строк на сплату штрафу згідно постанови та роз`яснено наслідки невиконання вказаної постанови, передбачені ст. 307, 308 КУпАП. Негайно, після закінчення розгляду справи та складання постанови, інспектор відповідно до ст. 285 КУпАП оголосив винесену постанову та надав її копію позивачу, про що свідчить власний підпис позивача в п. 8 та п. 10 оскаржуваної постанови.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з адміністративним позовом та не подано заяву про поновлення пропущеного процесуального строку з викладенням поважних причин такого пропуску, оскільки оскаржувану постанову позивач отримав 19 червня 2021 року, а з позовом звернувся до суду тільки 7 серпня 2022 року. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача у залишенні позовної заяви без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що суд першої інстанції у повному обсязі встановив дійсні фактичні обставини справи. Щодо доводів апелянта про неможливість надання відеозаписів з бодікамер через їх знищення, позивач вважає такий аргумент неспроможним, оскільки в оскаржуваній постанові інспектор зазначив про наявність відео фіксації правопорушення з BODI САМ 1430, 1630. При цьому відповідачем до відзиву на позовну заяву вказаного запису надано не було. Позивач вказує, що відповідач виніс оскаржувану постанову, але будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Позивач зазначає, що 19.06.2021 р. він не керував жодними транспортними засобами. При цьому, постанова серії ДП018 № 978853 від 19.06.2021 не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, зокрема, показання свідків, показання технічних приладів та засобів, посилання на офіційні документи, тощо, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП та, взагалі, про керування позивачем будь-яким транспортним засобом. Згідно ж до фабули правопорушення, в якій зазначено, що позивач був позбавлений права керування, відповідачем не враховано, що ч. 4 ст. 126 КУпАП встановлена відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами. При цьому, позивач зазначає, що він ніколи не позбавлявся права керування транспортом категорії В1, оскільки таку категорію ніколи не відкривав, а отже його дії ніяк не можуть підпадати під склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП. З огляду на зазначене, позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 червня 2021 року поліцейським в1 р8 б2 УПП в Одеській області ДПП рядовим поліції Уіногеєвим Г.Г. було винесено постанову серії ДПО18 № 978853 у справі про адміністративне правопорушення, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 гривень за адміністративне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП України.

Відповідно до п. 10 оскаржуваної постанови копію постанови отримано ОСОБА_1 19.06.2021 р., про що міститься його підпис.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що десятиденний строк на оскарження постанови, згідно ст. 289 КУпАП слід рахувати з 20 червня 2021 року, тобто з наступного дня після того, як позивач дізнався про існування постанови щодо нього, а останнім днем подачі позовної заяви до суду щодо скасування постанови є 29 червня 2021 року. Як вбачається з кур`єрскої накладної, ОСОБА_1 надіслав позовну заяву до Малиновського районного суду м. Одеси 22.06.2021 року (а.с 9). Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що десятиденний строк на оскарження постанови позивач не пропустив.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що при винесені постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, зокрема не було зафіксовано покази свідків, не зазначено мотивів відхилення інших доказів, на які посилався позивач та не надано доказів в спростування доводів позивача. В постанові інспектор зазначив про наявність відео фіксації правопорушення з BODI CAM 1430, 1630, проте до відзиву вказаного запису надано не було. Таким чином, на думку суду, винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення в даному випадку порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ст. 268 КпАП України. Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що доказів, які б об`єктивно вказували на вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідачем до суду не надано, оскільки, як вбачається з постанови Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2021 року, ОСОБА-1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік. Проте, суд вказує, що з вказаної постанови не вбачається, що вона постановлена саме відносно громадянина ОСОБА_1 а самостійно збирати докази суд позбавлений права, враховуючи відсутність повного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Що стосується доводів апелянта про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності врегульовані ст. 286 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно з ч.1, ч.9 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Спірним у цій справі є питання наявності правових підстав для оцінки чи переоцінки судом апеляційної інстанції поважності строку звернення до суду.

Підстави для скасування судом апеляційної інстанції рішення повністю або частково з залишенням позовної заяви без розгляду у відповідній частині передбачені статтею 319 КАС України.

Згідно з частиною першою цієї статті судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За змістом частини четвертої статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, наведені норми в сукупності та взаємозв`язку свідчать, що передумовою залишення судом апеляційної інстанції позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду є оцінка наведених позивачем підстав пропуску строку звернення до суду на предмет їх поважності.

Згідно з частиною першою статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з врахуванням обставин у справі.

Отже, процесуальний строк звернення до суду покликаний забезпечувати принцип правової визначеності і є гарантією захисту прав сторін спору. Вирішуючи питання про поновлення процесуального строку суди повинні надавати оцінку причинам, що зумовили пропуск строку.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив або через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Так, за змістом статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова серії ДПО № 978853 прийнята 19.06.2021 року, відповідно до п.10 зазначеної постанови копію постанови отримано ОСОБА_1 19.06.2021 р. (а.с. 8).

Адміністративний позов зареєстровано у суді першої інстанції 17 серпня 2022 року за вх. № 27931 (а.с. 1).

На обґрунтування позиції пропуску строку, позивач в судовому засіданні пояснив, що він вчасно, у визначений законом строк підготував позовну заяву і через кур`єра направив до Малиновського районного суду м. Одеси. В інтернеті він знайшов номер телефону служби кур`єрської доставки, зустрівся з кур`єром на вул. Прохорівська у м. Одесі і передав пакет документів (позовну заяву з додатками), кур`єр заповнив бланк накладної, копію якої дав ОСОБА_1 . Однак до суду цю копію позивачем не надано. Квитанція про сплату за послуги кур`єру у позивача також відсутня.

В матеріалах справи наявна копія поштової накладної № 2814, в якій зазначено відправником ОСОБА_1 , отримувачем - Малиновський суд, опис вкладеного відсутній; зазначено, що відправлення прийняте в доставку кур`єром 22.06.21 р. 16:09; відправлення вручено одержувачу кур`єром 16.08.22 р. 10:10 (а.с. 9).

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що у вищезазначеній накладній не заповнені обов`язкові графи, які вона містить, зокрема: розмір, кур`єр, місце прийому відправлення та його вид, сплата за відправлення.

Також, вказана накладна не містить будь-якого ідентифікатора (штрих-код), який надав би можливість відстежити відправлення (дату прийняття, передачу на сортувальний центр, дату отримання, дату вручення повідомлення про отримання, печатки т.ін.).

Крім того, в накладній зазначено категорію доставки - "економ", водночас, не вказано жодних засобів зв`язку відправника, а графа "повідомлення про вручення" (VIBER, E-mail) не заповнена, також не заповнено графи "оплата" та "платник", при цьому зазначено, що оплата послуг здійснюється відправником (б/нал).

Окремо колегія суддів зазначає, що на виконання ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2023 року про витребування у Кур`єрської служби доставки інформацію: який термін доставки листа категорії «економ» вагою 0,1 кг в межах міста Одеси відповідно до послуг кур`єрської служби доставки та, що стало підставою, що лист ПН №2814 відправника ОСОБА_1 надійшов до адресата Малиновський районний суд м. Одеси більше ніж через 1 рік (відправлено 22.06.2021 року, надійшов 16.08.2022 року); чи звертався хто небудь зі скаргами, щодо неналежної роботи служби за цим відправленням - ПН№ 2814 від ОСОБА_1 від ТОВ «Двадцять п`ять годин» надійшов лист вих. № 097 від 23.03.2023 року, в якому зазначено, що за вказаною накладною неможливо перевірити інформацію, так як термін зберігання поштових накладних 6 місяців.

Колегія суддів зазначає, що згідно ст.1 Закону України "Про поштовий зв`язок" поштовий зв`язок - приймання, обробка, перевезення та доставка (вручення) поштових відправлень, виконання доручень користувачів щодо поштових переказів, банківських операцій. Оператор поштового зв`язку (оператор) - суб`єкт підприємницької діяльності, який в установленому законодавством порядку надає послуги поштового зв`язку.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до єдиного державного реєстру операторів поштового зв`язку, ведення якого покладено згідно із ч.6 ст.8 вказаного закону на національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, кур`єрська служба доставки ТОВ "Двадцять п`ять годин" не є повноважним оператором з надання послуг поштового зв`язку, оскільки така служба не зареєстрована відповідно до вимог чинного законодавства та не наділена таким правовим статусом та правами.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18 вересня 2020 року справа №826/4723/13-а.

Таким чином, наведені обставини свідчать про направлення скаржником адміністративного позову через неповноважного оператора поштового зв`язку.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Згідно з ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» ).

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

Враховуючи вищенаведене, а також те, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про постанову від 19.06.2021 р., яку він оскаржив до суду, більше року не вчиняв жодних дій, щодо з`ясування обставин своєчасного отримання, призначення та розгляду судом його позовної заяви; звернення до кур`єрської служби, яка не зареєстрована в єдиному реєстрі операторів поштового зв`язку, при цьому, зустріч з кур`єром відбулась на вулиці, де позивач в руки кур`єру віддав документи, квитанції про оплату та передачу кур`єру пакету документів (адміністративного позову), на підтвердження своєї позиції до суду не надав. З урахуванням вищевикладених норм законодавства та обставин у справі а також відсутність доказів, які б свідчили про вчинення усіх можливих та залежних від позивача дій, спрямованих на своєчасне отримання судом першої інстанції адміністративного позову про оскарження постанови УПП в Одеській області ДПП, колегія суддів приходить до висновку, що вказане свідчить про недобросовісне виконання апелянтом процесуальних обов`язків та зловживання ним процесуальними правами.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 червня 2018 року у справі № 2-1113/11.

Відповідно до абз. 1 ч.1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно з п.8 ч.1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції і залишення без розгляду позову ОСОБА_1 у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Керуючись ст. ст. 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2022 року скасувати.

Залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик