Справа № 440/7989/21
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 р. Справа № 440/7989/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального центру соціального обслуговування (надання послуг) Автозаводського району департаменту соціального захисту населення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 21.10.2022, головуючий суддя І інстанції: Т.С. Канигіна, м. Полтава, повний текст складено 21.10.22 по справі № 440/7989/21

за позовом ОСОБА_1

до Територіального центру соціального обслуговування (надання послуг) Автозаводського району департаменту соціального захисту населення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області , Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області , Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.05.2022 у справі № 440/7989/21 визнано протиправною бездіяльність Територіального центру соціального обслуговування (надання послуг) Автозаводського району департаменту соціального захисту населення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області щодо ненарахування та невиплати заробітної плати ОСОБА_1 з урахуванням підвищення посадового окладу на 25 % у зв`язку із займаними посадами соціального працівника та завідувача ВОБО з 01.12.2015 по 10.12.2020; зобов`язано Територіальний центр соціального обслуговування (надання послуг) Автозаводського району департаменту соціального захисту населення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області нарахувати та виплатити заробітну плату ОСОБА_1 з урахуванням підвищення посадового окладу на 25 % у зв`язку з займаними посадами соціального працівника та завідувача ВОБО з 01.12.2015 по 10.12.2020, з урахування проведених виплат.

25.08.2022 Полтавським окружним адміністративним судом у справі № 440/7989/21 видано виконавчий лист, у якому боржником визначено Територіальний центр соціального обслуговування (надання послуг) Автозаводського району департаменту соціального захисту населення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, а стягувачем - ОСОБА_1 .

07.10.2022 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява Територіального центру соціального обслуговування (надання послуг) Автозаводського району департаменту соціального захисту населення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про відстрочення виконання рішення суду у справі № 440/7989/21.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року у задоволенні заяви Територіального центру соціального обслуговування (надання послуг) Автозаводського району департаменту соціального захисту населення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про відстрочення виконання рішення суду у справі № 440/7989/21 за позовом ОСОБА_1 до Територіального центру соціального обслуговування (надання послуг) Автозаводського району департаменту соціального захисту населення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Територіальний центр соціального обслуговування (надання послуг) Автозаводського району департаменту соціального захисту населення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу і прийняти нове рішення, яким заяву задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.05.2022 у справі № 440/7989/21 виконано розрахунок (нарахування) суми виплати стягувачу згідно з урахуванням проведених виплат за період з 01.12.2015 по 10.12.2020, направлено лист до Департаменту соціального захисту населення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з проханням посприяти у виділенні додаткових коштів. Просить урахувати, що у зв`язку з наявністю непереборних обставин, які об`єктивно роблять неможливим виконання в повному обсязі судового рішення, виплата бюджетних коштів до внесення даних витрат до кошторису видатків установи, які затверджує головний розпорядник коштів, та затвердження видатків рішенням ради про місцевий бюджет на певний календарний рік, не може бути здійснена. Крім цього просить урахувати, що внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України, відповідно до Указів Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 17.08.2022 за № 573/22 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» введено та продовжено воєнний стан на всій території України.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач погодився з висновками суду першої інстанції, наведеними в оскаржуваному судовому рішенні. Зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що твердження відповідача, наведені в апеляційній скарзі, є надуманими та необґрунтованими, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що в обґрунтування заяви Територіальним центром соціального обслуговування (надання послуг) Автозаводського району департаменту соціального захисту населення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області зазначено, що у зв`язку з введенням та продовженням воєнного стану, наявністю непереборних обставин, які об`єктивно роблять неможливим виконання у повному обсязі постанови державного виконавця, та приймаючи до уваги те, що виплата бюджетних коштів до внесення відповідних сум до кошторису видатків установи, які затверджує головний розпорядник коштів та загалом видатків, які затверджуються рішенням ради про місцевий бюджет на певний календарний рік, на цей час постанова не може бути виконана.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що Територіальним центром соціального обслуговування (надання послуг) Автозаводського району департаменту соціального захисту населення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області не надано належних, достовірних та достатніх доказів, що у заявника буде можливість своєчасно сплатити суму заборгованості за рішенням суду в справі № 440/7989/21 у разі відстрочення виконання судового рішення на один рік.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить із такого.

Стаття 124 Конституції України та стаття 14 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) встановлюють, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ст. 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Також суд апеляційної інстанції зауважує, що у Рішенні від 30 червня 2009 року за №16-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013, у рішенні від 26.06.2013, звернув увагу, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 за № 11-рп/2012).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 40 рішення від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції»).

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно з частиною першою статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також ураховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Водночас згідно з частиною п`ятою статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови.

Отже підставою для відстрочення виконання судового рішення можуть бути обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у певний строк. У зв`язку з чим обов`язок доведення наявності цих обставин покладається на зобов`язану сторону (боржника).

Факт наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у певний строк, має підтверджуватись відповідними доказами, як це встановлено положеннями статей 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на те, що конкретний перелік обставин, за наявності яких суд може відстрочити виконання судового рішення, не встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, суд вирішує питання про відстрочення виконання судового рішення, виходячи із конкретних обставин, які впливають на спроможність сторони виконати судове рішення, та балансу між інтересами стягувача та боржника.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06.12.2019 у справі № 2а/0570/6531/2011.

Так, у цій постанові Верховним Судом зазначено, що відстрочення є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається адміністративним судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке. При розгляді заяв щодо відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

При розгляді заяв щодо відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Однак ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.12.2019 року у справі № 2а/0570/6531/2011, від 30.01.2020 у справі № 819/150/17.

Як убачається з матеріалів справи, заявник посилається на те, що виплата бюджетних коштів до внесення даних витрат до кошторису видатків установи, які затверджує головний розпорядник коштів, та затвердження видатків рішенням ради про місцевий бюджет на певний календарний рік, не може бути здійснена.

На підтвердження наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.05.2022 у справі № 440/7989/21, заявником надано до суду копію листа до директора Департаменту соціального захисту населення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 03.10.2022 за № 01-11/489, у якому зазначено, що виконуючи рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.05.2022 у справі № 440/7989/21, Терцентром проведені відповідні нарахування заробітної плати ОСОБА_1 ; загальна сума нарахованих грошових коштів становить 71377,41 грн, у т.ч. КЕКВ 2111 - 58506,07 грн; КЕКВ 2120 - 12871,34 грн. З метою забезпечення повного та своєчасного виконання рішення суду щодо виплати ОСОБА_1 заробітної плати з урахуванням підвищення посадового окладу на 25 %, недопущення кредиторської заборгованості та можливим арештом поточних рахунків Терцентру у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження за даним фактом, боржник просив посприяти у виділенні додаткових коштів по КЕКВ 2111 - 58506,07 грн, КЕКВ 2120 - 12871,34 грн для перерахування.

Проте колегія суддів зазначає, що вказані обставини не можуть підставою для відстрочення виконання судового рішення.

У Рішенні від 27.11.2008 у справі № 1-37/2008 Конституційний Суд України вказав, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

Відповідно до статей 1,3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов`язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства (абз. 2, 3 п.п. 3.3 п. 3 мотивувальної частини Рішення 27.11.2008 року у справі № 1-37/2008).

Отже законодавство, що визначає фінансові зобов`язання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство - похідний від нього характер.

Вказана правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 17.03.2004 року № 7-рп/2004, від 01.12.2004 року № 20-рп/2004, від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо у залежність від видатків бюджету.

Зокрема у рішенні від 09.07.2007 за № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Так, відповідно до рішень ЄСПЛ «Кечко проти України» (заява № 63134/00, п. 23, 26) та «Ромашов проти України» (заява № 67534/01, п. 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Відтак, ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що відсутність коштів не є поважною причиною невиконання судового рішення. Тим більше, у випадку відстрочення виконання судового рішення, боржник перебуватиме у привілейованому становищі, що призведе до порушення принципу рівності.

Щодо посилання Територіального центру соціального обслуговування (надання послуг) Автозаводського району департаменту соціального захисту населення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на те, що внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України, відповідно до Указів Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 14.03.2022 за № 133/2022, від 18.04.2022 за № 259/2022, від 17.05.2022 за № 341/2022, від 12.08.2022 за № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» введено та продовжено воєнний стан на всій території України, то колегія суддів зазначає, що заявник не надає належних пояснень того, яким чином указані обставини ускладнюють виконання рішення та завадять виконати судове рішення до 04.05.2023, як просить заявник.

При цьому слід наголосити, що запроваджений процесуальними нормами механізм відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду - виконання ухваленого судом рішення.

Процесуальне законодавство визначає підстави та порядок відстрочення виконання судового рішення в адміністративній справі з метою створення оптимальних умов для належного та якісного виконання такого.

З огляду на відсутність передбачених критеріїв для визначення поважності таких підстав, прийняття відповідних рішень є дискреційним повноваженням суду, яке останній реалізує за власними переконанням, виходячи з конкретних обставин справи. При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України відстрочення виконання рішення суду є правом, а не обов`язком суду, а відповідне рішення приймається судом на основі закону та власних переконань.

В даному ж випадку вимоги відповідача про відстрочення виконання рішення суду, з урахуванням усього наведеного, більшою мірою свідчать про небажання суб`єкта владних повноважень здійснювати дії, направлені на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, що, в свою чергу, не узгоджується з інститутом відстрочення виконання рішення суду, зокрема не відповідає його меті.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що за відсутності фактичних обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, заява відповідача про відстрочення виконання судового рішення задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовано спірні обставини, правильно застосовано до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального центру соціального обслуговування (надання послуг) Автозаводського району департаменту соціального захисту населення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 21.10.2022 по справі № 440/7989/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк