Справа № 300/6/23
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" квітня 2023 р. справа № 300/6/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Боршовського Т.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Долинської міської ради Івано-Франківської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою суду від 09.01.2023 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Позивач у вказаний в ухвалі строк усунув недоліки.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом, поновлено такий строк, та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
02.03.2023 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив Долинської міської ради від 27.02.2023 № 182/05-28/14в на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив проти задоволення позову. Представник відповідача вказав на те, що у зв`язку із затвердженням структури виконавчих органів Долинської міської ради в новій редакції, згідно рішення Долинської міської ради від 21.07.2022 № 1638-21/2022, виведено 30,75 штатних одиниць із апарату міської ради. Так, із структури апарату міської ради посаду провідного спеціаліста відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю управління технічного та інформаційного забезпечення. Про наступне вивільнення ОСОБА_1 було повідомлено 27.07.2022 про наступне вивільнення. У зв`язку з відсутністю можливості працевлаштування на іншу роботу відповідно до розпорядження від 03.10.2022 № 736-К «Про фактичне вивільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено. Щодо обов`язку відповідача повідомляти працівників під час їхнього звільнення про наявні вакансії, то станам на 27.07.2022 в Долинській міській раді не було вакантної посади, яку б могла обіймати ОСОБА_1 відповідно до її кваліфікації. Щодо доводів позивача про опублікування на офіційному веб-сайті відповідача оголошення від 19.10.2022 про оголошення відбір на посаду провідного спеціаліста управління технічного та інформаційного забезпечення міської ради на час відсутності основного працівника, то така вакансії виникла після звільнення позивача. При цьому, для заповнення такої вакансії особі необхідно мати юридичну або економічну освіту, яка в ОСОБА_1 відсутня. Таким чином, на думку представника відповідача, Долинська міська рада приймаючи рішення від 03.10.2022 № 736-К, діяла у межах та у спосіб визначений законодавством, а тому відсутні підстави для скасування вказаного розпорядження. Щодо позовної вимоги про поновлення ОСОБА_1 на на посаді провідного спеціаліста відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю управління технічного та інформаційного забезпечення Долинської міської ради, то такої посади у структурі відповідача немає, відповідно поновити на вказаній посаді неможливо. Щодо позову в частині стягнення моральної шкоди, то на думу представника відповідача, позивач не надала доказів отримання переживань саме через звільнення з роботи. При цьому, не надано жодних доказів необхідності проведення для ОСОБА_1 такої кількості консультацій психолога та вартості таких консультацій. Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 58-77).
09.03.2023 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла відповідь представника позивача від 06.03.2023 на відзив. Так, представник позивача зазначила, що представник відповідача повідомив про виведення зі структури апарату Долинської міської ради посади провідного спеціаліста відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю управління технічного та інформаційного забезпечення, однак нічого не зазначено про залишення в структурі відповідача посади спеціаліста І категорії вказаного відділу, яка була вакантною з 23.09.2022 по день звільнення позивача - 07.10.2022. Окрім цього, відповідач під час звільнення ОСОБА_1 не врахував її переважне право на залишення на роботі на підставі пункту 2 статті 42 Кодексу законів про працю України, оскільки в сім`ї позивача немає інших працівників з самостійним заробітком. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то така вимога є обґрунтованою, оскільки саме звільнення, внаслідок якого ОСОБА_1 втратила свій єдиний дохід, стало причиною її моральних страждань та переживань. Представник позивача просила суд позов задовольнити повністю (а.с. 78-87).
23.03.2023 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшло клопотання представника позивача від 20.03.2023 про долучення доказів до матеріалів справи, до якого долучено копію відповіді Долинської міської ради від 09.03.2023 № 14/05-26/1025 на адвокатський запит представника позивача про наявність вакантних посад в період з 27.07.2022 по 07.10.2022 в Долинській міській раді. Так, представник позивача повідомила про те, що інформація про пропонування ОСОБА_1 під час усних бесід з міським головою та керуючим справами виконкому Долинської міської ради зайняти вакантну посаду спеціаліста І категорії відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю управління технічного та інформаційного забезпечення Долинської міської ради, невідповідає дійсності та не підтверджена жодними доказами (а.с. 90-95).
23.03.2023 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшло заперечення Долинської міської ради від 20.03.2023 № 249/05-28/14в. Так, представник відповідача зазначив, що станом на 27.07.2022 в структурі Долинської міської ради не було вакантної посади, яка відповідно до кваліфікації ОСОБА_1 могла бути запропонована позивачу. Щодо посади спеціаліста І категорії відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю управління технічного та інформаційного забезпечення Долинської міської ради, то така посада стала вакантною після 27.07.2022, а тому не була запропонована ОСОБА_1 (а.с. 99-103).
Ухвалою від 23.03.2023 суд витребував в Долинської міської ради: належним чином засвідчені копії посадових інструкцій провідного спеціаліста та спеціаліста І категорії відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю Управління технічного та інформаційного забезпечення Долинської міської ради, посади яких зазначені в пунктах 2.13 та 2.14 структури виконавчих органів Долинської міської ради, затвердженої рішенням від 21.07.2022 № 1638-21/2022; належним чином засвідчені копії особової справи (картки) ОСОБА_1 ; довідку про середньоденний заробіток ОСОБА_1 , складену з дотриманням приписів постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 за два місяці, що передували місяцю звільнення позивача з роботи.
03.04.2023 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов лист Долинської міської ради від 31.03.2023 № 290/05-28/14в, до якого відповідач долучив витребувані ухвалою від 23.03.2023 докази (а.с. 108-119).
Обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
ОСОБА_1 з 01.08.2014 працювала на різних посадах в Долинській міській раді, з 02.12.2021 згідно розпорядження від 02.12.2021 № 693-к позивача переведено на посаду провідного спеціаліста відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю управління технічного та інформаційного забезпечення Долинської міської ради, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 14-20).
Рішенням Долинської міської ради від 21.07.2022 № 1638-21/2022 затверджено структуру виконавчих органів Долинської міської ради, згідно якої скорочено посаду провідного відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю Управління технічного та інформаційного забезпечення Долинської міської ради (а.с. 62-64).

Розпорядженням Долинської міської ради від 22.07.2022 № 204 «Про комісію для розгляду питань щодо скорочення штатної чисельності» зобов`язано комісію визначити працівників, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення (а.с. 65-67).

Так, начальником відділу кадрового забезпечення управління правового і кадрового забезпечення складено порівняльну таблиці для роботи комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення, станом на 25.07.2022 (а.с. 68-70).

27.07.2022 Долинська міська рада прийняла розпорядження № 551-К «Про попередження працівників про заплановане звільнення» (а.с. 71-72).

Відповідач листом від 27.07.2022 № 746/05-26/35в повідомив ОСОБА_1 про звільнення з посади провідного відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю Управління технічного та інформаційного забезпечення Долинської міської ради на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, яке відбудеться 30.09.2022. Позивач ознайомилась з таким повідомленням 27.07.2022 (а.с. 73).

03.10.2022 Долинська міська рада прийняла розпорядження № 736-К «Про фактичне звільнення ОСОБА_1 », згідно якого на підставі розпорядження міського голови від 27.07.2022 № 551-К «Про попередження працівників про заплановане звільнення», керуючись статтями 40, 43-1, 44, 47, 49-2, 116 Кодексу законів про працю України, Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у зв`язку з відсутністю можливості працевлаштування на іншу роботу, здійснено фактичне звільнення ОСОБА_1 , провідного відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю Управління технічного та інформаційного забезпечення Долинської міської ради, за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України 07.10.2022 у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників Долинської міської ради (а.с. 74).

Вважаючи протиправними розпорядження Долинської міської ради Про фактичне звільнення ОСОБА_1 від 03.10.2022 № 736-К, ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду, в якому просить скасувати розпорядження від 03.10.2022 № 736-К, поновити позивача на посаді провідного спеціаліста відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю управління технічного та інформаційного забезпечення Долинської міської ради Івано-Франківської області з дня, наступного за днем звільнення з 08.10.2022, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробітної за час вимушеного прогулу з 08.10.2022 до дня поновлення ОСОБА_1 на роботі, стягнути з Долинської міської ради Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 22400,00 грн. завданої моральної шкоди.

При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами та мотивами:

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон №2493-III) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету (стаття 2 Закону № 2493-III).

Відповідно до статті 3 Закону № 2493-III посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 01.08.2014 працювала на різних посадах в Долинській міській раді, з 02.12.2021 згідно розпорядження від 02.12.2021 № 693-к позивача переведено на посаду провідного спеціаліста відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю управління технічного та інформаційного забезпечення Долинської міської ради, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 14-20).

Таким чином, станом на час прийняття відповідачем оспореного розпорядження Про фактичне звільнення ОСОБА_1 від 03.10.2022 № 736-К, позивач була посадовою особою органу місцевого самоврядування Долинської міської ради.

Відповідно до статті 7 Закону № 2493-III правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України.

Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Підстави припинення служби в органах місцевого самоврядування визначені статтею 20 Закону № 2493-III.

Так, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України, а також у разі:

порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону;

порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону);

виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону);

досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Посадові особи місцевого самоврядування, крім посадових осіб, зазначених у частині другій цієї статті, яких притягнуто до відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією або стосовно яких набрало законної сили рішення суду щодо визнання їх активів або активів, набутих за їх дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави, підлягають звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Рішення про припинення служби в органах місцевого самоврядування може бути оскаржено посадовою особою місцевого самоврядування у порядку, визначеному законом.

Отже, на посадових осіб місцевого самоврядування розповсюджуються підстави звільнення, встановлені Кодексом законів про працю України.

Так, однією з гарантій забезпечення прав громадян на працю є передбачений статтею 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботі і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини шостої статті 36 КЗпП України у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як встановлено судом, рішенням Долинської міської ради від 21.07.2022 № 1638-21/2022 затверджено структуру виконавчих органів Долинської міської ради, згідно якої у відділі інформаційної політики та зв`язків з громадськістю Управління технічного та інформаційного забезпечення Долинської міської ради було три штатні одиниці: начальник відділу, провідний спеціаліст, спеціаліст І категорії. Згідно нової структури виконавчих органів Долинської міської ради, затвердженої рішенням Долинської міської ради від 21.07.2022 № 1638-21/2022, у відділі інформаційної політики та зв`язків з громадськістю Управління технічного та інформаційного забезпечення Долинської міської ради передбачено лише дві штатні одиниці: начальник відділу, спеціаліст І категорії. Таким чином, скорочено посаду провідного відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю Управління технічного та інформаційного забезпечення Долинської міської ради, яку займала ОСОБА_1 (а.с. 62-64).

Суд звертає увагу на те, що у разі прийняття рішення роботодавцем щодо скорочення чисельності або штату працівників законодавством про працю України визначено певні процедурні зобов`язання, яких роботодавець повинен дотримуватися при звільненні працівників.

Порядок вивільнення працівників регламентовано статтею 49-2 КЗпП України.

Так, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Повідомлення має містити інформацію про заплановане масове вивільнення працівників, визначену частиною другою статті 49-4 цього Кодексу, та проведення консультацій з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Повідомлення обов`язково подається виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику). У разі наявності кількох первинних профспілкових організацій повідомлення надсилається спільному представницькому органу, утвореному ними на засадах пропорційного представництва, а за відсутності такого органу - виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику), що об`єднує більшість працівників цього підприємства (установи, організації).

Вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період, а також у зв`язку з неможливістю забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій.

В матеріалах справи міститься копія листа від 27.07.2022 № 746/05-26/35в «Про заплановане вивільнення», яким повідомлено ОСОБА_1 про звільнення з посади провідного відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю Управління технічного та інформаційного забезпечення Долинської міської ради на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, яке відбудеться 30.09.2022. Позивач ознайомилася з таким повідомленням 27.07.2022, що й нею не заперечується (а.с. 73).

Так, у листі Долинської міської ради від 27.07.2022 № 746/05-26/35в не міститися жодних пропозицій позивачу щодо вакантних та тимчасово вакантних посад в Долинській міській раді.

Згідно листа Долинської міської ради від 09.03.2023 № 14/05-26/1025, наданого на адвокатський запит представника позивача про наявність вакантних посад в період з 27.07.2022 по 07.10.2022 в Долинській міській раді, за період з 27.07.2022 по 07.10.2022 у виконавчих органах Долинської міської ради вакантними були такі посади до вказаних дат:

- староста 2 посади до 05 та 06 жовтня 2022 року;

- головний спеціаліст уповноважений з питань запобігання корупції 1 посада до 31.08.2022;

- начальник відділу інформаційних технологій 1 посада до 06.10.2022;

- провідний спеціаліст відділу інформаційних технології 1 посада до 06.10.2022;

- провідний спеціаліст відділу земельних ресурсів 9 посад до 01.10.2022;

- державний реєстратор 1 посада до 03.08.2022.

Представник відповідача повідомив, що ОСОБА_1 має повну вищу освіту за спеціальністю «Видавнича справа та редагування» і кваліфікацію видавець, редактор. Наявні вакантні посади не запропоновані їй для зайняття у зв`язку з невідповідністю кваліфікаційним вимогам до посади, порядку затвердження (зокрема староста).

Посада спеціаліста І категорії відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю управління технічного та інформаційного забезпечення міської ради стала вакантною 29.09.2022 (а.с. 89).

Таким чином, Долинська міська рада підтвердила факт виникнення з 29.09.2022 вакансії спеціаліста І категорії відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю управління технічного та інформаційного забезпечення Долинської міської ради, яка залишалася незайнятою на день прийняття оспореного розпорядження відповідачем Про фактичне звільнення ОСОБА_1 від 03.10.2022 № 736-К, та на день звільнення ОСОБА_1 07.10.2022.

На виконання вимог ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 Долинська міська рада надала належним чином засвідчені копії посадових інструкцій провідного спеціаліста та спеціаліста І категорії відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю Управління технічного та інформаційного забезпечення Долинської міської ради, посади яких зазначені в пунктах 2.13 та 2.14 структури виконавчих органів Долинської міської ради, затвердженої рішенням від 21.07.2022 № 1638-21/2022 (а.с. 109-111).

Так, пункт 6.1 посадових інструкції провідного спеціаліста та спеціаліста І категорії відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю Управління технічного та інформаційного забезпечення Долинської міської ради містить однакові кваліфікаційні вимоги до вказаних посад: вища освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістр або спеціаліст. Також в переважній більшості є ідентичними або подібними права та завдання і обов`язки обох спеціалістів (пункти 2, 3 вказаних посадових інструкцій).

Таким чином, ОСОБА_1 , займаючи посаду провідного спеціаліста відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю Управління технічного та інформаційного забезпечення Долинської міської ради, відповідала кваліфікаційним вимогам щодо посади спеціаліста І категорії відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю Управління технічного та інформаційного забезпечення Долинської міської ради, а тому могла зайняти таку посаду, яка була вакантною з 29.09.2022 по день звільнення позивача 07.10.2022.

Так згідно інформації, викладеної в листі Долинської міської ради від 09.03.2023 № 14/05-26/1025, посада спеціаліста І категорії відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю Управління технічного та інформаційного доводів представника відповідача, забезпечення Долинської міської ради стала вакантною 29.09.2022, і була такою й на день прийняття спірного розпорядження від 03.10.2022.

Щодо доводів відповідача про те, що посада спеціаліста І категорії відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю Управління технічного та інформаційного забезпечення Долинської міської ради була запропонована ОСОБА_1 в приватних бесідах з міським головою та керуючим справами виконкому, то відповідачем такі доводи не підтверджені жодними належними доказами.

Натомість ОСОБА_1 у клопотанні від 20.03.2023, зареєстрованому в суді 23.03.2023 за № 591/22, заперечила факт будь-яких усних пропозицій їй вакантної посади в міській раді. Окрім цього, позивач вказала на те, що така пропозиція має бути здійснена в належній офіційній формі, в якій має бути зазначено назву посади, розмір оплати праці, долучена копія посадової інструкції, щоб працівник міг прийняти зважене рішення щодо запропонованої посади (а.с. 90-91)

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

В спірному випадку суд звертає увагу на те, що відповідач не надав будь-яких доказів, які б свідчили про здійснення Долинською міською радою ОСОБА_2 належно оформленої пропозицій вакантної посади: спеціаліста І категорії відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю управління технічного та інформаційного забезпечення Долинської міської ради згідно вимог статті 49-2 КЗпП України персонально під розписку про ознайомлення, з дня її вивільнення - 29.09.2022 по дня звільнення позивача - 07.10.2022. Також відповідач не надав доказів того, що відповідач відмовилася отримати таке повідомлення.

Відповідно до системного аналізу статті 5-1, частини 3 статті 36, пункту 1 частини 1, частини 2 статті 40, статті 49-2 КЗпП України, виконання обов`язку щодо пропозицій під час звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (скорочення чисельності або штату працівників) всіх вакантних посад, що може зайняти працівник за відповідною професією чи спеціальністю, або відповідно до його освіти чи кваліфікації, досвіду тощо, не тотожне обов`язку роботодавця щодо працевлаштування працівника на роботі за наявності таких обставин, оскільки є лише складовою цього обов`язку.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду, а також, які існували на день звільнення.

Аналогічна правова позиція викладена в у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, постановах Верховного Суду від 11 червня 2020 року в справі № 826/19187/16, від 31 березня 2020 року в справі № 826/6148/16, від 09 жовтня 2019 року в справі № 821/595/16, від 25 липня 2019 року в справі № 807/3588/14, від 27 травня 2020 року в справі №813/1715/16, від 30 вересня 2020 року в справі № 826/12050/15, від 16 вересня 2021 року в справі №440/413/20, від 28 грудня 2022 року в справі № 340/376/20, від 26 січня 2023 року в справі № 160/336/20, від 26 січня 2023 року в справі № 280/726/20.

Так, для повного виконання вказаного обов`язку, а також з огляду на гарантії передбачені статтею 2-1 КЗпП України, під час вказаного періоду від дня попередження працівника про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників, в разі вивільнення вакантної посади, в тому числі й тимчасово вакантної посади (на час перебування основного працівника у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку), роботодавець повинен запропонувати всім працівникам, яким зроблено в цей період попередження про наступне звільнення з вказаною підстави, всі наявні в цей період вакантні посади, що може зайняти працівник за відповідною професією чи спеціальністю, або відповідно до його освіти чи кваліфікації, досвіду тощо. У разі згоди двох і більше працівників на одну й ту ж саму посаду, роботодавець зобов`язаний врахувати гарантії встановлені статтею 42 КЗпП України. Тобто для виявлення працівників, які мають таке право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації таких працівників, з дотриманням вимог статті 2-1 КЗпП України.

Враховуючи встановлені судом обставини цієї справи та вказані норми матеріального права, які врегульовують спірні відносини, з огляду на викладені судом вище мотиви їх застосування, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав свій обов`язок щодо працевлаштування позивача, передбачений частиною другою статті 40, частиною третьою статті 49-2 КЗпП України.

З огляду на те, що відповідач при звільненні ОСОБА_1 порушив вимоги статей 36, 40, 42, 49-2 КЗпП України, суд дійшов висновку, що розпорядження Долинської міської ради Про фактичне звільнення ОСОБА_1 від 03.10.2022 № 736-К є протиправним, а тому його належить скасувати.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на зміст викладеної норми, суд відхиляє доводи відповідача, про те, що позивач не може бути поновлена на посаді, яку вона займала на день її звільнення, оскільки така посада скорочена та її фактично більше немає.

Суд переконаний, що в разі прийняття рішення про поновлення на роботі протиправно звільненого працівника, суд не вправі перебирати на себе повноваження роботодавця - суб`єкта призначення, та приймати рішення про поновлення на посаді, якій він не працював, оминаючи передбачені законом процедури.

Враховуючи те, що позивача згідно розпорядження Долинської міської ради Про фактичне звільнення ОСОБА_1 від 03.10.2022 № 736-К звільнено з посади провідного спеціаліста відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю управління технічного та інформаційного забезпечення Долинської міської ради Івано-Франківської області з 07.10.2022, то згідно вимог частини першої статті 235 КЗпП України, ОСОБА_1 належить поновити на вказаній посаді з 08.10.2022.

Окрім цього, вказана стаття 235 КЗпП України передбачає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Так, вимушений прогул у зв`язку з незаконним звільненням ОСОБА_1 рахується судом з 08.10.2022 (наступний день за днем звільнення), з огляду на особливості обчислення строків, передбачених КЗпП України відповідно до статті 244-1 цього Кодексу, по 12.04.2023 (день ухвалення судом цього рішення).

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України за № 100 від 08.02.1995 (далі Порядок № 100).

Так, відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Долинської міської ради від 28.03.2023 № 18 середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 складала 880,14 грн., середньомісячна заробітна плата складала 19803,15 грн. (а.с. 117). Судом не встановлено невідповідності розрахунку вказаних у довідці сум Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України за № 100 від 08.02.1995 року. Позивач не заперечила суду щодо зробленого відповідачем розрахунку середньоденого заробітку.

В спірному випадку вимушений прогул ОСОБА_1 розпочався 08.10.2022 та закінчився 12.04.2023 (день ухвалення судом рішення у цій справі).

Таким чином, загальна кількість робочих днів за період з 08.10.2022 по 12.04.2023 становить 133 дні. Отже, середній заробіток позивача за вказаний період складає 117058,62 грн. (133 робочих дні помножити на 880,14 грн. середньоденного заробітку).

Отже, з Долинської міської ради належить стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 117058,62 грн.

Окрім цього, додатково суд зазначає таке.

Так, пунктом 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

При цьому, зобов`язання Долинської міської ради як роботодавця, який є податковим агентом сплачувати податок на доходи фізичних осіб та військовий збір за працівників встановлено Податковим кодексом України.

Так, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу, і ставку військового збору, встановлену підпунктом 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України визначено, що ставка податку на доходи фізичних осіб становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до підпунктом 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Окрім цього, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, зазначеній в постанові від 05.08.2020 в справі № 817/893/17.

Отже, на користь позивача належить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 117058,62 грн. з вирахуванням з цієї суми роботодавцем податків та обов`язкових платежів. Суд не бачить підстав для зазначення в резолютивній частині рішення суду про вирахування з суми стягнення податків та інших обов`язкових платежів, оскільки такий обов`язок роботодавця прямо передбачений спеціальним законодавством і не потребує уточнення судом. Рішення суду має бути чітким, без умов. Мотиви та висновки суду щодо сум, які належить стягнути, викладені в мотивувальній частині рішення суду.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 22400,00 грн., то суд вважає, що позов в цій частини підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Вирішення позитивно питання щодо стягнення моральної шкоди з суб`єкта владних повноважень, серед іншого, є наслідком встановлення судом порушень прав, свобод чи інтересів особи неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності відповідача.

В спірному випадку суд встановив факт протиправності розпорядження Долинської міської ради Івано-Франківської області Про фактичне звільнення ОСОБА_1 від 03.10.2022 № 736-К.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначений в статті 23 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Так, відповідно до положень частини другої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Окрім того, правове регулювання відшкодування моральної шкоди також здійснюється частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, суд враховує роз`яснення, надані у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 за № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", де зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Зважаючи на вказане слід керуватися тим, що саме по собі порушення прав особи ще не свідчить про заподіяння їй моральної шкоди, оскільки така шкода повинна мати певний прояв у вигляді, зокрема, фізичних та/або душевних страждань, приниженні честі і гідності тощо, і наявність таких обставин повинна довести особа, яка вважає, що їй заподіяно моральну шкоду.

В постановах від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17 та від 22.01.2020 у справі № 560/798/16-а Верховний Суд зазначив:

« 56. При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

57. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).(справа № 464/3789/17)»

« 74. У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89; від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

75. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

76. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

77. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

78. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

79. З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем» (справа № 560/798/16-а).

ОСОБА_1 долучила до позовної заяви висновок психолога ГО «Центр «Жіночі перспективи» Марти Чумило від 14.11.2022 № 96, згідно якого в ОСОБА_1 виявлено легку депресію, тривожність та панічні атаки, що може бути результатом пережитих стресів психо-травмуючих факторів в результаті обставин її звільнення з роботи. Також внаслідок таких психотравмуючих обставин в позивача зафіксовано часта втома, фізичний дискомфорт, погіршення сну, негативні переживання, негативне мислення, знижена самооцінка, знижена працездатність, порушені дружні зв`язки, апатія, що значнно знизили рівень її життя за критерями ВООЗ. Психіатричних розладів не виявлено. Надана психологічна допомога в режимі 1 сесії (50 хв.) у тиждень. За наслідками обстеження рекомендована подальша терапія в режимі 1 сесії у тиждень, ймовірно 12-16 сесій. До висновку долучено копію диплому ОСОБА_3 НОМЕР_2 від 25.03.2013 (а.с. 23-24).

Суд бере до уваги міркування відповідача про те, що негативні переживання позивача також могли бути пов`язані з воєнним станом в Державі, перебоями в електропостачанні. Однак, враховуючи наданий висновок психолога, з огляду на те, що ОСОБА_1 усвідомлювала пов`язаність таких душевних переживань (принаймі якоїсь її частини) саме з порушенням її прав як працівника неправомірними діями відповідача щодо її звільнення з роботи, суд дійшов висновку про те, що в спірному випадку наявний певний причиновий зв`язок між душевними стражданнями позивача і протиправними діями відповідача щодо звільнення ОСОБА_1 з роботи, а саме: попередження про наступне звільнення із займаної посади у зв`язку без пропозиції подальшого використання по службі; не пропонування наявних вакантних посад; протиправного звільнення із займаної посади за наявності вакантної посади, яку могла зайняти позивачка. Позивач відчувала певні душевні страждання, які знизили рівень її життя, для припинення яких та відновлення належного його рівня, ОСОБА_1 звернулася за допомогою до психолога.

Враховуючи те, що відповідачем при звільненні позивача не дотримано встановлених законодавством гарантії працівника, що потягнуло за собою порушення права ОСОБА_1 на працю внаслідок її незаконного звільнення із роботи, і такі дії та рішення перебувають в причиновому зв`язку з душевними стражданнями позивача, то суд вважає, що відповідач заподіяв позивачу моральну шкоду.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача у на користь позивача моральної шкоди, заподіяної їй протиправним рішенням про звільнення з роботи.

Що стосується її розміру, то судом враховано висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17:

« 57. … відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

58. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди, насамперед першої та апеляційної інстанції, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

59. Наведені позивачем обставини, за оцінкою суду першої інстанції, спричинили йому душевні страждання, переживання, стрес та відчуття невизначеності, тобто заподіяли їй моральну шкоду. Позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., проте суд першої інстанції вважав, що справедливим розміром відшкодування є 2000 грн. Присуджена судом першої інстанції сума не є очевидно неспівмірною.»

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, позивач зіслалася на вартість однієї індивідуальної консультації, яку вона отримала, що підтверджується висновком психолога ГО «Центр «Жіночі перспективи» від 14.11.2022 за № 96. Позивач виходила з розрахунку: 1400 грн. (вартість індивідуальної консультації * 16 (рекомендована максимальна кількість таких консультацій).

На офіційному сайті ГО «Центр «Жіночі перспективи»: http://www.women.lviv.ua/ відсутня інформація щодо вартості індивідуальної консультації психолога.

Водночас, позивач не надала суду в підтвердження позову в цій частині доказів вартості індивідуальної консультації та подальшого отримання та оплати після 14.11.2022 таких консультації в психолога ГО «Центр «Жіночі перспективи».

Отже, в спірному випадку суд, застосовуючи принципи розумності та справедливості, як складові аспекти принципу верховенства права, за обставин цієї справи, вважає, що буде спірмірним присудження позивачу з відповідача 4800 грн., з огляду на інформацію про мінімальну вартість індивідуальної консультації психолога в Івано-Франківській області 400 грн., отриману судом з відкритих джерел, як от: https://upsihologa.com.ua/baza-city-9-page-1.htm, та виходячи з рекомендованої кількості таких консультацій 12 згідно висновку психолога № 96 від 14.11.2022.

Хоч така оцінка є умовним визначенням розміру шкоди, і не може бути точним матеріальним відповідником пережитих позивачем душевних страждань внаслідок протиправного звільнення з роботи, проте визначення такого розміру компенсації моральної шкоди, на переконання суду, відповідає критеріям розумності та справедливості.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку позов ОСОБА_1 до Долинської міської ради Івано-Франківської області задовольнити частково: визнати протиправним та скасувати розпорядження Долинської міської ради Івано-Франківської області Про фактичне звільнення ОСОБА_1 від 03.10.2022 № 736-К; поновити ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю управління технічного та інформаційного забезпечення Долинської міської ради Івано-Франківської області з 08.10.2022; стягнути з Долинської міської ради Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 117058,62 грн. та моральну шкоду в розмірі 4800 грн. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Враховуючи норми пунктів 2 та 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про те, що рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю управління технічного та інформаційного забезпечення Долинської міської ради Івано-Франківської області та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 19803,15 грн. потрібно виконати негайно.

Сторонами не подано суду доказів понесення судових витрат у справі.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Долинської міської ради Івано-Франківської області Про фактичне звільнення ОСОБА_1 від 03.10.2022 за № 736-К.

Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю управління технічного та інформаційного забезпечення Долинської міської ради Івано-Франківської області з 08.10.2022.

Стягнути з Долинської міської ради Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 117058 (сто сімнадцять тисяч п`ятдесят вісім) гривень 62 копійки.

Стягнути з Долинської міської ради Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 4800 (чотири тисячі вісімсот) гривень.

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю управління технічного та інформаційного забезпечення Долинської міської ради Івано-Франківської області та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 19803 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот три) гривні 15 копійок виконати негайно.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , село Солуків, Калуський район, Івано-Франківська область, 77523.

Відповідач: Долинська міська рада Івано-Франківської області, , проспект Незалежності, будинок 5, місто Долина, Калуський район, Івано-Франківська область, 77504.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.