Справа № 520/26009/21
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2023-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

29 березня 2023 р. Справа № 520/26009/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Супруна Ю.О.,

при секретарі судового засідання - Шаркової А.В.,

за участю:

представника позивача - Карпенка С.С.

представника відповідача - Книги Ю.Ю.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНАФКО" (, 61052, м. Харків, вул. Велика Гончарівська, буд.6) до Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРНАФКО" (надалі за текстом ТОВ "УКРНАФКО", позивач), звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (надалі за текстом - ГУ ДПС у Харківській області, відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області №4 від 02.12.2021 та №4 від 02.12.2021.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 відкрито провадження у даній справи за правилами загального позовного провадження та призначено справу у підготовче засідання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними, прийнятими без врахування наданих позивачем до перевірки пояснень та документів, а тому підлягають скасуванню.

Відповідачем до канцелярії Харківського окружного адміністративного суду 22.12.2021 був поданий відзив на позовну заяву, в якому податковий орган просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є законними та обґрунтованими, прийняті в рамках наявних у податкового органу повноважень.

Відповідач вказує, що податковим органом неможливо документально підтвердити факт здійснення господарських операцій ТОВ "УКРНАФКО" в частині придбання товарів у ТОВ "ДМС-ТРЕЙД" у періодах липень 2019 року, листопад 2020 року та січень 2021 року.

З боку уповноваженого представника позивача 13.01.2022 подано відповідь на відзив, згідно зі змістом якого наполягав на задоволенні позовних вимог.

До канцелярії Харківського окружного адміністративного суду 15.02.2023 подано пояснення з боку позивача, разом з додатками в підтвердження заявленої правової позиції.

Від позивача 13.03.2023 до канцелярії Харківського окружного адміністративного суду надійшли пояснення разом з додатками в підтвердження заявленої правової позиції.

Від представника ГУ ДПС у Харківській області 28.03.2023 надійшли додаткові пояснення в підтвердження заявленої правової позиції.

Від позивача 29.03.2023 до канцелярії Харківського окружного адміністративного суду надійшли пояснення разом з додатками в підтвердження заявленої правової позиції.

В судове засідання представник позивача прибув, підтримав заявлену правову позицію та просив її задовольнити з підстав та мотивів викладених в позовній заяві, відповіді на відзив та наданих поясненнях.

В судове засідання представник відповідача прибув, підтримав заявлену правову позицію викладену у відповіді на позовну заяву та наданих письмових поясненнях.

На тривалість виготовлення процесуального документу вплинула обставина знаходження судді Супрун Ю.О., 31.03.2023 та з 03.04.2023 по 04.04.2023 (включно) у відпустці.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

На підставі направлень від 13.10.2021 №13952 ( ОСОБА_1 ), №13953 ( ОСОБА_2 ), №13957 (ОСОБА_3), №13955 (ОСОБА_4), №13954 (ОСОБА_5), №13951 (ОСОБА_6), №13956 (ОСОБА_7), виданих Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області:

- головним державним ревізором - інспектором відділу перевірок у сфері послуг управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Харківській області Колодяжним Олегом Олексійовичем,

- головним державним ревізором - інспектором відділу перевірок у сфері послуг управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Харківській області Гудевичем Юрієм Віталійовичем,

- головним державним ревізором - інспектором відділу перевірок у сфері послуг управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Харківській області Мосцевенко Ларисою Олександрівною,

- головним державним ревізором - інспектором відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Харківській області Панченко Олександром Сергійовичем,

- головним державним ревізором - інспектором відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Харківській області Верменик Оленою Олександрівною,

- головним державним ревізором - інспектором відділу перевірок податкових агентів управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Харківській області Костоглодовою Іриною Анатоліївною,

- головним державним ревізором - інспектором відділу перевірок податкових агентів управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Харківській області Колесніковою Іриною Іванівною.

Відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, ст. 75, ст. 77, ст. 82 Податкового кодексу України (надалі за текстом - ПК України), плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання на 2021 рік, на підставі наказу Головного управління ДПС у Харківській області від 15.09.2021 №6900-п, проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "УКРНАФКО", код за , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2019 по 30.06.2021, валютного законодавства за період з 01.04.2019 по 30.06.2021, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2019 по 30.06.2021, іншого законодавства за період з 01.04.2019 по 30.06.2021, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної планової виїзної перевірки.

Копію наказу контролюючого органу про проведення перевірки №6900-п від 15.09.2021 вручено головному бухгалтеру ТОВ "УКРНАФКО" Грицаненко Н.В. 16.09.2021.

З направленнями на право проведення перевірки від 13.10.2021 №13952 ( ОСОБА_1 ), №13953 ( ОСОБА_2 ), №13957 ( ОСОБА_3 ), №13955 ( ОСОБА_4 ), №13954 ( ОСОБА_5 ), №13951 (ОСОБА_6), №13956 (ОСОБА_7)ознайомлено під підпис 18.10.2021 головного бухгалтера ТОВ "УКРНАФКО" Грицаненко Н.В..

ТОВ "УКРНАФКО" проінформоване про проведення документальної планової виїзної перевірки письмовим повідомленням від 15.09.2021 №468, яке вручено головному бухгалтеру ТОВ "УКРНАФКО" Грицаненко Н.В. 18.10.2021.

Перевірку проведено з відома генерального директора ТОВ "УКРНАФКО" Овчаренко Сергія Вікторовича та в присутності головного бухгалтера ТОВ "УКРНАФКО" Грицаненко Наталі Володимирівни.

У журналі реєстрації перевірок суб`єкта господарювання ТОВ "УКРНАФКО" вчинено запис від 18.10.2021 №29.

За результатами перевірки податковим органом складно акт від 11.11.2021 №20037/20-40-07-04-08/30427998 "Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ "УКРНАФКО" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2019 по 30.06.2021, валютного за період з 01.04.2019 по 30.06.2021, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.04.2019 по 30.06.2021, іншого законодавства за період з 01.04.2021 по 30.06.2021" (надалі за текстом - акт від 11.11.2021 № 20037/20-40-07-04-08/30427998).

Згідно з висновками акту від 11.11.2021 № 20037/20-40-07-04-08/30427998 податковим органом встановлено порушення ТОВ "УКРНАФКО":

Податок на прибуток: п.п. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ, п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Доходи", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153, чим занижено податок на прибуток на загальну суму 1335706,00 грн., у т.ч. 3 квартал 2019 - 198981,00 грн., 4 квартал 2020 - 604153,00 грн., 1 квартал 2021 - 532572,00 грн.;

Податок на додану вартість: п.п. 44.1 ст. 44, п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6. ст. 198 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VІ, ТОВ "УКРНАФКО", чим занижено суму ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 1236764,00 грн., у т.ч. за липень 2019 року - 184241,00 грн., листопад 2020 року - 559401,00 грн., січень 2021 року - 493122,00 грн..

- п. 201.10 ст. 201 ПК України в частині несвоєчасної реєстрації податкових накладних в ЄРПН на суму ПДВ 387,00 грн. з порушенням строку реєстрації до 15 календарних днів за період 31.08.2019 № ПН 199, дата виписки ПН/РК 08.08.2019, дата реєстрації ПН/РК 03.09.2019, кількість днів затримки 3:

Податок з доходів фізичних осіб: п. 176.2(б) ст. 176 ПК України № 2755-VІ від 02.12.2010 із змінами та доповненнями в Податковому розрахунку за формою № 1-ДФ про суми нарахованого (сплаченого) доходу на користь платника податку, та сум утриманого з них податку у перевіряємому періоді не надані дані за 2-4 кв. 2019 року, 1-4 кв. 2020 року, 1-2 кв. 2021 року про суми основної поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому за ознакою доходу « 153».

За результатами розгляду висновків акту перевірки податковим органом винесені податкові повідомлення-рішення, які отримані ТОВ "УКРНАФКО":

- від 02.12.2021 № 4, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання за податком на прибуток на суму 1335706,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на суму 49745,25 грн.;

- від 02.12.2021 № 4, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання за податком на додану вартість на 1236764,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на суму 309191,00 грн..

ТОВ "УКРНАФКО" укладено з ТОВ "ДМС-ТРЕЙД" Договір поставки №15/10-15 від 15.10.2015, наявна додаткова угода від 21.12.2016.

У відповідності до змісту окресленого договору (№15/10-15 від 15.10.2015) сторонами були підписані специфікації № 26 від 15.06.2019 на суму 1105447,64 грн., №37 від 05.10.2020 на суму 2294539,75 грн., № 39 від 05.01.2021 на суму 4440212,80 грн., відповідно до яких постачання товару здійснюється залізничним транспортом на умовах СРТ залізнична станція "Залютіно" код станції 440904 (згідно Инкотермс 2010) по наступним реквізитах: вантажоодержувач ТОВ "УКРНАФКО" (), код одержувача 6023, код станції призначення 440904.

Крім того, сторонами були підписана специфікація № 38 від 25.10.2020 на суму 2205669,20 грн., відповідно якої постачання товару здійснюється залізничним транспортом по наступним реквізитах: вантажоодержувач ТОВ "УКРНАФКО" (), код одержувача 6023, код станції призначення 440904. Оплату ж/д тарифів по Україні робить вантажоодержувач (позивач).

На виконання цього договору ТОВ "ДМС-ТРЕЙД" поставило позивачеві оливу виробництва ТОВ "Новокуйбишевський завод масел и присадок» (Росія) загальною вартістю 7420585,64 грн. за наступними видатковими накладними: № 193 від 05.07.2019, № 171 від 06.11.2020, № 181 від 24.11.2020, № 182 від 24.11.2020, № 28 від 16.01.2021, №29 від 23.01.2021.

Відповідно до пп. 4.2. зазначеного договору, датою поставки вважається дата, яка вказана у відповідній видатковій накладній.

До зазначених накладних ТОВ "ДМС-ТРЕЙД" надало завірені копії відповідних

паспортів якості виробника №3-907, №3-888, №3-907, №3-556, №3-48, № 3-1132 на товар.

Після вивантаження олії ТОВ "УКРНАФКО" повернув вагони (а саме - злиті та очищені повністю цистерни) перевізнику АТ "PH-Транс" на станцію «Новокуйбышевская» (мовою оригінала) (РФ), що підтверджується відповідними накладними СМГС УЗ.

ТОВ "ДМС-ТРЕЙД" надав позивачеві наступні рахунки на оплату за товар, отриманий за вказаним договором: № 185 від 05 липня 2019 р. на суму 1 105 447,64 грн., № 190 від 06 листопада 2020 р. на суму 1 150 736 грн., № 192 від 24 листопада 2020 р. на суму 1 108 495 грн., № 193 від 24 листопада 2020 р. на суму 1 097 174,20 грн., № 13 від 15 січня 2021 р. на суму 1 396 981,30 грн., № 21 від 26 січня 2021 р. на суму 1 561 751,50 грн..

