Справа № 340/449/23
Суддя: Р.В. ЖУК
Дата ухвалення: 2023-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2023 року м. Кропивницький справа №340/449/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження справу
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ,ЄДРПОУ НОМЕР_3 )
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

І. Зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 протиправною щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. за жовтень 2022 року ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити додаткову винагороду, збільшену до 100000 гривень, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. за жовтень 2022 року ОСОБА_1 .

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_2 на посаді с водія автомобільного взводу підвозу продовольства, речового та військово-технічного майна роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном батальйону матеріального забезпечення військової частини. 07 жовтня 2022 року внаслідок обстрілу збройними силами російської федерації отримав мінно-вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, відкритий перелом проксимальної фаланги І пальця правої кисті. У свою чергу відповідачем, всупереч вимог законодавства України, внаслідок поранення, отриманого при захисті Батьківщини, не виплачено у належному розмірі додаткової винагороди. Невиплата військовою частиною НОМЕР_4 додаткової винагороди внаслідок поранення, отриманого при захисті Батьківщини вважає незаконною та безпідставною.
Представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представник зазначив, що відповідно до розділу XXXIV пункту 11 наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260: 11. Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем. Відповідно до додатків наданих Позивачем дана Довідка-відсутня.
У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, у зв`язку із пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. Враховуючи те, що позивачу не було виплачено додаткову винагороду, збільшену до 100000 гривень, у зв`язку із поранення пов`язаним із захистом Батьківщини, ні у жовтні, ні в листопаді 2022 року, то це і стало підставою вважати бездіяльність відповідача протиправною.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дій у справі.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.02.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та вирішено здійснювати її розгляд за наявними у справі матеріалами.
13.03.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.
Інших заяв чи клопотань учасниками справи до суду не подано.
Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів судом встановлені наступні обставини.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 10.08.2022 р. № 447 солдата ОСОБА_1 було призначено на посаду водія автомобільного взводу підвозу продовольства, речового та військово-технічного майна роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 29.02.2022 р. № 547 солдат ОСОБА_1 вибув у відрядження до військової частини НОМЕР_5 до окремого розпорядження з метою виконання службових (бойових) завдань у районах проведення Операції об`єднаних сил.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 08.10.2022 р. №565 солдат ОСОБА_1 прибув з відрядження: з військової частини НОМЕР_5 , з 08 жовтня 2022 року.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 08.10.2022 р. №565 солдат ОСОБА_1 вибув до військової частини НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 з 08 жовтня 2022 року на лікування.
07.10.2022 року приймаючи безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України отримав мінно-вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, відкритий перелом проксимальної фаланги і пальця правої кисті.
З первинної медичної картки невідкладної допомоги №6269 вбачається, що ОСОБА_1 07.10.2022 року о 16 год. 40 хв. був поранений, надана медична допомога та підлягає першочерговій евакуації (а.с.16).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 13.11.2022 р. № 637 солдат ОСОБА_1 прибув та приступив до виконання службових обов`язків з військової частини НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 з 01 листопада 2022 року.
З виписки історії хвороби хворого №2973 судом встановлено, що позивач з 14.10.2022 р. по 31.10.2022 р. перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Комунального підприємства «Рожищенська багатопрофільна лікарня». Діагноз основний: Мінно-вибухова травма (07.10.22р.) Відкритий перелом проксимальної фаланги І пальця правої кисті фіксований спицями Кіршнера в стадії слабкої консолідації. Анамнез хвороби: під час виконання бойового завдання (07.10,22р) отримав бойову травму праної кисті та інших частин тіла, ЗЧМТ. Етапне лікування: Перша допомога в мед.роті в/ч НОМЕР_7 , лікарська допомога в КП Дніпропетровська обласна клінічна лікарня І.Л.Мечнікова ДОР з 08.10.22 по 11.10.22р, 12.10.2022 евакуйований в ВОКЛ м.Луцьк. Для подальшого лікування направлений по КП «Рожищенська багатопрофільна лікарня».
Як вбачається із довідки №1098/18-2.22 від 31.10.2022, яка видана ВЛК КП «Рожищенська багатопрофільна лікарня», травма ОСОБА_1 , ТАК, пов`язана з захистом Батьківщини; на підставі статті 81 графи ІІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів (а.с.14).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 13.11.2022 р. №637 солдат ОСОБА_1 з 01 листопада 2022 року вибув у відпустку за станом здоров`я.
Згідно виписки з медичної карти від 28.11.2022р. КП «ЦМЛ м. Олександри» ОМР ОСОБА_1 перебував на лікуванні з 01.11.2022р. по 28.11.2022р. Підчас виконання бойового завдання (07.10.2022) отримав бойову травму правої кисті та інших частин тіла, ЗЧМТ. Для подальшого лікування направлений до КП «Рожищенська багатопрофільна лікарня». Де знаходився з 14.10.2022 по 31.10.2022р. Переведений для подальшого лікування до КП «Центральна Міська Лікарня» м.Олександрії ОМР, де знаходився під наглядом лікаря ортопеда-травматолога поліклініки з 01.11.2022 по 28.11.2022р.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 30.11.2022 р. №671 солдат ОСОБА_1 прибув з відпустки та приступив до виконання службових обов`язків з 30 листопада 2022 року.
Оскільки за вказані періоди ВЧ НОМЕР_2 позивачу не нараховано та не виплачено у належному розмірі додаткової винагороди у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні та у відпустках за станом здоров`я внаслідок поранення, отриманого при захисті Батьківщини, останній вважаючи протиправною таку бездіяльність звернувся до суду з даним позовом.

V. Оцінка суду.
Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, суд зазначає наступне.
Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що частиною другою ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з ч.4 ст.9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Абзацем 4 п.1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пцнкті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
При цьому, суд зауважує, що Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100 000 гривень винагорода.
Суд констатує, що обидві вищевказані умови у даних спірних правовідносинах дотримані та підтверджуються медичною характеристикою та медичними документами виписаних на солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: первинною медичною карткою невідкладної допомоги №6269, випискою історії хвороби хворого №2973, випискою з медичної карти від 28.11.2022р. КП «ЦМЛ м. Олександри» ОМР та довідкою військово-лікарської комісії КП «Рожищенська багатопрофільна лікарня» №1098/18-2.22 від 31.10.2022.
А отже, позивач має право на отримання збільшеної до 100 000 гривень винагороди протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.
Між тим, як встановлено судом з матеріалів справи, ОСОБА_1 не нараховано та не виплачено додаткову винагороду, збільшену до 100 000 гривень, що є грубим порушенням його прав.
Поряд з цим щодо виплати позивачу винагороди за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, суд зазначає наступне.
Згідно з абз.4 п.1 Постанови №168 умовою для виплати додаткової винагороди є перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Так, нормативно-правовим актом, який визначає порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи у Збройних силах України є Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністерства оборони України від14.08.2022 №402 (далі - Положення).
Згідно з п.2.1. Положення, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Згідно з п.6.11. Положення, постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).
При цьому форма та зміст згаданої довідки ВЛК встановлені додатком 4 до Положення. Встановленою законодавством формою довідки ВЛК не передбачено вказання у ній відомостей про потребу військовослужбовця в лікуванні та про ступінь тяжкості отриманої травми.
Підпунктом «в» п.20.3 Положення встановлено виключний перелік повноважень ВЛК при винесенні постанови в частині визначення, чого потребує військовослужбовець за результатами медичного огляду. Даним підпунктом не передбачено винесення ВЛК постанови про потребу у «відпустці для лікування після тяжкого поранення». Водночас, ВЛК наділена повноваженням визначати потребу військовослужбовця у «відпустці за станом здоров`я на визначену нею кількість календарних днів».
З наведеного слідує, що наявне протиріччя у юридичних формулюваннях між Постановою №168, яка передбачає «відпустку для лікування після тяжкого поранення» за висновком ВЛК та Положенням, яке передбачає можливість ВЛК виключно визначити потребу у відпустці лише «за станом здоров`я».
В той же час, потреба у лікуванні під час відпустки встановлюється лікувальним закладом, в якому проходило стаціонарне лікування.
Так, всі надані позивачем до військової частини А0409виписки, виписки та довідки щодо лікування протягом вказаних періодів містять розділ щодо лікувальних рекомендації, в якому перераховано конкретні види лікування, необхідні для застосування після закінчення стаціонарного лікування, а тому суд приходить до висновку, що всі надані за станом здоров`я відпустки фактично були відпустками для лікування, оскільки рекомендації щодо лікування передбачалися після кожної виписки з медичних закладів, які передували таким відпусткам.
Окрім того, суд звертає увагу, що відповідно до п.11 ст.10-1 Закону №2011-XII, у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання.
Таким чином Закон, що є нормативно-правовим актом вищої юридичної сили відносно як Постанови №168, так і Положення, містить формулювання «відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії», в той час як ВЛК формально позбавлена права виносити постанови про потребу військовослужбовця саме у такій відпустці.
Закон №2011-ХІІ, Постанова №168 та Положення містять різні юридичні формулювання одного й того самого терміну - відпустки за станом здоров`я для лікування поза умовами стаціонару, а всі заперечення відповідача зводяться виключно до формалізованого підходу у визначенні зазначених понять.
Крім цього, суд звертає увагу, що згідно п.9 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Тобто, у вищенаведеному випадку законодавство ототожнює поняття «відпустка для лікування у зв`язку з хворобою» та «відпустка за станом здоров`я». Також слід вказати, що Постанова № 168 за своєю правовою природою не є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правові відносини у сфері охорони здоров`я, оскільки предметом правового регулювання даної постанови є фінансове забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій осіб. А тому вжите у Постанові № 168 формулювання «відпустка для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії» має бути трактовано установою (військовою частиною), що приймає рішення про таку відпустку лише з урахуванням спеціального законодавства у сфері охорони здоров`я, яке, в свою чергу такого виду відпустки не передбачає.
Отже, єдиний вид відпустки, рішення про потребу в якій може прийняти ВЛК - «відпустка за станом здоров`я», передбачена Положенням, є тотожним за своїм юридичним змістом «відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії», передбаченій Постановою №168.
Відповідно, перебування особи у відпустці за станом здоров`я за постановою ВЛК, якщо такій відпустці передувало лікування у стаціонарному закладі у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини із визначенням лікувальним закладом подальших лікувальних рекомендації на час перебування у відпустці, є підставою для включення такої особи до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, на підставі абз.4 п.1 Постанови №168.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що військовою частиною НОМЕР_2 не виплачено позивачу додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, за весь період його відпустки для лікування після поранення.
В свою чергу, відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірності вчинення своїх дій.
Відтак, обираючи спосіб захисту прав позивача, суду слід зважати на ефективність такого захисту.
Ця мета визначена в статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При вирішенні даної справи, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
При цьому, з метою логічності та зрозумілості рішення суду його резолютивна частина буде викладена дещо в іншому формулюванні ніж заявлені позовні вимоги, однак вказане не впливатиме на зміст останніх та обсяг їх задоволення.
На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, даючи оцінку поведінці відповідача, яка зумовила звернення позивача до суду з цим позовом, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача, у спосіб прийняття рішення визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період перебування на лікуванні, відпустці та зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за періоди перебування в закладах охорони здоров`я з 08.10.2022р. по 11.10.2022р., з 14.10.2022р. по 31.10.2022р. та відпустці для лікування після поранення з 01.11.2022р. по 28.11.2022р.
Згідно із ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихст.78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, суд вважає, що позов належить задовольнити повністю.
Одночасно суд зазначає, що позивач не пропустив строк звернення з даним позовом до суду з наступних підстав.
Предметом спору є стягнення додаткової винагороди військовослужбовцю, тобто фактично нарахування та виплата заробітної плати (грошового забезпечення).
У відповідності до вимог ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Згідно рішень Конституційного Суду України від 15.10.2013 року № 8/рп-2013 та від 15.10.2013 року № 9/рп-2013 у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат; у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

VI. Судові витрати.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для їх розподілу відсутні.
Керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 287, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування і не виплатити збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні ОСОБА_1 в закладах охорони здоров`я з 08.10.2022р. по 11.10.2022р., з 14.10.2022р. по 31.10.2022р. та відпустці для лікування після поранення з 01.11.2022р. по 28.11.2022р.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 збільшену до 100 000 грн. додаткову винагороду в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні ОСОБА_1 в закладах охорони здоров`я з 08.10.2022р. по 11.10.2022р., з 14.10.2022р. по 31.10.2022р. та відпустці для лікування після поранення з 01.11.2022р. по 28.11.2022р.

Копію рішення надіслати учасникам справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Суддя
Кіровоградського окружного
адміністративного суду Р.В. ЖУК