Справа № 480/8507/21
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2023-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 р.Справа № 480/8507/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Комунального підприємство виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.07.2022, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 07.07.22 року по справі № 480/8507/21

за позовом Комунального підприємства виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства

до Головного управління ДПС у Сумській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства (далі - позивач, КП ВУВКГ) звернулось до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Сумській області ( далі - відповідач, ГУ ДПС в Сумській області), в якій просило:

- визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення: № від 09.10.2020 року про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 45166,80 грн за затримку на 15 календарних днів сплати суми грошового зобов`язання у сумі 451668 грн; № від 09.10.2020 року про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 1282521,57 грн за затримку від 37 до 139 календарних днів сплати суми грошового зобов`язання в сумі 6412607,85 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що податковим органом включено у розрахунок несвоєчасну сплату боргу по податковим повідомленням-рішенням, які в судовому порядку визнані незаконними та частково скасовані. Крім того зазначає, що підприємством сплачувалося сума податкового боргу, в призначенні платежу зазначалося, у зв`язку з чим проводиться відповідне перерахування коштів. Відповідачем не врахована норма Податкового кодексу України, про те що нарахування штрафів за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних, вчинених з 01.03.2020 року, застосовуватися не може. Крім того, відповідачем не враховано, що позивач був позбавлений права подати заяву про списання податкового боргу.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.07.2022 року позов задоволено частково.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області № від 09.10.2020 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 153114,55 грн.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області на користь Комунального підприємства виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства витрати зі сплати судового збору в сумі 2296,72 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позову та прийняти рішення про задоволення позову.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що контролюючим органом не доведено обставини, зазначені в акті камеральної перевірки щодо своєчасності сплати до бюджету податкового зобов`язання з податку на додану вартість, зокрема не доведено факт прострочення сплати за податковими деклараціями з податку на додану вартість за червень-грудень 2019 року та січень 2020 року та податкових повідомлень-рішень, черговість зарахування коштів, а тому не доведено підставу та розмір нарахованої штрафної санкції. Вказав, що реальною податковою заборгованістю, яка зрештою була узгоджена та оплачена позивачем станом на 16.03.2022 року, тобто, на яку можуть бути нараховані штрафні санкції за несвоєчасність оплати, складає - 3148522,10 грн з 7058890,41 грн. 20% штрафу від суми 3148522,10 грн. складає 629704,72 грн, однак і дана сума має бути теж списана чи скоригована до нульового показника на підставі п. 23 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України. Зазначає, що нарахування штрафу в розмірі 20 % від суми 3843177,18 грн по скасованим податковим повідомленням-рішенням є безпідставним та неправомірним.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині задоволення позову та прийняти рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що перевіркою встановлено несвоєчасну сплату узгоджених сум податкового боргу, а тому правомірно застосовано штрафні (фінансові) санкції до підприємства. Крім того, податкові повідомлення-рішення, які частково скасовані рішенням суду, мали статус узгоджених та оскаржені в судовому порядку позивачем вже після прийняття спірних податкових повідомлень-рішень. Зазначив, що судом першої інстанції неправильно зроблений висновок про те, що граничні строки сплати передбачені не податковими повідомленнями-рішеннями від 26.03.2019 № та від 18.06.2020 року №, а податковими повідомленнями-рішеннями від 07.12.2021 року № 07 та № 07, оскільки не були предметом камеральної перевірки, проведеної 14.09.2020 року.

Представник відповідача надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача.

Відповідно до ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що податковим органом проведено камеральну перевірку КП ВУВКГ щодо своєчасності реєстрації податкових накладних, за результатами якої складено акт від 14.09.2020 №538/18-28-04-10/03352716 (а.с. 11-13).

Відповідно до висновків акту камеральної перевірки своєчасності сплати податкового зобов`язання з податку на додану вартість КП ВУВКГ по деклараціях з податку на додану вартість за червень - грудень 2019 року, січень 2020 року та податкових повідомленнях-рішеннях від 26.03.2019 року № , від 18.06.2019 року № , від 24.06.2019 року № , від 16.07.2019 року № , від 12.08.2019 року № , від 15.08.2019 року № та № , від 16.12.2019 року № , від 27.01.2020 року № встановлено порушення пункту 57.1, пункту 57.3 статті 57, пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ (із змінами і доповненнями), відповідальність платника за встановлені порушення передбачена пунктом 126.1 статті 126 глави 11 розділу ІІ ПКУ.

Не погодившись з висновками акту перевірки, позивач 29.09.2020 року подав до Головного управління ДПС у Сумській області заперечення на акт від 14.09.2020 року №538/18-28-04-10/03352716 та надав платіжні доручення та листування з податковим органом (а.с. 14-16).

Листом ГУ ДПС у Сумській області від 06.10.2020 року № 13840/10/18-28-04-10 повідомило позивача, що висновки спірного акту перевірки є правомірними (а.с. 26-28).

На підставі акту перевірки від 04.09.2020 року, контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення № від 09.10.2020 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 10% у сумі 45166,80 грн за затримку на 15 календарних днів сплати суми грошового зобов`язання у сумі 451668 грн; № від 09.10.2020 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 20% у сумі 1282521,57 грн за затримку від 37 до 139 календарних днів сплати суми грошового зобов`язання в сумі 6412607,85 грн (а.с. 42-43).

28.10.2020 року позивач звернувся до Державної податкової служби зі скаргою на податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області № від 09.10.2020 року та № від 09.10.2020 року (а.с. 39-40).

Рішенням Державної податкової служби України № 17073/6/99-00-06-03-0106 від 26.07.2021 року спірні податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарга підприємства - без задоволення (а.с. 45-46).

Не погодившись з прийнятими спірними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування штрафних санкцій у сумі 153114,55 грн, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому порядку на час розгляду даної справи рішенням Сумського окружного адміністративного суду по справі №480/7653/20, яке набрало законної сили, скасовані податкові повідомлення-рішення від 26.03.2019 року № на суму 301436,94 грн та від 18.06.2019 року № на суму 435501, 47 грн, а на виконання вказаного рішення винесено нові податкові повідомлення-рішення від 07.12.2021 №07 та № 07, якими позивачу визначено суму штрафної санкції, тому податкове повідомлення-рішення № від 09.10.2020 року підлягає скасуванню.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необгунтованості.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України ( далі - ПК України), у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Положення статті 126 Податкового кодексу України застосовується у випадку, коли має місце факт сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання несвоєчасно, тобто з порушенням строків. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до витягу з Інтегрованої картки платника податку КП ВУВКГ з податку на додану вартість у підприємства позивача станом на дату зарахування коштів по декларації з ПДВ за червень 2019 року (22.07.2019 року) обліковувався податковий борг в сумі 2893580,19 грн, у тому числі: в сумі 503505,83 грн - по податковому повідомленню - рішенню № від 24.04.2019 року, у сумі 221944 грн - по податковій декларації по ПДВ за квітень 2019 року, у сумі 197178,81 грн - по податковому повідомленню - рішенню № від 19.02.2019 року, у сумі 58250,16 грн- по податковому повідомленню - рішенню № від 26.10.2018 року, у сумі 547915,64 грн - по податковому повідомленню-рішенню № від 26.10.2018 року, у сумі 229629 грн - по податковій декларації з ПДВ за травень 2019 року, у сумі 527034,73 грн - по податковому повідомленню - рішенню № від 18.06.2019 року, у сумі 603414,03 грн - по податковому повідомленню - рішенню № від 24.06.2019 року та пені у сумі 4707,99 грн. Перераховані позивачем 22.07.2019 року та 25.07.2021 року кошти на загальну суму 344472 грн у порядку календарної черговості були спрямовані на погашення зазначеної заборгованості.

Станом на дату зарахування коштів по декларації з ПДВ за липень 2019 року, а саме 23.08.2019 року, за позивачем обліковувався податковий борг у сумі 3377571,01 грн, у тому числі: у сумі 159033,83 грн - по податковому повідомленню - рішенню № від 24.04.2019 року, у сумі 221944 грн - по податковій декларації по ПДВ за квітень 2019 року, у сумі 197178,81 грн - по податковому повідомленню - рішенню № від 19.02.2019 року, у сумі 58250,16 грн - по податковому повідомленню - рішенню № від 24.04.2019 року, у сумі 547915,64 грн - по податковому повідомленню-рішенню № від 26.10.2018 року, у сумі 229629 грн - по податковій декларації з ПДВ за травень 2019 року, у сумі 702871,97 грн - по податковому повідомленню - рішенню № від 16.07.2019 року, у сумі 344472 грн - по податковій декларації з ПДВ за червень 2019 року, у сумі 318536,06 грн - по податковому повідомленню - рішенню № від 10.01.2019 року, у сумі 346867,04 грн - по податковому повідомленню рішенню № від 26.03.2019 року, у сумі 231069,80 грн - по податковому повідомленню - рішенню № від 05.07.2018 року та пені у сумі 19802,70 грн. Перераховані 23.08.2019 року кошти у сумі 457732 грн у порядку календарної черговості були спрямовані на погашення зазначеної заборгованості.

Станом на дату зарахування коштів по декларації з ПДВ за серпень 2019 року ( 23.09.2019року) за позивачем обліковувався податковий борг в сумі 2135949,67 грн, у тому числі: у сумі 108536,83 грн - по податковій декларації по ПДВ за червень 2019 року, у сумі 346867,04 грн - по податковому повідомленню-рішенню № від 26.03.2019 року, у сумі 231069,80 грн по податковому повідомленню-рішенню № від 05.07.2018 року, у сумі 830928,12 грн - по податковому повідомленню-рішенню № від 19.02.2019 року, у сумі 16788,11 грн - по податковому повідомленню-рішенню № від 15.08.2019 року, у сумі 125632,78 грн - по податковому повідомленню-рішенню № від 15.08.2019 року, у сумі 457732 грн - по податковій декларації з ПДВ за липень 2019 року та пені у сумі 18394,99 грн. Перераховані позивачем 23.09.2019 року кошти у сумі 434075 грн у порядку календарної черговості були спрямовані на погашення зазначеної заборгованості.

Станом на дату зарахування коштів по декларації з ПДВ за вересень 2019 року (22.10.2019 року) за позивачем обліковувався податковий борг в сумі 3773400,43 грн, у тому числі: у сумі 26677,43 грн - по податковому повідомленню - рішенню № від 26.03.2019 року, у сумі 231069,80 грн - по податковому повідомленню - рішенню № від 05.07.2018 року, у сумі 830928,12 грн - по податковому повідомленню-рішенню № від 12.08.2019 року, у сумі 457732 грн - по податковій декларації з ПДВ за липень 2019 року, у сумі 434075 грн - по податковій декларації з ПДВ за серпень 2019 року, у сумі 527034,73 грн - по податковому повідомленню-рішенню від 18.06.2019 року №, у сумі 1245797,12 грн - по податковому повідомленню-рішенню від 23.09.2019 року № та пені у сумі 20086,23 грн. Сплачені позивачем 22.10.2019 року та 24.10.2019 року кошти на загальну суму 423638 грн у порядку календарної черговості були спрямовані відповідачем на погашення зазначеної заборгованості.

Станом на дату зарахування коштів по декларації з ПДВ за жовтень 2019 року (21.11.2019 року) за позивачем обліковувався податковий борг в сумі 4052080,42 грн, у тому числі: у сумі 447013,98 грн - по податковому повідомленню-рішенню № від 12.08.2019 року, у сумі 457732 грн - по податковій декларації з ПДВ за липень 2019 року, у сумі 434075 грн - по податковій декларації з ПДВ за серпень 2019 року, у сумі 527034,73 грн - по податковому повідомленню-рішенню від 18.06.2019 року №, у сумі 423638 грн - по податковій декларацій з ПДВ за вересень 2019 року, у сумі 702871,97 грн - по податковому повідомленню-рішенню від 16.07.2019 року №, у сумі 1039535,64 грн - по податковому повідомленню-рішенню від 06.11.2019 року № та пені у сумі 20179,10 грн. Перераховані позивачем 21.11.2019 року та 25.11.2019 року кошти на загальну суму 435085 грн в порядку календарної черговості були спрямовані на погашення зазначеної заборгованості.

Станом на дату зарахування коштів по декларації з ПДВ за листопад 2019 року (19.12.2019 року) за позивачем обліковувався податковий борг в сумі 3779536,83 грн, у тому числі: у сумі 11928,98 грн - по податковому повідомленню-рішенню № від 12.08.2019 року, у сумі 457732 грн - по податковій декларації з ПДВ за липень 2019 року, у сумі 434075 грн - по податковій декларації з ПДВ за серпень 2019 року, у сумі 527034,73 грн - по податковому повідомленню-рішенню від 18.06.2019 року №, у сумі 423638 грн - по податковій декларацій з ПДВ за вересень 2019 року, у сумі 702871,97 грн - по податковому повідомленню-рішенню від 16.07.2019 року №, у сумі 603414,03 грн - по податковому повідомленню-рішенню від 24.06.2019 року №, у сумі 435085 грн - по податковій декларації з ПДВ за жовтень 2019 року, у сумі 16788,11 грн - по податковому повідомленню-рішенню від 15.08.2019 року №, у сумі 125632,78 грн - по податковому повідомленню - рішенню від 15.08.2019 року № та пені у сумі 41336,23 грн. Перераховані позивачем 19.12.2019 року та 23.12.2019 року кошти на загальну суму 539294 грн у порядку календарної черговості були спрямовані на погашення зазначеної заборгованості.

Станом на дату зарахування коштів по декларації з ПДВ за грудень 2019 року (24.01.2020 року) за позивачем обліковувався податковий борг в сумі 4047200,96 грн, у тому числі: у сумі 371481,78 грн - по податковій декларації з ПДВ за серпень 2019 року, у сумі 527034,73 грн - по податковому повідомленню-рішенню від 18.06.2019 року №, у сумі 423638 грн - по податковій декларацій з ПДВ за вересень 2019 року, у сумі 702871,97 грн - по податковому повідомленню-рішенню від 16.07.2019 року №, у сумі 603414,03 грн - по податковому повідомленню-рішенню від 24.06.2019 року №, у сумі 435085 грн - по податковій декларації з ПДВ за жовтень 2019 року, у сумі 16788,11 грн - по податковому повідомленню- рішенню від 15.08.2019 року №, у сумі 125632,78 грн - по податковому повідомленню- рішенню від 15.08.2019 року №, у сумі 262784,76 грн - по податковому повідомленню- рішенню від 16.12.2019 року №, у сумі 539294 грн - по податковій декларації з ПДВ за листопад 2019 року та пені у сумі 39175, 80 грн. Перераховані позивачем кошти у сумі 597466 грн у порядку календарної черговості були спрямовані на погашення зазначеної заборгованості.

Станом на дату зарахування коштів по декларації з ПДВ за січень 2020 року (18.02.2020 року) за позивачем обліковувався податковий борг в сумі 7035258,53 грн, у тому числі: у сумі 301050,51 грн- по податковому повідомленню-рішенню від 18.06.2019 року №, у сумі 423638 грн - по податковій декларацій з ПДВ за вересень 2019 року, у сумі 702871,97 грн - по податковому повідомленню-рішенню від 16.07.2019 року №, у сумі 603414,03 грн - по податковому повідомленню-рішенню від 24.06.2019 року №, у сумі 435085 грн - по податковій декларації з ПДВ за жовтень 2019 року, у сумі 16788,11 грн - по податковому повідомленню-рішенню від 15.08.2019 року №, у сумі 125632,78 грн - по податковому повідомленню-рішенню від 15.08.2019 року №, у сумі 262784,76 грн - по податковому повідомленню-рішенню від 16.12.2019 року №, у сумі 539294 грн - по податковій декларації з ПДВ за листопад 2019 року, у сумі 365406,59 грн - по податковому повідомленню-рішенню від 11.12.2018 року №, у сумі 318536,06 грн - по податковому повідомленню-рішенню від 10.01.2019 року №, у сумі 597466 грн - по податкові декларації з ПДВ за грудень 2019 року, у сумі 1245797,12 грн - по податковому повідомленню-рішенню від 23.09.2019 року №005285512, у сумі 459,50 грн - по податковому повідомленню-рішенню від 27.01.2020 року №, у сумі 1039535,64 грн - по податковому повідомленню-рішенню від 06.11.2019 року № та пені у сумі 57498,46 грн. Перераховані позивачем кошти у сумі 451668 грн у порядку календарної черговості були спрямовані на погашення зазначеної заборгованості.

Як правомірно враховано судом першої інстанції, оскільки у підприємства був наявний податковий борг, тому всі сплачені суми були правомірно спрямовані на погашення боргів минулого періоду.

Тобто, податковий борг погашається перед погашенням податкових зобов`язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення.

Відповідно до пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Отже, вказаною нормою Податкового кодексу України визначено обов`язок податкового органу на зарахування усіх платежів на погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеному платником.

Відповідно до правовою позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року по справі №640/914/19, нарахування штрафу за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань на підставі статті 126 Податкового кодексу України, зазначивши при цьому, що сплачувані позивачем суми грошових зобов`язань, визначені останнім самостійно в податкових деклараціях з податку на додану вартість, контролюючим органом правомірно відповідно до пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України зараховувалися у рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість згідно з черговістю його виникнення.

Визначальним при застосуванні приписів цієї статті є наявність податкового боргу. При цьому зміст графи «призначення платежу» у платіжних дорученнях за будь-яких умов не має значення, що прямо передбачено пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України.

Таким чином, враховуючи те, що підприємством порушено граничні строки сплати податкових зобов`язань, сплачені суми правомірно були направлені податковим органом у рахунок погашення суми податкового боргу з податку на додану вартість згідно з черговістю його виникнення.

Посилання позивача на те, що податковим органом в подвійному розмірі застосовані штрафні (фінансові) санкції до підприємства за несвоєчасну сплату податкових повідомлень - рішень від 26.03.2019 року № та від 18.06.2019 року № колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки в акті перевірки від 14.09.2020 року розраховано штрафну санкцію в залежності від суми погашення боргу та кількості прострочених днів такої сплати.

Доводи позивача про те, що податковий орган позбавив підприємство права на списання податкового боргу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не стосуються предмету спору та позивачем не були заявлені. Крім того, прийняті зміни до Податкового кодексу України набули чинності після прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, а тому не могли бути взагалі взяті до уваги відповідачем та не є підставою для скасування таких рішень із зазначених позивачем підстав.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Щодо висновків суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області № від 09.10.2020 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 153114,55 грн, що становить суму штрафної (фінансової) санкції за несвоєчасну сплату податкових повідомлень - рішень від 26.03.2019 року № та від 18.06.2019 року № з огляду на наступне.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), розглядаючи податкові спори, застосовує статтю 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка гарантує право на мирне та вільне володіння своїм майном та закріплює, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У цьому контексті неправомірне стягнення податків/штрафів, позбавлення права на відшкодування податків розглядається як втручання держави у мирне та вільне володіння особи своїм майном (коштами).

У п. 49 рішення від 22.11.2007 р. у справі «Україна-Тюмень» проти України» ЄСПЛ вказав, що найважливіша вимога статті 1 Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів».

У п. 55 цього рішення надано тлумачення «пропорційності втручання» в право на мирне володіння майном та зазначив, що таке втручання повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та захисту основоположних прав особи.

Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

У пункті 101 рішення у справі «Зеленчук і Цицюра проти України» (Заяви № 846/16 та № 1075/16) ЄСПЛ зазначив, що втручання у право власності повинно не лише переслідувати за фактами та у принципі «законну ціль» у «загальному інтересі», але також має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між вжитими заходами та метою, яку прагнули досягти будь-якими заходами, застосованими державою, у тому числі заходами, спрямованими на здійснення контролю за користуванням майном фізичною особою. Ця вимога виражена у понятті «справедливий баланс», який має бути встановлений між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Завдання досягти цього балансу відображено у структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції в цілому. У кожній справі, що стосується стверджуваного порушення цієї статті, Суд повинен, таким чином, встановити, чи було покладено на відповідну особу непропорційний та надмірний тягар внаслідок втручання держави (див. рішення у справі «Хуттен-Чапська проти Польщі» [ВП] (Hutten-Czapska v. Poland) [GC], заява № 35014/97, пункт 167, ЄСПЛ 2006-VIII).

З огляду на такі висновки ЄСПЛ, під час судового розгляду потрібно оцінити, наскільки застосування штрафу за несвоєчасну сплату боргу узгоджується зі справедливим балансом, який має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства щодо застосування таких штрафів та вимогами захисту прав особи.

Слід зазначити, що податкові штрафи, якщо вони не мають на меті матеріальної компенсації, а мають виключно каральний та стимулюючий характер, відповідають кримінальному переслідуванню у розумінні статті 6 Конвенції. Такого висновку дійшов ЄСПЛ у пп.48-49 рішення у справі «J. В. Проти Швейцарії» від 03.05.2001, у рішенні у справі «Остерлунд проти Франції» від 10.05.2015, у рішенні у справі «Компанія «Вестберґа таксі Антіеболаг» та Вуліч проти Швеції».

Як убачається із матеріалів справи, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 по справі №480/7653/20, яке набрало законної сили, задоволені частково позовні вимоги Комунального підприємства виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства та визнані протиправними і скасовані податкові повідомлення-рішення Конотопського управління ГУ ДФС у Сумській області від 26.03.2019 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 301436,94 грн, від 18.06.2019 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 435501,47 грн.

Судовим розглядом встановлено, що на виконання вказаного судового рішення по справі №480/7653/20 ГУ ДПС в Сумській області винесено нові податкові повідомлення-рішення від 07.12.2021 року №07 на суму 91530,26 грн та № 07 на суму 45430, 10 грн, якими Комунальному підприємству виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства визначено суму штрафної санкції та зазначено строк для відповідного погашення, а саме: протягом десяти робочих днів, що настають за днем отримання зазначених податкових повідомлень-рішень, на відповідний бюджетний рахунок.

При цьому, оскільки сума штрафної санкції по податковим повідомленням-рішенням № та № від 09.10.2020 року податковим органом розрахована відповідно до податкових повідомлень-рішень, які частково було визнано протиправними та скасовано судом, тому у позивача відсутній обов`язок сплачувати податкові зобов`язання в розмірі 301436,94 грн згідно з податковим повідомленням-рішенням від 26.03.2019 № та розмірі 435501, 47 грн згідно з податковим повідомленням-рішенням від 18.06.2019 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі Компанія Вестберга таксі Актіеболаг та Вуліч проти Швеції Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області № від 09.10.2020 про застосування до Комунального підприємства виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 153114,55 грн.

Інші доводи сторін висновків колегії суддів не спростовують.

Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Ураховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду цієї справи рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, тому відсутні правові підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.07.2022 по справі № 480/8507/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 12.04.2023 року