ТОВ "УКРНАФКО" сплатив ТОВ "ДМС-ТРЕЙД" за отриманий товар відповідними платіжними дорученнями, факт сплати з боку ГУ ДПС у Харківській області не законодавчо не спростовується.

Перевезення оливи за зазначеним договором з ТОВ "ДМС-ТРЕЙД" здійснювалось у залізничних вагонах-цистернах.

ТОВ "ДМС-ТРЕЙД" здійснював поставку у вагонах (цистернах) АТ "PH-Транс" (РФ, м. Новокуйбишевськ Самарської обл.), які поверталися залізницею за рахунок позивача.

Крім того судом встановлено, що з метою провадження діяльності з торгівлі оливою позивач уклав з Приватною фірмою "ГАЗДА" (надалі за текстом - ПФ "ГАЗДА") Договір оренди № 3/01 від 01.01.2017 (з Додатком № 1), на виконання якого ПФ "ГАЗДА" передала позивачеві в строкове платне користування майно для здійснення господарської діяльності: ємності для зберігання технічних олив, ємності типу «цистерна», установку з осушки оливи, автонавантажувач, маслоналивну установка, блок-пункти/автобензопункти (контейнерні автозаправні станції КАЗСЗ-20/10//14), що знаходяться у місті Харків за адресами: вул. Цементна, буд. 8 та вул. Велика Гончарівська, буд. 6.

Надання ПФ "ГАЗДА" позивачеві послуг з оренди зазначеного майна підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг): № 195 від 31.07.2019, №331 від 30.11.2020, №2 від 31.01.2021.

У господарській діяльності позивач також використовує під`їзну вантажно-розвантажувальну залізничну колію, яка примикає до колії № 4 станції Залютине ДП «Південна залізниця».

Для цього виконуючий обов`язки начальника «Харківської дирекції залізничних перевезень» ДП «Південна залізниця» у 09.08.2013 затвердив Інструкцію про порядок подавання та прибирання вагонів на під`їзну колію ТОВ "УКРНАФКО", яка примикає до станції Залютине Південної залізниці.

Позивач уклав з Державним підприємством «Південна залізниця» Договір про подачу

та забирання вагонів від 16.03.2015, відповідно до якого здійснюється подача, розставлення на місця, вивантаження вагонів з під`їзної колії, яка належить позивачеві (на правах оренди), що примикає до колії № 4 станції Залютине.

За Додатковою угодою від 24.12.2019 до цього договору термін його дії було подовжено по 31.03.2020 включно.

Наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 26.04.2016 за № 330-Ц була затверджена Відомість під`їзної колії ТОВ "УКРНАФКО" станції Залютине регіональної філії «Південна залізниця».

Позивачем та Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» 12.02.2018 біло укладено Договір № 08710/П3-2018 про надання послуг (з додатками), який передбачає здійснення перевезення вантажів, надання послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів. За цим договором ПАТ «Українська залізниця», між іншим, зобов`язалася приймати до перевезення вантажі, надавати вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками позивача, доставляти вантаж до станції призначення та видавати його одержувачу, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, відкрити для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для позивача особовий рахунок з наданням коду платника, присвоїти позивачеві код вантажовідправника/вантажоодержувача 6023, вести облік попередньої оплати, нарахованих і сплачених сум за здійснені перевезення і надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажу через станцію 440904 Залютине.

Окреслений договір діяв з 12.02.2018 до 16.03.2020.

За надані за цим договором послуги, пов`язані з виконанням зазначеного договору з ТОВ "ДМС-ТРЕЙД", позивач сплатив ПАТ «Українська залізниця» за наступними платіжними дорученнями: №989 від 01.07.2019, №1000 від 02.07.2019, №1033 від 08.07.2019, №1783 від 24.11.2020, №1707 від 09.11.2020, №1692 від 06.11.2020.

В подальшому позивачем було укладено з Акціонерним товариством «Українська залізниця» договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом в електронній формі шляхом обміну листами, підписаними електронним цифровим підписом, з офертою та акцептом між сторонами.

Відповідно до пунктів 1.5-1.7 «Договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом», він є публічним договором, за яким АТ «Українська залізниця» бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Договір, з урахуванням змін до нього, оприлюднюється АТ «Українська залізниця» як публічна пропозиція для укладення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням кваліфікованого електронного підпису. Договір укладається шляхом надання АТ «Українська залізниця» пропозиції укласти Договір (оферти) і прийняття в цілому пропозиції (акцепту) другою стороною.

З наведених підстав позивач надіслав АТ «Українська залізниця» в електронній формі «Заяву про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 30427998/2020-001 від 16.03.2020».

На окреслену заяву ТОВ "УКРНАФКО" отримав «Повідомлення про укладання Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 43-30427998/2020 від 16.03.2020 АТ «Укрзалізниця», чим було засвідчено прийняття від ТОВ "УКРНАФКО" заяви та повідомлено про присвоєння ТОВ "УКРНАФКО" коду відправника/одержувача: 6023 та платника 2831513 та відкрито особовий рахунок з ідентичним номером». Окреслений договір діє з 16.03.2020.

Для отримання дозволу на тимчасове користування (навантаження, вивантаження та

інші вантажні і маневрові операції) під`їзною колією ТОВ «ТЕХАКЦЕПТ», яка примикає до станції Залютине, позивачем була укладена з ТОВ «ТЕХАКЦЕПТ» Угода про тимчасове користування під`їзною колією від 07.04.2020.

ТОВ «ТЕХАКЦЕПТ» був укладений з Акціонерним товариством «Українська залізниця» Договір від 30.03.2020 про подачу та забирання вагонів при станції Залютине, відповідно до якого здійснюється подача, розставлення на місця вивантаження вагонів з під`їзної колії, яка належить ТОВ «ТЕХАКЦЕПТ», що примикає до колії №4 станції Залютине.

За цими угодами АТ «Українська залізниця» здійснює подачу та забирання вагонів з під`їзної колії, що примикає до колії №4 станції Залютине.

У зв`язку з розгрузкою вагонів з отриманим від ТОВ "ДМС-ТРЕЙД" товаром, АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" складалися у електронній формі з електронним цифровим підписом наступні документи: Відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу: № 05070051 за 05.07.2019, № 07110075 за 07.11.2020, № 09110077 за 09.11.2020 р., № 24110079 за 24.11.2020, № 24110495 за 24.11.2020, № 15010002 за 15.01.2021, №23010003 за 23.01.2021, № 25010005 за 25.01.2021, а також відомості плати за користування вагонами №№ 05070050, 09110076, 15010001, 24110078, 25010004, та переліки №20190705 від 05.07.2019, № 20190708 від 08.07.2019, № 20201109 від 09.11.2020, № 20201124 від 24.11.2020, № 20210115 від 15.01.2021, № 20210125 від 25.01.2021.

У зв`язку з отриманням позивачем бланків накладних СМГС та повідомлення одержувача щодо повернення вагонів, у яких позивач отримував товар від ТОВ "ДМС-ТРЕЙД". АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" склало наступні накопичувальні карти зборів за роботи послуги) та штрафи, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу): № 05070291 від 05.07.2019, № 09110471 від 09.11.2020, № 15010006 від 15.01.2021, №25010017 від 25.01.2021.

Зазначені послуги ПАТ «Українська залізниця» за договором №08710/П3-2018 від 12.02.2018, пов`язані з виконанням договору позивача з ТОВ "ДМС-ТРЕЙД", позивач сплатив наступними платіжними дорученнями: № 989 від 01.07.2019 на суму 15000,00 грн., № 1000 від 02.07.2019 на суму 18000,00 грн., № 1033 від 08.07.2019 на суму 20000,00 грн..

У зв`язку з отриманням товару від ТОВ "ДМС-ТРЕЙД", позивач також сплатив АТ «Українська залізниця» провізні та інші платежі за Договором від 16.03.2020 наступними платіжними дорученнями: № 1692 від 06.11.2020 на суму 10000,00 грн., .№1707 від 09.11.2020 на суму 20000,00 грн., № 1783 від 24.11.2020 на суму 45000,00 грн., № 1948 від 29.12.2020 р. на суму 25000,00 грн., №66 від 25.01.2021 на суму 50000,00 грн..

Таким чином, наведені документи залізниці підтверджують фактичне отримання позивачем вантажу - товару ТОВ "ДМС-ТРЕЙД".

Товар був доставлений ТОВ "ДМС-ТРЕЙД" позивачеві до під`їзної колії станції Залютино наступними вагонами (з зазначенням відповідних документів щодо його отримання): №73276487, №54590732, №51859007, №51052801, № 51049088, №55055297.

Суд зазначає, що відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України - для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (надалі за текстом - Закон) встановлено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію (згідно із Законом 1724-VIII від 03.11.2016, до внесення змін Законом № 1724-VIII від 03.11.2016 в наступній редакції - первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення).

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (згідно із Законом № 1724-VIII від 03.11.2016 року, до внесення змін Законом № 1724-VIII від 03.11.2016 в наступній редакції - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 (надалі за текстом - Положення), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. (п. 198.3 ст. 198 ПК України). До внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 в наступній редакції - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України зазначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України зазначено, що об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Зі змісту акту перевірки від 11.11.2021 № 20037/20-40-07-04-08/30427998 "Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ "УКРНАФКО" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2019 по 30.06.2021, валютного за період з 01.04.2019 по 30.06.2021, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.04.2019 по 30.06.2021, іншого законодавства за період з 01.04.2021 по 30.06.2021", судом встановлено, що доводи контролюючого органу про збільшення суму грошового зобов`язання за податком на прибуток та збільшення суму грошового зобов`язання за податком на додану вартість, ґрунтуються на дослідженні господарських взаємовідносин позивача з контрагентом - ТОВ "ДМС-ТРЕЙД".

Суд зазначає, що в ході розгляду справи зміст та обсяг первинної документації, що стала предметом перевірки, податковим органом поставлено під сумнів, а саме відповідач стверджує у акті перевірки, що залізничні накладні на перевезення товару ТОВ "ДМС-ТРЕЙД" не містять відомостей щодо факту видачі вантажу, факту підтвердження одержання вантажу, відсутні відомості щодо дати видачі вантажу, залізнична накладна від 21.01.2021 не містить відомостей щодо дати прибуття вантажу.

Окреслене зважаючи на позицію податкового органу є порушенням Правил оформлення перевізних документів, а тому свідчить про відсутність фактичного отримання вантажоодержувачем вантажу.

На підставі цих міркувань відповідач робить висновок, що діяльність ТОВ "ДМС-ТРЕЙД" спрямована на формування податкової вигоди третім особам шляхом здійснення операцій, по яких не підтверджується реальне постачання товарів та не підтверджується документально здійснення господарської операції з постачання та отримання товарів.

ГУ ДПС у Харківській області, також, посилається на те, що ТОВ "УКРНАФКО" до перевірки не надано даних складського обліку за формами, передбаченими «Інструкцію про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України».

Вищенаведене податковим органом визнано порушенням «Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України», а тому неможливо документально підтвердити

факт здійснення господарських операцій позивача в частині придбання товарів у ТОВ "ДМС-ТРЕЙД".

Резюмуючи вищенаведене ГУ ДПС у Харківській області зроблено висновок, що сплачені ТОВ "УКРНАФКО" грошові кошти на рахунок ТОВ "ДМС-ТРЕЙД" є такими, що не пов`язані з операцією поставки товарів від ТОВ "ДМС-ТРЕЙД".

Як слідство ГУ ДПС у Харківській області робить висновок про набуття ТОВ "УКРНАФКО" у власність даних товарів на безоплатній основі, їх використання у господарській діяльності без наявності будь-яких первинних документів та понесених витрат, які опосередковують таке отримання.

Виходячи з цього, податковий орган дійшов висновку, що позивачем отримано доходи, збільшення економічних вигід у вигляді надходження активів (безоплатно отримані

товари) у розмірі 7420585,64 грн..

Посилаючись на це, відповідач спростовує факт придбання цих товарів саме у ТОВ "ДМС-ТРЕЙД".

ГУ ДПС у Харківській області посилаючись на окреслене вважає доведеним порушення п.п. 134.1.1. ПК України, п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Доходи", позивачем занижено показник по рядку 2120 «Інші операційні доходи» на загальну суму 7420586,00 грн. та заниження податку на прибуток на загальну суму 1335706,00 грн..

Принагідно суд зазначає, що ГУ ДПС у Харківській області встановивши та зробивши окреслені висновки щодо спростування факту придбання товарів у ТОВ "ДМС-ТРЕЙД" не спростовує наявність товару у ТОВ "УКРНАФКО" та його оприбуткування.

Окреслене знайшло своє відображення у встановлені судом, що у ході проведення перевірки відповідно до наказу ТОВ "УКРНАФКО" від 23.10.2021

№25/10-3 проводилась протягом 26-28 жовтня 2021 року інвентаризація основних фондів,

залишків ТМЦ, коштів, готівки станом на 26.10.2021.

В ході розгляду справи з боку представників сторін надані пояснення що окреслена інвентаризація проводилась за участю як позивача так і представників податкового органу.

Суд акцентує увагу, що податковим органом не встановлено розбіжностей при проведенні обстеження території/позивача, приміщень, перевірки фактичної наявності товарно-матеріальних цінностей, про по ним було зазначено у акті перевірки.

Суд зазначає, що в ході проведення перевірки ТОВ "УКРНАФКО" з боку податкового органу не проводилась зустрічна звірка ТОВ "ДМС-ТРЕЙД", з боку податкового органу не повідомлено суду ґрунтовних та законодавчо підтверджених обставин не доцільності окресленого.

Суд зазначає, що в рамках окресленого заходу з боку податкового органу можливо перевірити діяльність платників податків.

Стосовно фігурування в змісті акту від 11.11.2021 № 20037/20-40-07-04-08/30427998 посилань на листи ДПС України від 22.11.2019, 17.02.2021, 21.01.2021, 18.03.2021 суд вважає окреслені листи податковою інформацією.

В Постановах Верховного Суду від 19.10.2021 у справі № 808/1996/18, від 30.09.2021 у справі № 826/12528/17, від 21.09.2021 у справі № 640/19437/19 зроблено висновок, що податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно деяких контрагентів позивача по ланцюгу постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами не є носієм доказової інформації щодо порушення вимог податкового законодавства.

Належними та допустимими доказами для висновку про нездійснення господарських операцій можуть бути результатами зустрічних звірок.

Разом з цим суд зазначає, що з боку представника податкового органу в ході розгляду справи не надано будь-яких пояснень щодо направлення відповідних листів на проведення зустрічних звірок та складання акту перевірки позивача без отримання відповідних результатів за ними.

Крім того суд зазначає, що Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів врегульовано Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 №281/171/578/155 (надалі за текстом - Інструкція №281/171/578/155).

Приймання нафти і нафтопродуктів за кількістю, згідно з пп. 5.1.1 Інструкції №281/171/578/155, здійснюється відповідно до вимог цієї Інструкції та договорів постачання, купівлі-продажу тощо.

Кількість нафти і нафтопродуктів, що приймаються для зберігання під час надходження їх залізничним транспортом, визначається на підставі актів приймання нафти

або нафтопродуктів за кількістю за формою №5-НП. У разі відсутності нестач понад норми природних втрат допускається оформлення приймання нафтопродуктів за кількістю актами інших форм з використанням автоматичних систем оброблення інформації.

Приймання ТОВ "УКРНАФКО" зазначеного моторної оливи за кількістю здійснювалося за Актами приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю комісією у складі двох працівників підприємства, що затверджувалися керівником підприємства позивача, за формою №5-НП відповідно до Інструкції №281/171/578/155.

Так, у зв`язку з отриманням товару за накладною № 193 від 05.07.2019,

керівником підприємства позивача було затверджено акт №0507-19 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 05.07.2019, актом приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю №0911-20 від 06.11.2020, актом приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю №2411-20/1 від 24.11.2020, актом приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю №2411-20/2 від 24.11.2020, актом приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю №1501-21 від 15.01.2021, актом приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю №2501-21 від 25.01.2021, в яких було зазначено, між іншим, назва товару та його кількість, назва вантажовідправника, дату відправлення та назву станції відправлення, дату приймання та назву станції приймання, дату та час отримання товару зі станції призначення, дату та час початку та закінчення приймання вантажу.

Обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом визначені Статутом залізниць України (надалі за текстом - Статут), затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року №457.

Статутом передбачений порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до п. 6 розділу 1 Статуту (залізнична) накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем.

Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

При цьому, вантажовідправник (відправник вантажу, вантажовласник) згідно із п. 6 розділу 1 Статуту - це зазначена у документі на перевезення вантажу (накладній) юридична чи фізична особа, яка довіряє вантаж залізниці для його перевезення.

Таким чином, Статутом визначено, що вантажовідправником може бути як вантажовласник, так і просто відправник вантажу, який власником вантажу не є.

Вантажоодержувачем (одержувач вантажу, вантажовласник) є зазначена у документі зі перевезення вантажу (накладній) юридична чи фізична особа, яка за дорученням вантажовідправника отримує вантаж.

Пунктом 1.2 Правил оформлення перевізних документів (затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644) передбачено, що накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення залежної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж

на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з шантажем.

Для підтвердження приймання вантажу до перевезення один примірник накладної в паперовому вигляді з присвоєним їй номером і датою приймання вантажу надається відправнику. Порядок підтвердження приймання вантажу до перевезення за електронною накладною (із накладенням ЕЦП) визначається договором між вантажовласником і залізницею.

Накладна заповнюється відправником із застосуванням автоматизованих систем залізничного транспорту України або програмних засобів, здатних забезпечити роботу з електронними перевізними документами згідно з установленим форматом, та у разі її оформлення в паперовому вигляді роздруковується на бланку, виготовленому на білому папері формату А4 у трьох примірниках, один із яких після оформлення приймання вантажу до перевезення станцією відправлення видається відправникові вантажу та є квитанцією для приймання вантажу до перевезення, другий і третій передаються з вантажем на станцію призначення. Накладна у паперовому вигляді є відображенням її електронної копії, яка обов`язково надається на станцію відправлення одночасно з накладною у паперовому вигляді.

Відповідно до п. 2.1 розділу 2 Правил оформлення перевізних документів, в графі «Відправник» накладної зазначаються точне й повне найменування установи, підприємства, організації, особи - відправника вантажу та його цифровий код.

Графи «Одержувач» і «Його поштова адреса» заповнюються у порядку, передбаченому для графи «Відправник».

В залізничній накладні в графах «Одержувач» і «Відправник» зазначаються юридичні особи, які мають право (цифровий код залізниці) відправляти (отримувати) вантажі на відповідних залізничних станціях і відповідно мають договори з представництвами залізниці.

Суд зазначає, що ні Статутом, ні Правилами оформлення перевізних документів не передбачено отримання саме власником товару (вантажу) накладної в паперовому або іншому електронному вигляді, як і обов`язкової вимоги щодо зазначення у накладній інформації як про Постачальника товару, так і про Покупця.

Крім того суд звертає увагу на правову позицію податкового органу та зазначає, що ГУ ДПС у Харківській області констатує порушення відсутність у накладних - перевізних документах (не заповнення) певних відомостей.

З приводу окресленого суд зазначає, що позивач не залучався при складанні окреслених документів, разом з цим податковий орган ізольовано розглядає відсутність певної інформації в накладних не кореспондуючи накладні з іншими первинними документами у їх взаємозв`язку між собою.

З приводу не надання документів в ході проведення перевірки суд зазначає, що окреслені документи наданні в ході розгляду справи.

Суд не може обмежити право платника довести в судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків органу державної фіскальної служби та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

У постановах від 24 лютого 2020 року у справі №440/4443/18, від 27 квітня 2022 року у справі №420/13197/20 Верховний Суд виходив з того, що, суд не може обмежити право платника податків довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Разом з тим, з огляду на передбачену ПК України мету й повноваження контролюючого органу під час проведення податкової перевірки, у разі, якщо рішення контролюючого органу мотивоване саме ненаданням платником податків на вимогу контролюючого органу первинних документів, адміністративний суд, виходячи з окреслених процесуальним законом меж судового доказування, повинен перевіряти і враховувати такі обставини й винятки з них при вирішенні спору.

Крім того суд зазначає, що в ході розгляду справи з боку позивача надані документи бухгалтерського обліку, щодо відображення взаємовідносин позивача з контрагентом.

Принагідно суд зазначає, що з боку податкового органу в акті перевірки не встановлено неможливість перевірки взаємовідносин позивача з контрагентом за відсутності окреслених документів, не надано оцінки запереченням позивача зазначених в актах про не надання документів, не враховано вторинність документів бухгалтерського обліку по відношенню до первинних документів.

Крім того з боку податкового органу проігноровано факт проведення інвентаризації основних фондів позивача.

Разом з цим суд зазначає, що для здійснення вивантаження оливи з залізничних цистерн позивачем використовувався насос шестеренний НШ100А-ЗЛ, що був ведений в експлуатацію актом від 28.09.2007.

Після проведення ремонту цього насосного агрегату на підставі наказу від 26.05.2014

за №26/05-14, позивачем був складений 26.05.2014 Акт приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів (форма № 03-1), що підписаний комісією з чотирьох працівників позивача. У зв`язку з цим 26.12.2014 щодо цього насосного агрегату бухгалтером позивача була оформлена відповідна Інвентарна картка обліку основних засобів №134 (форма ОЗ-6), у якому була зазначена сума 6805,83 грн. модернізації.

Верховний Суд у постанові від 21.01.2020 у справі № 826/2325/14 вказав, що для встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту і податку на додану вартість необхідно підтвердити, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції, установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг). понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Надані до перевірки первинні документи повною мірою розкривають суть господарської операції та свідчать як про фактичне надання послуг, так і про беззаперечний факт сплати повної вартості за такі послуги. Факт понесення витрат внаслідок списання коштів у якості оплати придбаних послуг повністю спростовує твердження податкового органу про намір отримання безпідставної податкової вигоди з боку позивача.

Стосовно доводів податкового органу про неможливість надання відповідних послуг з огляду на нібито відсутність у його контрагентів відповідної матеріальної бази, суд зазначає, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника, у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів. Відсутність у контрагента добросовісного платника податків матеріальних ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди.

Принагідно суд зазначає, що окреслена позиція знайшла своє закріплення у численних постановах Верховною Суду (зокрема, у постановах від 11.08.2022 у справі №826/10153/17, від 24.08.2022 у справі № 640/16576/19, від 18.10.2021 у справі № 813/1300/18, від 11.08.2021 у справі № 809/1560/17, від 27.07.2021 у справі № 822/990/18) та по суті є усталеною судовою практикою.

Крім того, у постанові від 22.06.2022 у справі № 440/1740/20 Верховний Суд вказав, що факти недостатньої кількості у таких контрагентів трудових ресурсів, основних фондів, виробничих потужностей тощо, самі по собі не свідчать про нереальність господарських операцій та не є підставою для позбавлення платника податку права на відображення таких операцій в податковому обліку.

Разом з цим суд констатує, що акт перевірки податкового органу не містить інформації про те, що ним досліджувалась можливість залучення додаткових матеріальних ресурсів за договорами цивільно-правового характеру, відповідних пояснень з боку уповноваженого представника податкового органу в ході розгляду справи не надано, в письмовій правовій позиції не відображено.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України зазначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши зазначені правочини за правилами ст. 90 КАС України, суд зазначає, що такі укладені між правоздатними та дієздатними юридичними особами, за формою та змістом не суперечать закону, предметом спірних правочинів не є речі, що обмежені в цивільному обороті.

Суд зазначає, що згідно ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Доказів повернення коштів до після їх перерахування, наявності у позивача та його контрагентів спільного інтересу щодо фіктивного отримання коштів за поставлений товар (що могло б мати місце у разі пов`язаності цих осіб), в матеріалах справи не міститься, а відповідачем не в ході проведення перевірки, не в ході розгляду справи не надано.

За правилами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов`язань такого платника. Отже, наявність факту (і це не заперечується сторонами) про належну оплату товару визнається судом належним та допустимим доказом реальності вчинених між позивачем та контрагентами позивача господарських операцій та як наслідок зміни їх майнового стану.

Оглянуті судом первинні документи не мають критичних дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, зазначені документи призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Протилежного з боку податкового органу в судовому засіданні не доведено, а в матеріалах перевірки не відображено.

В ході перевірки відповідачем не встановлено у позивача наміру отримати за договорами, укладеним з контрагентом іншого результату, ніж отримання товару, послуги, та, відповідно, отримання прибутку, шляхом їх подальшої реалізації.

Таким чином, рух активів у процесі здійснення господарських операцій, отримання економічної вигоди позивачем, наявність спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарських операцій, є свідченням про спричинення господарськими операціями реальних змін майнового стану платника податків. А відповідно свідчить про реальність (фактичність) операцій та засвідчення їх відповідними документами первинного та податкового обліку.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберга таксі Актіеболаг» та «Вуліч проти Швеції», суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням ст. 77 КАС України.

Суд констатує, що в ході розгляду справи з боку контролюючого органу не виконано окреслений обов`язок.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховуючи наведені правові позиції Верховного Суду та беручи до уваги зміст ч.5 ст. 242 КАС України, зазначає, що вони підлягають застосуванню в рамках розгляду даної адміністративної справи.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб`єкт владних повноважень не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності його дій щодо оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 22700,00 грн..

Відносно заяви позивача з питань стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 225091,00 грн., суд зазначає наступне.

Приписами частини 1 статті 132 КАС України, передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, витрати, зокрема: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду (ч.3 ст.132 КАС України).

Витрати на професійну правничу допомогу регулюються ст.134 КАС України.

При цьому, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 3 вказаної статті визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (п.4 ст.134 КАС України).

Проте, принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 ст.134 КАС України, тобто розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Отже, приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ч.ч.2, 3 ст.30 вищевказаного Закону).

Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд має виходити з критерію обґрунтованих дій позивача, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Але, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо однак, вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, однак відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

До матеріалів справи на підтвердження складу та розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: договір №1/15 від 15.11.2021 (з питань надання правової (правничої) допомоги); копії платіжних доручень №1411 від 18.11.2021; № 1414 від 19.11.2021; №1421 від 22.11.2022; № 1425від 23.11.2021 - плата за юридичні послуги зг. рах.№СФ-0000163 від 15.11.2021 в загальному розмірі на суму 225091,00 грн.; рахунок фактура № СФ-0000163 від 15.11.2021 на суму 225091,00 грн..

Згідно п. 1.1. договору №1/15 від 15.11.2021 укладеного між позивачем - ТОВ "УКРНАФКО" (Замовник) в особі Генерального директора Овчаренко С.В., що діє на підставі Статуту та Адвокатським об`єднанням "Фортекс" (Виконавець) в особі директора Недашковського А.М., що діє на підставі Статуту, предметом даного договору є Виконавець надає Замовнику правову допомогу, пов`язану з веденням у суді адміністративної справи по позову про скасуванню (визнання недійсним) податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Харківській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, прийнятих на підставі Акту «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «УКРНАФКО» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2019 по 30.06.2021, валютного за період з 01.04.2019 по 30.06.2021, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2019 по 30 06 2021, іншого законодавства за період з 01.04 2019 по 30.06.2021, № 20037/20-40-07-04-08/30427998 від11.11.2021 (іменованих далі "Рішення"), а Замовник оплачує ці послуги.

Згідно п.1.3 даного Договору, Виконавець зобов`язаний:

Вивчити надані Замовником документи, згадані в п. 1.2.1. Договору. (п.п. 1.3.1. Договору)

Надати Замовнику консультацію про результати вивчення наданих Замовником документів та про заходи, необхідні для ведення в суді справи про скасування рішення. (п.п. 1.3.2. Договору).

Скласти процесуальні документи, необхідні для ведення в суді справи про скасування Рішення. (п.п. 1.3.3.).

Представляти у встановленому порядку правову допомогу щодо ведення в суді скасування або визнання недійсним Рiшення. (п.п. 1.3.4. Договору).

Сума оплати Виконавцю за договором (ціна послуг) розраховується виходячи з умов Договору, на момент його укладення складає двiстi двадцять п`ять тисяч дев`яносто одну гривню 00 копійок. (п. 4.1 Договору)

За послуги по наданню правової допомоги, передбаченої пунктами 1.1, 1.3.1 - 1.3.4 Договору, Замовник зобов`язується виплатити Виконавцю двісті двадцять п`ять тисяч дев`яносто одну гривню 00 копійок протягом семи днiв с моменту укладання цього договору. (п. 4.2 Договору).

Оплата виплачується Замовником у гривнях у безготівковій формі на банкiвський рахунок Виконавця. (п. 4.3 Договору).

Оцінюючи співмірність витрат позивача на правничу допомогу із складністю предмету позову та обсягу наданих робіт, суд зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.134 КАС України).

У відзивах будь-яких зауважень щодо неспівмірності витрат зі складністю предмету спору відповідачем не зазначено.

Суд, вирішуючи питання про відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, у відповідності до частини п`ятої статті 242 КАС України враховує, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Крім того, Верховний Суд в постановах від 22.12.2020 по справі №520/8489/19, від 07.05.2020 по справі №320/3271/19, від 10.03.2020 по справі №520/8489/19 зазначив, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, враховуючи вимоги статей 134, 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Так, надаючи оцінку обставинам пов`язаності заявлених до відшкодування витрат з розглядом судом цієї справи, суд зазначає, що вивчення для підготовки правової позиції та оскарження у судовому порядку податкових повідомлень-рішень вiд 02.12.2021 року №4 та №4; №20037/20-40-07-04-08/30427998 від 11.11.2021 р. «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «УКРНАФКО» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2019 по 30.06.2021. валютного - за період з 01.04.2019 по 30.06.2021, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.04.2019 по 30.06.2021, іншого законодавства за період з 01.04.2019 по 30.06.2021»; iнших документів, складених вiдповiдачем під час проведення перевірки: акту - підготовку до розгляду та збiр доказів (280 аркушів); вивчення практики Верховного суду щодо оскарження дiй та рішень органів ДПС (ДФС) з питань, що стосуються справи, та практику Європейського суду з прав людини щодо захисту права особи на мирне володіння майном; опрацювання та систематизування матерiалiв для підготовки позовної заяви - охоплює здійснення підготовки позовної заяви.

Також, судом враховано відомості Єдиного державного реєстру судових рішень http://reestr.court.gov.ua, за даними яких мають місце оприлюднення численних судових рішень судів різних інстанцій з аналогічного предмету спору та аналогічними мотивами тим, що приведені у адміністративному позові позивача, що спрощувало роботу адвоката при підготовці даного адміністративного позову.

Суд приймає до уваги позицію ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії". Так, ЕСПЛ наголосив, що відшкодовуванню підлягають лише витрати, які мають розумний розмір.

Як зазначено ЄСПЛ у п.268 Рішення по справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (Заява № 19336/04): "Згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п.30, ECHR 1999-V).".

Аналогічну практику вирішення питання судових витрат застосовано ЄСПЛ у п.95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пп.34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п.88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004.

Проаналізувавши зміст наданої правової допомоги, суд зазначає, що заявлена її вартість не є співмірною за ознаками, визначеним частиною 5 статті 134 КАС України.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що сплачена позивачем сума на професійну правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а тому, вартість такої послуги, а саме, 225091,00 грн., в даному випадку є необґрунтованою та явно завищеною.

Таким чином, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку представник позивача просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України, тому наявні підстави для часткового стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн..

Керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНАФКО" (, 61052, м. Харків, вул. Велика Гончарівська, буд.6) до Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) №4 від 02.12.2021 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) №4 від 02.12.2021 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНАФКО" (, 61052, м. Харків, вул. Велика Гончарівська, буд.6) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) судовий збір у розмірі 22700,00 (дванадцять дві тисячі сімсот) грн. 00 копійок.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНАФКО" (, 61052, м. Харків, вул. Велика Гончарівська, буд.6) про стягнення витрат на правничу допомогу - задовольнити частково.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРНАФКО" (, 61052, м. Харків, вул. Велика Гончарівська, буд.6) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) суму витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 12.04.2023.

Суддя Ю. О. Супрун