Справа № 160/995/23
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

14 квітня 2023 року Справа № 160/995/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Конєвої С.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

17.01.2023р. (згідно відомостей Нова Пошта) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України та просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення своєчасної виплати позивачеві в день його звільнення 27.01.2020р., грошової компенсації за не отримані предмети речового майна;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення своєчасної виплати позивачеві у день його звільнення 27.01.2020р., недоплаченої частини грошового забезпечення у виді доплати за вислугу років за 2019 рік в сумі 653,28 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення своєчасної виплати позивачеві у день його звільнення 27.01.2020р. недоплаченої частини матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік в сумі 4183,5 грн. у виді премії та доплати за вислугу років;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо взагалі не виплати позивачеві частини недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік у виді премії у розмірі 2185 грн.;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві середньоденне грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.01.2020 року по 24.02.2021 року в сумі 157 761,54 грн. згідно статті 117 КЗпП України в редакції, яка діяла на день фактичної виплати 24.02.2021р.;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачеві недоплачену частину матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік у виді премії у розмірі 2185 грн., провівши розрахунок з урахуванням її індексації в період з вересня 2018р. по день коли вона буде виплачена.

Свої позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення своєчасної виплати позивачеві в день його звільнення 27.01.2020р., а саме: 1) грошової компенсації за не отримані предмети речового майна (виплачено не у повному обсязі у сумі 15847,50 грн. лише 22.12.2020р.); 2) недоплаченої частини у виді доплати за вислугу років за 2019 рік у сумі 653,28 грн. (виплачено було тільки 24.02.2021р.); 3) недоплаченої частини допомоги на оздоровлення за 2018р., (до якої не була включена доплата за вислугу років у сумі 1998,50 грн. (виплачено було тільки 24.02.2021р.) позивач обґрунтовує тим, що відповідач відповідні суми виплатив позивачеві не у день його звільнення (27.01.2020р.), а із затримкою розрахунку при звільненні 22.12.2020р. (грошову компенсацію за не отримані предмети речового майна), 24.02.2021р. (доплату за вислугу років за 2019 рік та частину недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2018р. (до якої не була включена доплата за вислугу років)), а відповідно, позивач вважає, що оскільки відповідач не виплатив вказані суми, які йому належали до виплати, у день його звільнення (27.01.2020р.), останній зобов`язаний виплатити позивачеві середньоденного грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.01.2020р. по 24.02.2021р. (по день остаточного розрахунку) в сумі 157 761,54 грн. згідно до вимог ст.ст.116,117 КЗпП України в редакції, яка діяла на день фактичної виплати 24.02.2021р. (а.с.1-24).

Ухвалою суду від 23.01.2023р. даний позов був залишений без руху, викладені у позові причини пропуску строку звернення з даним позовом визнані неповажними та запропоновано надати заяву про поновлення строку звернення до суду з цим позовом із зазначенням інших підстав для поновлення строку та доказів поважності причин його пропуску у відповідності до вимог ч.1 ст.123, ч.6 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.101).

06.02.2023р. на виконання вимог вищенаведеної ухвали суду позивачем було подано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, у якій останній просив визнати причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом, поновити пропущений строк з поважних причин з посиланням на здійснення досудового врегулювання спору з відповідачем у продовж з 2020р. по грудень 2021р. (лист від 21.12.2021р. за вих. №159/Я157/18/Ян-21 був відправлений позивачеві 21.12.2021р., який він отримав у першій половині січня 2022р., дата отримання вже не відстежується), оголошення з 24.02.2022р. воєнного стану в Україні через збройну агресію рф проти України, ракетними обстрілами агресором рф міста Кривого Рогу, пошкодженням інфраструктури міста, відключенням електроенергії, повітряними тривогами, погіршенням стану здоров`я позивача та перебування його під наглядом лікарів, що спричинило втрату ним працездатності та пропуск строку звернення до суду з цим адміністративним позовом, тому просив визнати наведені причини поважними та поновити його (а.с.105-109).

Згідно змісту ухвали суду від 13.02.2023р. судом було визнано вищенаведені причини пропуску строку звернення з даним позовом поважними та поновлено такий строк, а також відкрито провадження у даній адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 14.03.2023р. та запропоновано, зокрема, позивачеві надати докази про дати отримання позивачем вищенаведених сум, 22.12.2020р. та 24.02.2021р., про що зазначено у позові, проте, відповідних доказів до позову не додано; відповідачеві надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України, надати довідку-розрахунок про нараховані та виплачені суми, що є предметом спору, копії наказів про встановлення надбавок за вислугу років, про виплату та нарахування матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018-2019 роки, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.123).

28.02.2023р. на виконання вимог вищенаведеної ухвали суду, позивачем було надано додаткові копії документів, у тому числі і докази про надходження саме вищенаведених недоплачених сум на рахунок позивача 22.12.2020р. та 24.02.2021р. (а.с.90,169).

Також і 21.03.2023р. через систему «Електронний суд» відповідачем було подано відзив на позов, у якому, серед іншого, зазначив, що позивач неодноразово звертався з порушених вище питань до відповідача, отримував відповіді на запити в межах чинного законодавства України, отже, вважає, що позивач дізнався про ні би то порушені його права у 2018,2019, 2020 роках, тобто, через майже два роки після звільнення, правом звернення до адміністративного суду в шестимісячний строк позивач не скористався, тому поновлення строку звернення з адміністративним позовом, на думку відповідача, є безпідставним та у разі, якщо суд в ухвалі про відкриття провадження у справі дійде висновку, що визнання причин пропуску строку звернення з позовом був передчасним, суд залишає позов без розгляду відповідно до ч.4 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.196-197).

Дослідивши та вивчивши вищенаведені додаткові копії документів, які підтверджують строк (дати) отримання позивачем вищенаведених спірних сум грошової компенсації за не отримані предмети речового майна у сумі 15847,50 грн. 22.12.2020р., доплати за вислугу років за 2019 рік та частини недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2018р., (до якої не була включена доплата за вислугу років), у загальній сумі 2938,58 грн. 24.02.2021р., та враховуючи звернення позивача до суду з даним позовом 17.01.2023р., тобто, після спливу більш ніж двох років з 22.12.2020р., з 24.02.2021р. (дат отримання вищенаведених сум), суд вважає, що висновок про визнання причин поважності строку звернення до суду з даним позовом у частині наведених позовних вимог був зроблений в ухвалі суду про відкриття провадження у цій справі від 13.02.2023р. передчасно, що передбачено ч.4 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, за наведеними приписами ч.4 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України також установлено, що у разі, якщо суд дійде висновку про те, що висновок суду по визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, у такому випадку суд повинен дослідити інші підстави для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Так, досліджуючи інші підстави щодо визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з цим позовом, суд виходить із того, що предметом спору у цій справі є бездіяльність відповідача щодо не проведення своєчасного розрахунку при звільненні позивача, а саме: 1) невиплати грошової компенсації за не отримані предмети речового майна; 2) невиплати недоплаченої доплати за вислугу років за 2019 рік; 3) невиплати недоплаченої частини матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік. (до якої не була включена доплата за вислугу років), у день його звільнення, тобто, затримка розрахунку при звільненні, відповідальність за яку передбачена ст.117 КЗпП України.

Позивач у позові та у заяві про поновлення строку звернення до суду з цим позовом вказав, що пропустив строк звернення з цим позовом до суду з поважних причин, у заяві стверджував, що з дня звільнення (27.01.2020р.) вів листування з відповідачем щодо виплати йому вказаних спірних сум, останній лист від 21.12.2021р. отримав у першій половині січня 2022р., а з 24.02.2022р. через збройну агресію рф проти України в Україні оголошено воєнний стан, у зв`язку із чим у позивача погіршився стан здоров`я та він змушений систематично проходити курс лікування та перебуває під наглядом сімейного лікаря та у інших лікарів, що і спричинило пропуск ним строку звернення до суду з цим позовом, які позивач просить визнати поважними та поновити йому згаданий строк звернення до суду (а.с.105-109).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Отже, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктивним складом, цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положеннями частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з частиною третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

За змістом статті 116 КЗпП України встановлює, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення, а ст.117 КЗпП України передбачає санкцію (відповідальність) роботодавця за невиплату відповідних сум при звільненні.

Відтак, враховуючи правову природу предмету цього позову в частині наведених вище позовних вимог, що носить компенсаційний характер відшкодування за затримку розрахунку при звільненні, до даних правовідносин підлягають застосуванню строки звернення до суду, визначені у ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, яка передбачає місячний строк звернення до адміністративного суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, і є спеціальною нормою.

Зазначена правова позиція узгоджується із позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 23.06.2022р. у справі №540/2001/21, яка є обов`язковою до застосування адміністративними судами у відповідності до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що для звернення до адміністративного суду з цим позовом в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо несвоєчасного проведення виплати грошової компенсації за не отримані предмети речового майна, недоплаченої доплати за вислугу років за 2019 рік та недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік, (до якої не була включена доплата за вислугу років) позивачеві у день звільнення, а також і щодо відшкодування (компенсації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні встановлено місячний строк, перебіг якого розпочинається з дня коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про те, що відповідач, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Так, після відкриття провадження у даній справі, на вимогу суду позивачем були подані додаткові копії документів із яких судом було встановлено, що грошову компенсацію за не отримані предмети речового майна у сумі 15927,14 грн. позивач отримав на особистий рахунок у банку 22.12.2020р., недоплачену доплату за вислугу років за 2019 рік та недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2018 рік., (до якої не була включена доплата за вислугу років) у загальній сумі 2938,58 грн. позивач отримав 24.02.2021р., що підтверджується копіями виписок банку, наявними у справі (а.с.90,169).

Таким чином, із наведених вище встановлених судом обставин та аналізу згаданих вище процесуальних норм права у їх сукупності, слід дійти висновку, що перебіг місячного строку звернення до суду з цим позовом в частині позовних вимог про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання відшкодування (компенсації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні щодо невиплати грошової компенсації за не отримані предмети речового майна у день звільнення позивача, розпочинається з 23.12.2020р. (з наступного дня після отримання відповідної суми на особистий рахунок) та закінчується 22.01.2021р. включно; щодо частини недоплаченої доплати за вислугу років за 2019 рік та неоплаченої частини матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік (до якої не була включена доплата за вислугу років), у день звільнення позивача, перебіг місячного строку звернення до суду розпочинається з 25.02.2021р. (з наступного дня після отримання суми на особистий рахунок) та закінчується 26.03.2021р. включно.

Проте, у вищенаведені строки позивач із позовом до адміністративного суду не звернувся, а звернувся з цим позовом лише 17.01.2023р. згідно відомостей Нової Пошти (а.с.97), тобто, з даним позовом до адміністративного суду позивач звернувся після спливу більш ніж двох років (враховуючи виплату йому коштів, яка відбулася 22.12.2020р.), а відповідно, із наведеного можна дійти висновку, що позивачем було подано даний позов у наведеній частині позовних вимог поза межами місячного строку, встановленого частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, ні у позові, ні у заяві про поновлення строку звернення до суду з даним позовом у наведеній вище частині позовних вимог жодних причин поважності пропуску строку звернення до суду з цим позовом у наведений вище період з 23.12.2020р. по 22.01.2021р. та у період з 25.02.2021р. по 26.03.2021р. не наведено та суду не надано.

З огляду на викладене, аргументи позивача про поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом через оголошення воєнного стану в Україні з 24.02.2022р. не можуть бути визнані судом як поважні причини пропуску цього строку, оскільки у наведені вище періоди (з 23.12.2020р. по 22.01.2021р. та з 25.02.2021р. по 26.03.2021р. воєнного стану в Україні введено не було.

Також і не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку звернення до суду з цим позовом погіршення стану здоров`я позивача через що він змушений був систематично проходити курс лікування, перебуває під наглядом сімейного лікаря та у інших лікарів, оскільки надані докази проходження позивачем амбулаторного лікування стосуються 25.07.2022р. (консультаційний висновок) - (а.с.112), 30.01.2023р. та 03.02.2023р. (виписки із медичної карти амбулаторного хворого) - (а.с.110-111), тобто, не стосуються періоду, у який позивач мав можливість та повинен був подати даний позов до суду (з 23.12.2020р. по 22.01.2021р. та з 25.02.2021р. по 26.03.2021р.).

Щодо доводів позивача про ведення з відповідачем листування з дати звільнення - 27.01.2020р. по 21.12.2021р., отримання від відповідача останньої відповіді у січні 2022р., то суд приходить до висновку, що наведене позивачем листування з відповідачем з приводу спірних сум не вважається досудовою формою врегулювання спору та не свідчить про те, що позивач був позбавлений можливості своєчасно звернутися до суду за захистом порушених, на його думку, прав чи законних інтересів з дня проведення з ним розрахунку.

Також і отримання позивачем відповіді від відповідача у січні 2022р. на його звернення не змінює порядку відліку строку звернення до адміністративного суду з позовом, оскільки відповіді відповідача жодним чином не порушують прав позивача, натомість, порушення права стосується дій та бездіяльності, що відбулися на дату проведення розрахунку позивача при його звільненні.

Окрім того, судом враховується і те, що звернення до відповідача, ініційовані позивачем, та велися з січня 2020р. по грудень 2021р.,тобто, майже протягом двох років після звільнення позивача. Будь-яких об`єктивних перешкод своєчасно звернутися саме у цей період за захистом своїх порушених прав до суду позивач не наводив.

Відповідно до частини 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Верховний Суд неодноразово у своїх судових рішеннях наголошував, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, заява №23436/03).

Окрім того, у рішенні Європейського суду з прав людини «Фогарді проти Сполученого Королівства» про те, що право доступу до суду не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням; вони дозволені тому, що право доступу до суду, в силу своєї природи, потребує регулюванню з боку держави, а також і рішення зазначеного Суду «Устименко проти України», яке набуло статусу остаточного 29.01.2016р., про те, що причини поважності пропуску строку звернення до суду повинні бути обґрунтованими та вмотивованими.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Наведена правова позиція також відображена і у постанові Верховного Суду від 27.02.2023р. у справі №560/8394/21.

У відповідності до вимог ч.4 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

А згідно до пункту 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи наведене та те, що судом було встановлено передчасність визнання поважними причин пропуску звернення до суду з цим позовом у частині позовних вимог (визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення своєчасної виплати грошової компенсації за не отримані предмети речового майна, недоплаченої доплати за вислугу років за 2019 рік та частини недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік (до якої не була включена доплата за вислугу років), у день звільнення позивача, а також і відшкодування середньоденного грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні щодо невиплати зазначених вище сум за період з 27.01.2020р. по 24.02.2021р. в сумі 157 761,54 грн. згідно ст.117 КЗпП України в ухвалі про відкриття провадження у даній справі, відсутність будь-яких інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними саме у періоди з 23.12.2020р. по 22.01.2021р., з 25.02.2021р. по 26.03.2021р., які ні у позові, ні у заяві про поновлення строку звернення до суду позивачем враховані не були, суд приходить до висновку, що даний позов у наведеній частині позовних вимог підлягає залишенню без розгляду виходячи з вимог ч.5 ст.122, ч.4 ст.123, п.8 ч.1 ст.240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.44-47, ч.5 ст.122, ч.4 ст.123, п.8 ч.1 ст.240, ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення своєчасної виплати грошової компенсації за не отримані предмети речового майна, недоплаченої доплати за вислугу років за 2019 рік та недоплаченої частини матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018, (до якої не була включена доплата за вислугу років) у день звільнення позивача, а також і відшкодування середньоденного грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні щодо невиплати зазначених вище сум за період з 27.01.2020р. по 24.02.2021р. в сумі 157 761,54 грн. згідно ст.117 КЗпП України - залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачеві, що згідно ч.3 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України особа, позовна заява якої залишена без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду та набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва