Справа № 520/12325/2020
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

12 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 520/12325/2020

адміністративне провадження № К/990/12035/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Берназюка Я.О., Стародуба О.П.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року (колегія у складі суддів Катунова В.В., Ральченка І.М., Бершова Г.Є.)

у справі № 520/12325/2020

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

УСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду із позовом до Міністерства оборони України (далі - Міноборони України), у якому просив:

- визнати за ним право на одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності;

- визнати протиправними дії Міноборони України щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності;

- визнати протиправним та скасувати рішення Міноборони України, оформлене п. 3 протоколу комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 30.07.2020 № 112 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності;

- зобов`язати Міноборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з визнанням 05.04.2018 органами МСЕК особою з інвалідністю II групи внаслідок травми, отриманої ним під час виконання обов`язків військової служби та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до ст. 16-2, п. 1 абз. «б» Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ), та ст. 6, п. 1, абз. 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок);

- визначити для Міноборони України місячний строк після надходження документів відповідно до п. 11, п. 13 Порядку № 975 для вирішення питання призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності.

Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 28.10.2020 задовольнив частково позов:

- визнав протиправним та скасував рішення Міноборони України, оформлене п. 3 протоколу комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30.07.2020 № 112 про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності;

- зобов`язав Міноборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у зв`язку з визнанням 05.04.2018 органами МСЕК особою з інвалідністю II групи, внаслідок травми отриманої ним під час виконання обов`язків військової служби та захворювання, пов`язаного з виконання обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до ст. 16-2, п. 1. абз. «б» Закону № 2011-ХІІ, ст. 6, п.1, абз. 3 Порядку;

- відмовив у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 10.03.2021 скасував рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у частині задоволення позовних вимог; ухвалив у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

03.11.2022 ОСОБА_1 звернувся до Другого апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд постанови від 10.03.2021 за виключними обставинами у зв`язку з встановленням Конституційним Судом України у Рішенні від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 неконституційності п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ.

Другий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 07.02.2023 відмовив в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

29.03.2023 ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, що 04.04.2023 надійшла до Верховного Суду, в якій, із посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2023 та постанову від 10.03.2021, залишити в силі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2020.

Як на підставу касаційного оскарження покликається на правові висновки, викладені Верховним судом в ухвалі від 14.05.2020 у справі № 808/1628/18, у постановах від 17.12.2019 у справі № 808/2492/18, від 19.02.2021 у справі № 808/1628/18 та від 29.10.2019 у справі № 922/1391/18, від 19.12.2019 у справі № 916/1041/17. Суд апеляційної інстанції прийняв постанову від 10.03.2021 за запереченнями відповідача, яке цей же суд у постанові від 15.06.2020 у справі № 520/11843/19 визнав безпідставними. Суд апеляційної інстанції постановою від 10.03.2021 порушив принцип правової визначеності, фактично переглянув постанову цього ж суду від 15.06.2020 у справі № 520/11843/19 на користь відповідача.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.

Частина 1 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначає, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Вичерпний перелік підстав перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами визначено у ч. 5 цієї ж статті:

1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане;

2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого було ухвалено судове рішення;

3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.02.2021 у справі № 808/1628/18 сформував висновок щодо застосування положень п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України у подібній правовій ситуації, вказав про те, що: « встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане.

Слід звернути увагу, що словосполучення «ще не виконане», яке вживається у пункті 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також «розширеного тлумачення» про яке зазначено в ухвалі Верховного Суду від 14 травня 2020 року, якою справу № 808/1628/18 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством.

не може вважатись невиконаним, в розумінні положень пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання.».

Аналогічні висновки сформульовані у постанові Верховного Суду від 17.12.2019 у справі № 808/2492/18, на яку покликається скаржник.

Із Єдиного державного судового реєстру судових рішень слідує, що ОСОБА_1 просив суд апеляційної інстанції переглянути постанову від 10.03.2021 про відмову у задоволенні позову за виключними обставинами у зв`язку з встановленням Конституційним Судом України у Рішенні від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 неконституційності п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ.

Таке судове рішення апеляційної інстанції не передбачає примусового виконання, тому не може бути предметом перегляду за виключними обставинами з підстави, передбаченої п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України.

Тому, Другий апеляційний адміністративний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови від 10.03.2021 за виключними обставинами; правильне застосування судом апеляційної інстанції п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, є очевидним, а мотиви касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначеної норми процесуального права.

Постанови Верховного Суду від 29.10.2019 у справі № 922/1391/18 та від 19.12.2019 у справі № 916/1041/17, положення яких цитує скаржник, стосуються питань права, які не пов`язані з переглядом судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами.

Фактично, скаржник через процедуру перегляду судового рішення за виключними обставинами домагається перегляду мотивів ухвалення Другим апеляційним адміністративним судом постанови від 10.03.2021 у розрізі мотивів, з яких ухвалювалося інше судове рішення у справі № 520/11843/19 за його позовом, яким Другий апеляційний адміністративний суд зобов`язав Міноборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення йому одноразової грошової допомоги. Мотиви ухвалення судового рішення не є підставою для перегляду іншого судового рішення за виключними обставинами.

Також слід зазначити, що Конституційний Суд України у п. 2 резолютивної частини Рішення від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 вказав, що « Пункт 4 статті 16-3 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII зі змінами, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.».

Тобто, наявність Рішення Конституційного Суду України 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не дає підстав стверджувати, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, допустив помилку при вирішенні спору.

Водночас, з моменту визнання Конституційним Судом України таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII (зі змінами), ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до Міноборони України у позасудовому порядку щодо виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі без урахування дворічного строку.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом ч. 2 цієї ж статті у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Дія зазначеної норми поширюється, зокрема, на ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, право касаційного оскарження якої передбачено ч. 3 ст. 328 КАС України.

За викладених обставин, касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2023 слід визнати необґрунтованою, що є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись ст. 328, 332, 333, 359 КАС України, Суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року у справі № 520/12325/2020.

2. Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами надіслати особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена

Суддя В.М. Кравчук

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя О.П. Стародуб