Справа № 160/15700/22
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2023-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

13 квітня 2023 року м. Дніпросправа № 160/15700/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.12.2022 року (суддя Віхрова В.С., м. Дніпро, повний текст рішення виготовлено 15.12.2022 року) у адміністративній справі №160/15700/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього грошового забезпечення, суд

в с т а н о в и в:
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.07.2019 року по 25.09.2022 року включно; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на його користь передній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.07.2019 року по 25.09.2022 року включно.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.12.2022 року позовні вимоги задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.07.2019 року по 27.01.2020 року включно; стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 середній розмір грошового забезпечення за затримку у виплаті належних сум грошового забезпечення при звільненні за період з 27.07.2019 року по 27.01.2020 року у розмірі 107888, 40 грн.

З рішенням суду першої інстанції не погодилася Військова частина НОМЕР_1 та подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обґрунтувала тим, що судом неповно з`ясовано всі обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, рішення винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права; суд не застосував принцип співмірності суми первинного боргу із розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки розрахунок розміру середнього заробітку здійснено з вищевказаними обмеженнями. На думку апелянта, суд вірно застосував положення статей 116, 117 КЗпП України; апелянт зазначив, що спірні суми було виплачено після надходження до військової частини НОМЕР_1 судових рішень, що набрали законної сили. Апелянт зазначав, що під час визначення розміру відшкодування відповідно до ст.117 КЗпП України відповідно до судової практики, встановленої постановою Великої палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15ц, необхідно враховувати розмір простроченої заборгованості, періоди затримки (прострочення), ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; співмірність; йдеться не про зменшення такого розміру, а про його нарахування судом у максимально дозволеному обсязі. Апелянт зазначав, що позивач з 26.07.2019 року по вересень 2021 року не звертався до суду щодо стягнення сум індексації грошового забезпечення. У зв`язку з цим апелянт вважав, що розмір відшкодування має бути суттєво зменшений, без жодних розрахунків, шляхом орієнтовної оцінки майнових втрат працівника, без обчислення кількості календарних днів затримки виплат.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.07.2019 року №152 капітана ОСОБА_1 , помічника начальника бронетанкової служби технічної частини військової частини НОМЕР_1 , відповідно до ч.6 ст.26 з урахуванням підпункту «а» ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» було звільнено з військової служби у запас (по закінченню контракту) та з 26.07.2019 року виключено зі списків військової частини. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 року у справі №160/9861/19, яке набрало законної сили 14.05.2020 року, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26.07.2019 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26.07.2019 року. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 року у справі №160/16399/21 23.12.2021 року, яке набрало законної сили визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2015 року як місяця, за якими починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44 з урахуванням раніше виплачених сум; визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 26.07.2019 року включно відповідно до абзаців 4, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 26.07.2019 року включно відповідно до абзаців 4, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 15.01.2004 року №44 з урахуванням раніше виплачених сум. Відповідно до виписки з особового рахунку ОСОБА_1 , відкритому в АТ «КБ «Приватбанк», 26.09.2022 йому було здійснено нарахування суми індексації грошового забезпечення у розмірі 149173,76 грн на виконання рішення суду від 22.11.2021 року у справі №160/16399/21. Відповідачем не було здійснено виплату середнього заробітку за затримку у виплаті грошового забезпечення за період з 27.07.2019 року по 25.09.2022 року. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції керувався ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 року №8-рп/2002, згідно якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників, у зв`язку з чим керувався статтями 116, 117 КЗпП України. Суд врахував, що відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 10.11.2022 року №116/ФЕС, середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2 останні місяці, що передують даті звільнення, складає 586,35 грн. Суд врахував, що з 19.07.2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким викладено в новій редакції ст.117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців, у зв`язку з чим з відповідача належить стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні не більш як за шість місяців за затримку терміном 184 календарних днів (з 27.07.2019 року по 27.01.2020 року), а саме 107888,40 грн (184 кал. днів х 586,35 грн). З урахуванням проведеного розрахунку, сума середнього заробітку є співмірною з несвоєчасно виплаченими сумами грошового забезпечення при звільненні зі служби.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.07.2019 року №152 капітана ОСОБА_1 , помічника начальника бронетанкової служби технічної частини військової частини НОМЕР_1 , відповідно до ч.6 ст.26 з урахуванням підпункту «а» ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» було звільнено з військової служби у запас (по закінченню контракту) та з 26.07.2019 року виключено зі списків військової частини.

Встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 у справі №160/9861/19, яке набрало законної сили 14.05.2020 року, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26.07.2019 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26.07.2019 року.

Встановлено, що грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 у розмірі 46910,99 грн. було перераховано 01.03.2021 року.

Отже, з 14.05.2020 року сума грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій перестала бути спірною та підлягала негайній виплаті відповідно до статей 116, 117 КЗпП України, однак, вказана компенсація була виплачена лише 01.03.2021 року, тобто з затримкою 200 робочих днів (161 робочий день у 2020 році та 39 робочих днів у 2021 році).

Встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2021року у справі №160/16399/21, яке набрало законної сили 23.12.2021 року визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2015 року як місяця, за якими починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44 з урахуванням раніше виплачених сум; визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 26.07.2019 року включно відповідно до абзаців 4,6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 26.07.2019 року включно відповідно до абзаців 4, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 15.01.2004 року №44 з урахуванням раніше виплачених сум.

Встановлено, що 26.09.2022 року заборгованість у розмірі 149135,24 грн. була перерахована військовою частиною НОМЕР_1 на картковий рахунок ОСОБА_1 .

Отже, сума заборгованості щодо несплати індексації перестала бути спірною 23.12.2021 року та підлягала виплаті негайно, однак була перерахована на картковий рахунок ОСОБА_1 лише 26.09.2022 року, тобто з затримкою 193 робочих днів (7 днів у 2021 році та 186 днів у 2022 році).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що загальна сума заборгованості складає 196084,75 грн. (46910,99 грн. + 149173,76 грн.), що є значною сумою. Загальна затримка виплати складає 393 робочих днів (200 робочих днів за затримку виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та 193 робочих днів за затримку виплати індексації).

Відповідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 10.11.2022 року №116/ФЕС середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 становить 586,35 грн. Отже, сума, яка підлягає виплаті за затримку виплат згідно рішення суду, а саме грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та індексації складає 230435,55 грн. (393 робочі дні х 586,35 грн.).

Відповідно до ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що спеціальним законодавством не врегульовано питання виплати грошового забезпечення військовослужбовцям за час затримки розрахунку, а тому підлягають застосуванню норми трудового законодавства. а саме статті 116, 117 КЗпП України.

Відповідно до стате 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Суд апеляційної інстанції враховує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (набрав чинності 19.07.2022 року) до ч.1 ст.117 КЗпП України були внесені зміни, згідно яких норма викладена у такій редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців». Враховуючи, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду після внесення змін до ч.1 ст.117 КЗпП України. а саме 11.10.2022 року, то на спірні правовідносини розповсюджуються норми ч.1 ст.117 КЗпП України в новій редакції.

Суд апеляційної інстанції враховує судову практику, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15ц, згідно якої виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Суд апеляційної інстанції враховує розмір простроченої заборгованості (196046,23 грн.); тривалість затримки виплати заборгованості (393 робочих днів); співмірність розміру суми, яка підлягає виплаті у зв`язку із затримкою (230435,55 грн.), а, також, те, що з 19.07.2022 року законодавцем самостійно зменшено строк, за який роботодавець має виплатити заборгованість за затримку розрахунку, а саме не більше шести місяців. У зв`язку з цим, суд апеляційної інстанції вважає, що сума, яка підлягає стягненню з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 за затримку розрахунку при звільненні, є співмірною.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.12.2022 року у адміністративній справі №160/15700/22 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення у порядку статей 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова