Справа № 160/4873/21
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2023 року Справа № 160/4873/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Галайди А.В.,
представника відповідача: Коваленка Ю.М.,
представника третьої особи: Стужука О.В.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державне бюро розслідувань, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди, -
31 березня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Територіального управління державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, від 26.02.2021р. №16 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, з 01.03.2021р., у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби;
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, або, у разі ліквідації її на день ухвалення судового рішення, на посаду заступника начальника слідчого відділу територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, з аналогічними функціональними обов`язками;
- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.02.2021р. по день винесення рішення суду;
- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 300 000,00 (триста тисяч) гривень.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що оскаржуваний наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, від 26 лютого 2021 року №16 о/с, яким позивача звільнено з посади заступника начальника першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, з 01 березня 2021 року, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби, видано без наявності на те законних підстав та з порушенням встановленої законом процедури. Так, звільнення позивача з посади оскаржуваним наказом у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури та змін до штатного розпису та необхідністю заміщення даних посад державної служби особами рядового та начальницького складу прямо суперечить підпункту 4 пункту 3 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань», якими встановлено гарантію продовження здійснення повноважень усіма працівниками на посадах в ДБР, з урахуванням внесених змін до цього Закону. Водночас, позивач, як особа, яка працювала в умовах режимних обмежень та мала доступ до інформації зі ступенем секретності цілком таємно та таємно, відповідно до п.7 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 р. № 414, мав переважне право залишатися на роботі у разі вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, тим більше, що позивача наявні на утриманні двоє малолітніх дітей, проте, таке право позивача проігноровано відповідачем. Крім цього, при звільнені позивача відповідачем було порушено строки попередження про звільнення, встановлені ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу» (не пізніше ніж за 30 календарних днів), а підписання оскаржуваного наказу здійснено т.в.о. директора ТУ ДБР у м. Мелітополі Лісойваном Я.М., який станом на день звільнення позивача не був суб`єктом призначення та керівником державної служби в цьому правоохоронному органі у розумінні приписів ст.87 Закону України «Про державну службу», до повноважень якого б відносилося звільнення державних службовців, тому підписання ним оскаржуваного наказу про звільнення позивача з посади державної служби є протиправним. При цьому позивачеві, в порушення норм трудового законодавства, не пропонувалося відповідачем обійняти посаду одного з двох заступників начальників слідчих відділів Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Мелітополі (до змін у штатний розпис слідчих відділів було три), або іншу рівнозначну посаду в Територіальному управлінні ДБР, розташованому у місті Мелітополі. Також позивач зазначав, що, на його думку, у даному випадку скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису фактично не відбулось. Фактично відбулася лише зміна назви посади, яку обіймав позивач, що не призвело до змін структури та завдань Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Мелітополі, а також не призвело до скорочення цієї посади, а саме: Перший слідчий відділ (відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, перейменована на Другий слідчий відділ (з дислокацією у м. Запоріжжі) та Третій слідчий відділ (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі. Кількість відділів у Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, не було зменшено, розміри посадових окладів заступників начальників слідчих відділів також залишилися незміненими. Зміна категорії посади не призвела до скорочення посад слідчих слідчих відділів ТУ ДБР у м. Мелітополі при відсутності змін в посадових обов`язках, розміру посадового окладу, відсутності зміни правого статусу ТУ ДБР у м. Мелітополі у 2020-2021 роках. Безпосередня діяльність позивача як до 27.12.2019р. (набуття чинності змінами до закону України «Про Державне бюро розслідувань»), так і після (до моменту звільнення) полягала у виконанні тих же службових обов`язків, основним із яких було здійснення досудового розслідування кримінальних проваджень. При цьому, статус слідчого, визначений Кримінально-процесуальним кодексом України, та його повноваження, є незмінними. За обсягом та переліком функціональних завдань та обов`язків, повноважень і відповідальністю посади заступника начальника першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі, та заступників начальника другого та третього слідчого відділу Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі, є аналогічними та рівнозначними посадами. Таким чином, в організаційній структурі Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, займана позивачем посада залишилась, але дещо змінилась її назва. При цьому, доказів зміни правового статусу, обсягу завдань і основних функцій заступника начальника слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, не існує. Стосовно зміни категорії посади без фактичного скорочення такої посади (кількість слідчих слідчих відділів не скорочено, а збільшено), та, як наслідок, наступне звільнення працівників, Закон України «Про державну службу» не передбачає, тому прирівняння відповідачем понять «скорочення посади» та «зміна категорії посади» законом не передбачено. Відповідачем не надано доказів, які б підтверджували кількісні зміни чисельності або штату та факт пропозиції позивачу інших посад у реорганізованому органі з урахуванням того, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03.12.2019р. №305-ІХ передбачено збільшення штатної чисельності працівників Державного бюро розслідувань з 1500 до 1600 осіб. Натомість позивачем подавалася заява, в якій було висловлено згоду на переведення на іншу рівнозначну посаду чи нижчу посаду у Територіальному управління Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Мелітополі, або у системі органів ДБР у цілому, однак, отримав категоричну відмову. Крім цього, в оскаржуваному наказі зазначено, що його прийнято на підставі п. 1 ч. 1, 4 ст.87 Закону України «Про державну службу», але з дещо відмінним формулюванням ніж закріплений в пункті 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», а саме зазначено: «припинити державну службу та звільнити ... у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби», отже, оскаржуваний наказ прийнято на підставі невизначеній статтею 87 Закону України «Про державну службу». У зв`язку з наведеним, оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач - поновленню на посаді зі стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 року (суддя Букіна Л.Є.) відкрито провадження у справі №160/4873/21 за вищевказаною позовною заявою ОСОБА_1 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.05.2021 року (суддя Букіна Л.Є.) вирішено подальший розгляд адміністративної справи №160/4873/21 здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2021 року задоволено заяву про самовідвід головуючого судді Букіної Л.Є. у справі №160/4873/21, справу передано для здійснення повторного розподілу між суддями у порядку, встановленому ч.1 ст. 31 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2021 року, у зв`язку з задоволенням заяви про самовідвід судді Букіної Л.Є. в адміністративній справі № 160/4873/21, та на виконання розпорядження №364 д від 08.07.2021 року адміністративну справу передано на розгляд судді Юркову Е.О.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 року (суддя Юрков Е.О.) задоволено заяву про самовідвід судді Юркова Едуарда Олеговича у справі №160/4873/21 та справу передано для здійснення повторного розподілу між суддями у порядку, встановленому ч.1 ст. 31 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розпорядженням керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ від 13.07.2021р. №401д у зв`язку із винесенням Дніпропетровським окружним адміністративним судом ухвали від 12.07.2021р. про самовідвід судді Юркова Е.О., відповідно до підпункту 2.3.49, підпункту 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №160/4873/21 за допомогою автоматизованої системи документообігу.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2021 року адміністративну справу №160/4873/21 розподілено судді Туровій О.М.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 року (суддя Турова О.М.) прийнято до свого провадження адміністративну справу №160/4873/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, а також призначено цю справу до розгляду за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 18 серпня 2021 року о 13:30 год.
10.08.2021 року до суду надійшло клопотання представника Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EasyCon» в адміністративній справі №160/4873/21.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.08.2021 року клопотання представника Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в адміністративній справі №160/4873/21 задоволено та призначено проведення розгляду справи №160/4873/21 в режимі відеоконференції, надавши представнику відповідача можливість участі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EazyCon» (посилання на офіційному веб-порталі судової влади України vkz.court.gov.ua).
13.08.2021 року до суду надійшов відзив Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що у зв`язку із набранням чинності Законом України від 03.12.2019р. року №305-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань», яким змінено правовий статус ДБР з центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган, розпочато ряд комплексних заходів щодо реформування існуючої системи, з метою удосконалення правових основ організації та діяльності ДБР, як структурно-організаційного, процедурного, так і кадрового характеру, через що на підставі положень статті 12, 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», наказом Державного бюро розслідувань від 20 жовтня 2020 року №202 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису ТУ ДБР у м. Мелітополі», наказом Державного бюро розслідувань від 30 грудня 2020 року №303 ДСК «Про затвердження змін до наказів Державного бюро розслідувань» внесено зміни до штатного розпису ТУ ДБР у м. Мелітополі, які вводились в дію з 01 березня 2020 року, та відповідно до яких посади державної служби у Першому слідчому відділі (відділі з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, виведені зі штатного розпису. Водночас, введено нові посади (іншої категорії) старшого та середнього начальницького складу, такі як старший слідчий в особливо важливих справах (підполковник ДБР), старший слідчий (майор ДБР) та слідчий (капітан ДБР). Враховуючи наведене, наказом ТУ ДБР у м. Мелітополі «Про внесення змін до наказу ТУ ДБР у м. Мелітополі від 22.10.2020 №135 о/с «Про попередження працівників» від 26.01.2021 №4 відділу кадрової роботи та державної служби ТУ ДБР у м. Мелітополі доручено персонально попередити працівників ТУ ДБР у м. Мелітополі, посади яких з 01.03.2021р. скорочуються, про наступне вивільнення. При цьому відповідачем дотримано процедуру вивільнення працівника позивача - з посади державної служби, зокрема, 26 січня 2021 року складено попередження №17-09/415/9-23/2021 про наступне вивільнення ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням посади державної служби, на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», із яким позивач ознайомився 28 січня 2021 року. В подальшому, на підставі наказів ДБР від 20 жовтня 2020 року №202 ДСК та від 30 грудня 2020 року №303 ДСК, наказів ТУ ДБР у м. Мелітополі від 22.10.2020 №135 о/с та від 26.01.2021 №4, які позивачем оскаржені не були, а також персонального попередження про наступне вивільнення від 26.01.2021 №17-09/415/9-23/2021, ТУ ДБР у м. Мелітополі правомірно видано наказі від 26.02.2021 №16 ос, яким припинено державну службу ОСОБА_1 та звільнено його з посади державної служби. При цьому оскаржуваний наказ підписано т.в.о. директора ТУ ДБР у м. Мелітополі Лісойваном Я. у межах наданих статтею 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» повноважень директора ТУ ДБР у м. Мелітополі, на підставі статті 87 Закону України «Про державну службу». Доводи позивача про нібито відсутність у директора ТУ ДБР у м. Полтаві повноважень керівника державної служби та, відповідно, повноважень на звільнення державних службовців, не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до приписів ст.ст.13,14 Закону України «Про державне бюро розслідувань», який є спеціальним щодо спірних правовідносин, передбачено наявність у директорів територіальних управлінь ДБР повноважень щодо призначення та звільнення працівників, до яких належать, як державні службовці, та і особи рядового і начальницького складу, крім тих, яких призначає директор ДБР. Також відповідач зауважував, що попередження позивача про наступне вивільнення здійснено у встановлені законом строки, зважаючи на те, що з таким попередженням ОСОБА_1 ознайомлений 28.01.2021р., відтак, 30 календарний день з моменту попередження припадає на суботу 27.02.2021р., у зв`язку із чим останнім робочим днем позивача є перший робочий день понеділок 01.03.2021р., з якого його і було звільнено відповідно до оскаржуваного наказу. Відповідачем також зазначалося, що в рамках цього спору спірні правовідносини врегульовані виключно Законом України «Про Державну службу», з аналізу положень якого слідує, що при звільненні державного службовця на підставі пункту 1 чи пункту 1-1 статті 87 Закону України «Про Державну службу», у суб`єкта призначення відсутній обов`язок переводити особу, посада якої скорочується на іншу рівнозначну або нижчу посаду, крім того не враховується і переважне право залишення на роботі, в т.ч., передбачене Кабінетом Міністрів України у постанові від 15 червня 1994 року №414 (для осіб, що мають доступ до державної таємниці), оскільки положення статей 40, 42, 49-2 Кодексу законів про працю України до спірних правовідносин не застосується. Оскаржуваним наказом позивача звільнено з посади на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури та змін до штатного розпису, при цьому скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» не містить будь-яких додаткових умов припинення державної служби та є самостійною і достатньою підставою для її припинення. При цьому посади державної служби та посади рядового і начальницького складу є посадами різних категорій посад з власним правовим статусом, який врегульований для державних службовців Законами України «Про державну службу» та «Про Державне бюро розслідувань», а для осіб рядового і начальницького складу власне контрактом, який заключає особа при вступі на службу, Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР, Законом України «Про Державне бюро розслідувань» та КЗпП України. Окрім цього, такі посади мають різні кваліфікаційні вимоги, до таких посад застосовуються різні умови проходження конкурсу (зокрема, конкурс для посад рядового та начальницького складу передбачає проходження військово-лікарської комісії, тестів на фізичну підготовку тощо). Беручи до уваги наведене та положення Закону України «Про Державне бюро розслідувань», переведення працівників ДБР між посадами різних категорій, зокрема, з посад державної служби на посади рядового і начальницького складу або навпаки, неможливий, такий порядок чинним законодавством не передбачений. З огляду на викладене, спірний наказ винесено правомірно, у відповідності та з дотриманням вимог чинного законодавства, порушень трудового законодавства, про які зазначає позивач, не було. Таким чином, Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, діяло у спосіб та у порядок, визначеному чинним законодавством, а отже позовні вимоги є не обґрунтованими, підстави для їх задоволення відсутні.
Відповідно до довідки помічника судді Бухтіярової М.М. від 18.08.2021 року №577 справа №160/4873/21 знята з розгляду 18.08.2021 року у зв`язку із перебуванням судді Турової О.М. з 16.08.2021 року по 03.09.2021 року, включно, у щорічній відпустці.
Наступне підготовче судове засідання призначено на 15.09.2021 року на 13:00 год.
25.08.2021 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останнім висловлено позицію, аналогічну викладеній у позовній заяві.
07.09.2021 року до суду від Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідачем висловлено позицію, аналогічну викладеній у відзиві на позовну заяву, а також додатково зазначено, що посилання позивача на підпункт 4 пункту 3 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03 грудня 2019 року №305-ІХ є безпідставними, бо з аналізу положень вказаного Закону слідує, що слідчі та оперуповноважені після набрання чинності Законом України від 03 грудня 2020 року №305-ІХ не продовжують здійснювати свої повноваження, навіть у разі визначення цих посад посадами рядового та начальницького складу, а лише продовжують здійснювати свої повноваження до їх звільнення або припинення повноважень на посаді, у тому числі у разі визначення цих посад посадами рядового та начальницького складу. Тобто, законодавець на надав по-життєвого права позивачу займати таку посаду. Таким чином, позивач безпідставно робить висновок про встановлення приписами підпункту 4 пункту 3 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» імперативного обов`язку у разі визначення посад слідчих державних службовців посадами рядового і начальницького складу автоматично переводити їх на такі посади, як і те, що слідчі не можуть бути звільнені саме з цих посад (зміни категорії посади), бо такий висновок є наслідком помилкового тлумачення позивачем цієї норми. Також відповідачем наголошено на ненадання позивачем доказів та розрахунку заявленої до відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до довідки секретаря судового засідання Молоданова М.Ю. від 15.09.2021 року №614 справа №160/4873/21 знята з розгляду 15.09.2021 року у зв`язку із прийняттям участі суддею Туровою О.М. у підготовці суддів окружних адміністративних судів в режимі онлайн для підтримання кваліфікації у період з 13.09.2021 року по 17.09.2021 року, включно.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 року продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі №160/4873/21 до 06.10.2021 року та призначено наступне підготовче судове засідання з розгляду справи на 06 жовтня 2021 року о 13:00 год.
04.10.2021 року та в подальшому 11.10.2021р. до суду надійшли клопотання Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, про відкладення судового засідання, призначеного на 06.10.2021 року.
05.10.2021 року до суду надійшло клопотання позивача про перенесення судового засідання.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.10.2021 року клопотання позивача про перенесення судового засідання та клопотання відповідача про відкладення судового засідання у справі №160/4873/21 було задоволено частково та зупинено провадження в адміністративній справі №160/4873/21 до одужання позивача, а також зобов`язано ОСОБА_1 надати Дніпропетровському окружному адміністративному суду докази усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 року клопотання позивача про поновлення провадження в адміністративній справі №160/4873/21 задоволено, поновлено провадження в адміністративній справі №160/4873/21 та продовжено розгляд цієї справи за правилами загального позовного провадження із призначенням наступного підготовчого судового засідання на 17 листопада 2021 року об 11:00год.
Також вказаною ухвалою суду задоволено клопотання Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, про залучення Державного бюро розслідувань в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача до участі в адміністративній справі №160/4873/21 та залучено Державне бюро розслідувань до участі у справі №160/4873/21 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, а також зобов`язано ОСОБА_1 невідкладно направити копію позовної заяви та всіх доданих до неї документів третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача та надати до суду докази такого надіслання; встановлено третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, строк, п`ять днів (включно), для подання письмових пояснень з моменту отримання ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються письмові пояснення та документів, що підтверджують надіслання (надання) пояснень і доданих на нього доказів позивачу та відповідачу.
15.11.2021 року до суду надійшло клопотання Державного бюро розслідувань про відкладення розгляду справи, призначеного на 17.11.2021р.
16.11.2021 року до суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, призначеного на 17.11.2021р.
17.11.2021 року до суду надійшло клопотання позивача про долучення до матеріалів справи доказів надіслання копії позовної заяви та всіх доданих до неї документів третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, а саме відповідної поштової квитанції, з якої слідує, що вищевказані документи направлені на адресу ДБР лише 15.11.2021р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.11.2021 року клопотання Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, та Державного бюро розслідувань про відкладення підготовчого судового засідання у справі №160/4873/21 задоволено частково; продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі №160/4873/21 до 24.11.2021 року; у задоволенні іншої частини клопотань відповідача та третьої особи відмовлено. Наступне підготовче судове засідання з розгляду справи призначено на 24 листопада 2021 року о 14:00 год.
19.11.2021 року до суду надійшло клопотання Державного бюро розслідувань про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EasyCon» в адміністративній справі №160/4873/21.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 року клопотання представника Державного бюро розслідувань про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в адміністративній справі №160/4873/2 задоволено та призначено розгляд цієї справи провести в режимі відеоконференції, надавши представнику Державного бюро розслідувань можливість участі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EazyCon» (посилання на офіційному веб-порталі судової влади України vkz.court.gov.ua).
24.11.2021р. на електронну пошту суду, з наступним наданням цієї ж дати через канцелярію суду, від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому ОСОБА_1 просив суд: 1) витребувати у Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, додаткові докази у справі, а саме: завірені належним чином копії журналу №17-01-01-13 за 2020/2021 роки, в якому було зареєстровано заяву від 18.02.2021р. №43/17-01-01-13/2021 та запит від 22.02.2021р. №55/17-01-01-13/2021; копію відеозапису, на якому зафіксовано процедуру звільнення ОСОБА_1 , на якій зафіксовано факт наявності вказаних документів на розгляді у ОСОБА_2 ; завірені належним чином копії відповідей на заяву від 18.02.2021р. №43/17-01-01-13/2021 та на запит від 22.02.2021р. №55/17-01-01-13/2021; довідку про доходи та розмір середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 , яка б відповідача вимогам Постанови КМУ №100 від 08.02.1995р. 2) витребувати у Державного бюро розслідувань додаткові докази у справі, а саме: - завірені належним чином копії наказу Державного бюро розслідувань від 25.01.2021р. №43дск «Про затвердження та введення в дію штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, на 2021 рік» із усіма додатками та подання директора ТУ ДБР у м. Мелітополі із додатками, на підставі якого прийнято цей наказ; документи, а саме: подання (листи) директора ТУ ДБР у м. Мелітополі, на підставі яких було прийнято накази ДБР від 31.01.2020р. №11дск «Про затвердження змін штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі», від 14.07.2020р. №92дск «Про затвердження змін штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі», від 20.10.2020р. №202дск «Про затвердження змін штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі», від 30.12.2020р. №303дск «Про затвердження змін штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів у справі №160/4873/21 задоволено частково, витребувано у Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, додаткові докази у справі, а саме: довідку про розмір середньомісячної та середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 ; а також витребувано у Державного бюро розслідувань додаткові докази у справі, а саме: завірені належним чином копії наказу Державного бюро розслідувань від 25.01.2021р. №43дск «Про затвердження та введення в дію штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, на 2021 рік» та всіх додатків до цього наказу; у задоволенні іншої частини клопотання позивача про витребування доказів - відмовлено.
Також цією ухвалою суду від 24.11.2021р. задоволено клопотання представника Державного бюро розслідувань про надання додаткового часу для підготовки пояснень третьої особи та продовжено Державному бюро розслідувань строк на подання пояснень третьої особи на позовну заяву до 01.12.2021р, а також продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі №160/4873/21 до 07 грудня 2021 року. Наступне підготовче судове засідання призначено на 07 грудня 2021 року о 14:30 год.
29.11.2021 року до суду надійшла заява позивача з доказами направлення позовної заяви та додатків до неї третій особі яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.
02.12.2021 року до суду надійшли пояснення Державного бюро розслідувань щодо позовної заяви, в яких третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача висловлено позицію, аналогічну викладеній відповідачем у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив.
06.12.2021 року до суду від відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи витребуваної довідки про розмір середньомісячної та середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.12.2021р. клопотання ОСОБА_1 про продовження строку підготовчого провадження у справі №160/4873/21 задоволено та продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі №160/4873/21 до 14 грудня 2021 року, а також призначено наступне підготовче судове засідання на 14 грудня 2021 року о 15:00 год.
08.12.2021 року до суду від представника Державного бюро розслідувань надійшли докази, витребувані ухвалою суду від 24 листопада 2021 року.
Також 08.12.2021р. та 14.12.2021р. до суду надійшли клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу №160/4873/21 до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 12 січня 2022 року о 14:00 год.
11.01.2022 року до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
12.01.2022 року до суду від позивача надійшло клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку із тим, що з 11.01.2022року він знаходиться на лікуванні у КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги Дніпровської міської ради» з діагнозом «Гострий апендицит. 11.01.2022р. Апендектомія», при цьому, позивач просить суд не розглядати справи без його участі. До заявленого клопотання позивачем долучено довідку №07 від 12.01.2022р. КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги Дніпровської міської ради» на підтвердження вищезазначених обставин.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2022р. клопотання позивача про перенесення судового засідання у справі №160/4873/21 задоволено частково, зупинено провадження в адміністративній справі №160/4873/21 до одужання позивача, а також зобов`язано ОСОБА_1 надати Дніпропетровському окружному адміністративному суду докази усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі.
13.02.2023 року до суду від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі після усунення обставин, що викликали його зупинення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2023р. клопотання позивача та Державного бюро розслідувань про поновлення провадження в адміністративній справі №160/4873/21 задоволено, поновлено провадження в адміністративній справі №160/4873/21 та продовжено її розгляд за правилами загального позовного провадження, а також призначено наступне судове засідання у справі на 15.03.2023 року об 11:00год.
01.03.2023р. до суду надійшло клопотання третьої особи про ознайомлення з матеріалами справи.
13.03.2023р. до суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.
У судових засіданнях позивач підтримав пред`явлений ним позов та, посилаючись на викладені в ньому та у відповіді на відзив доводи, просив повністю задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача у судових засіданнях пред`явлений позов не визнав та заперечував проти його задоволення у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, у запереченнях на відповідь на відзив та у додаткових поясненнях.
Представник третьої особи у судових засіданнях також заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у письмових поясненнях на позов та у додаткових поясненнях.
Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 24.10.2018р. по 01.03.2021р. працював на посадах державної служби в Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, що підтверджується записами його трудової книжки серії НОМЕР_1 , копія якої міститься в матеріалах справи.
Так, наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, від 23 жовтня 2018 року №13 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, з 24 жовтня 2018 року, як обраного за конкурсом з випробувальним строком 6 місяців.
Вказаний наказ прийнято на підставі рекомендацій конкурсної комісії №2 з проведення відкритого конкурсу для призначення на посади у Державному бюро розслідувань (протокол №38 засідання конкурсної комісії №2 від 17.08.2018 року).
24 жовтня 2018 року ОСОБА_1 відповідно до статті 36 Закону України «Про державну службу» складено Присягу державного службовця, що підтверджується записами з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 .
Наказом територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, від 28 листопада 2018 року №25 о/с ОСОБА_1 переведено на посаду заступника начальника першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, за його згодою, з випробувальним строком 1 місяць.
Наказом Державного бюро розслідувань №251-ос від 28 грудня 2018 року позивачеві присвоєно 5 (п`ятий) ранг державного службовця.
Із вказаним попередженням позивача ознайомлено 18 листопада 2020 року, що підтверджується його розпискою на цьому попередженні.
27 січня 2021 року позивачем директору ТУ ДБР у м. Мелітополі подано заяву (№12/17-01-01-13/2020 від 27.01.2021р.) про призначення йому військово-лікарської комісії для з`ясування питання про придатність за станом здоров`я проходити службу в органах ДБР, про переведення на посаду заступника начальника другого слідчого відділу (із дислокацією у м. Запоріжжі) чи заступника начальника третього слідчого відділу (із дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, які належать до посад начальницького складу, після набрання чинності Додатком №6 до Наказу ДБР №202 дск від 20.10.2020р., у відповідь на яку листом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, №В-165/17-09-21 від 02.02.2021р. було відмолено у повному обсязі, з посиланням на те, що позивач обіймає посаду державної служби, а просить здійснити його переведення на посаду рядового і начальницького складу ДБР, що є неприпустимим в силу приписів чинного законодавства.
28 січня 2021 року позивачеві вручено попередження за вих.№17-09/415/9-23/2021 від 26 січня 2021 року, в якому зазначено, що відповідно до наказу ДБР від 15 жовтня 2020 року №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань», затвердження змін до штатного розпису ТУ ДБР у м. Мелітополі, відповідно до наказу Державного бюро розслідувань від 20 жовтня 2020 року №202дск «Про затвердження змін штатного розпису ТУ ДБР у м. Мелітополі» та відповідно до наказу ДБР від 15 жовтня 2020 року №583 «Про внесення змін до Переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами», керуючись наказом Державного бюро розслідувань від 30 грудня 2020 року №303 дск «Про затвердження змін до наказів Державного бюро розслідувань» та наказом Державного бюро розслідувань від 25 січня 2021 року №43 дск «Про затвердження та введення в дію штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі на 2021 рік», попереджено про наступне скорочення посади заступника начальника першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, з 01 березня 2021 року та про звільнення на підставі пункту 1 частини першої, четвертої статті 87 Закону України «Про державну службу».
Із вказаним попередженням позивача ознайомлено 28 січня 2021 року, що підтверджується його розпискою на цьому попередженні.
Наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, від 26 лютого 2021 року №16 о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідно до п.1 ч.1, ч.4 ст.87, ст.89 Закону України «Про державну службу», керуючись п.2, п.5 ч.3 ст.13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», позивача звільнено з посади заступника начальника першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, з 01 березня 2021 року, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби.
Підставою видання вказаного наказу визначено: наказ Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 року №202 дск, наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, від 22.10.2020 року №135 о/с, наказ Державного бюро розслідувань від 30.12.2020 року №303 дск, наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, від 26.01.2021р. №4 о/с, персональне попередження про наступне вивільнення від 26 січня 2021 року вих.№17-09/415/9-23/2021.
Незгода позивача з вищевказаним наказом про його звільнення стала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд враховує таке.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
12 листопада 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон №794-VIII «Про Державне бюро розслідувань» (далі - Закон №794-VIII), який набрав чинності з 01 березня 2016 року.
На час прийняття позивача на державну службу до ДБР Закон України від 12 листопада 2015 року №794-VIII «Про Державне бюро розслідувань» (далі Закон №794-VIII) діяв у редакції Закону України від 03 липня 2018 року №2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (далі Закон №2475-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону №794-VIII (у редакції Закону №2475-VIII) ДБР є центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.
Отже, нормами Закону №794-VIII (в тому числі і у редакції Закону №2475-VIII) ДБР визначався як орган виконавчої влади із спеціальним статусом, структурно незалежний від існуючих правоохоронних органів.
На виконання пункту 1 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №794-VIII Кабінет Міністрів України 29 лютого 2016 року прийняв постанову №127 «Про утворення Державного бюро розслідувань».
Частиною першою статті 14 Закону №794-VІІІ (у редакції Закону №2475-VIII) визначено, що до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці, працівники, які уклали трудовий договір із Державним бюро розслідувань.
Згідно з частиною п`ятою зазначеної статті, трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців Державного бюро розслідувань поширюється дія Закону України «Про державну службу». Посади державних службовців Державного бюро розслідувань відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.
Водночас 03 грудня 2019 року Верховна Рада України, з метою удосконалення правових основ організації та діяльності ДБР, прийняла Закон №305-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» (далі - Закон №305-IX), який набрав чинності 27 грудня 2019 року.
У зв`язку із внесеними Законом №305-IX змінами до Закону №794-VІІІ, зокрема, частина п`ята статті 14 Закону №794-VІІІ зазнала змін, відповідно до яких трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців ДБР поширюється дія Закону України «Про державну службу». Посади державних службовців ДБР відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.
Крім того, у зв`язку із набранням чинності Законом №305-ІХ правовий статус ДБР змінився із центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган.
Зокрема, статтею 1 Закону №794-VІІІ (у редакції Закону №305-ІХ) визначено, що ДБР є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 указаного Закону, систему ДБР складають центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі ДБР діють слідчі, оперативні підрозділи, підрозділи внутрішнього контролю та інші підрозділи. Організаційна структура ДБР визначається Президентом України.
Отже, з 27 грудня 2019 року змінився не лише правовий статус ДБР, але й порядок визначення організаційної структури ДБР (до внесення вищевказаних змін організаційна структура ДБР затверджувалася Директором ДБР за погодженням із Кабінетом Міністрів України).
Указані зміни були запроваджені законодавцем з метою удосконалення правових основ організації та діяльності ДБР шляхом реформування вказаного органу задля цілей удосконалення законодавчого регулювання питань, пов`язаних із діяльністю територіальних управлінь ДБР, проходженням служби особами рядового та начальницького складу ДБР, конкурсними відборами та переведенням працівників ДБР тощо.
На виконання вимог статті 9 Закону №794-VIII (у редакції Закону №305-ІХ) Указом Президента України від 05 лютого 2020 року № 41/2020 затверджено нову організаційну структуру ДБР, що, у свою чергу, зумовило необхідність прийняття змін до штатного розпису як центрального апарату ДБР, так і його територіальних органів.
Крім цього, Законом №305-ІХ доповнено Закон №794-VIII статтею 14-3, якою врегульовано порядок переведення працівників ДБР, за змістом якої:
державні службовці можуть бути переведені у системі ДБР за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади, у порядку, визначеному Законом України Про державну службу (частина перша статті 14-3);
особи рядового і начальницького складу можуть бути переведені у системі ДБР, у тому числі з територіального управління до центрального апарату ДБР, за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади (частина друга статті 14-3);
переведення осіб рядового і начальницького складу може здійснюватися за їхньою ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи ДБР, які порушили питання про переведення (частина третя статті 14-3).
З конструкції наведеної норми слідує, що законодавець при регулюванні трудових відносин при проходженні та припиненні державної служби згідно із Законом №889-VIII та державної служби особливого характеру згідно з Законом №794-VIII, встановив відмінності у правовому статусі осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій службовців (державних службовців та осіб рядового і начальницького складу), та введено особливості щодо проходження служби та реалізації повноважень службовців ДБР.
При цьому указаною нормою не передбачено механізму переведення особи, що займає посаду державної служби, на посаду, яка підлягає заміщенню рядовим та начальницьким складом.
Варто зауважити, що відповідно до вимог частини третьої статті 14 Закону №794-VІІІ на службу до Державного бюро розслідувань приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку (за контрактом). Прийняття громадян України на службу до Державного бюро розслідувань без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною першою статті 10 Закону №794-VIII (у редакції Закону №305-ІХ) передбачено, що керівництво діяльністю Державного бюро розслідувань здійснює його Директор, який має першого заступника та двох заступників. У разі відсутності Директора Державного бюро розслідувань його повноваження здійснює перший заступник Директора Державного бюро розслідувань, а в разі його відсутності - один із заступників Директора Державного бюро розслідувань згідно із розподілом обов`язків.
Згідно з пунктами 4, 5 частини першої статті 12 Закону №794-VІІІ (у редакції Закону №305-ІХ) директор ДБР: затверджує структуру та штатну чисельність територіальних органів ДБР; визначає відповідно до законодавства в межах граничної чисельності переліки посад у територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами.
Частиною другою статті 20 Закону №794-VІІІ (у редакції Закону №305-ІХ) визначено, що на осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюються умови грошового забезпечення, передбачені для працівників Національної поліції, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Умови оплати праці працівників Державного бюро розслідувань, які є державними службовцями, визначаються законодавством про державну службу з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
Відповідно до підпункту 4 пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 03 грудня 2019 року №305-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» (далі - Закон №305-IX) працівники Державного бюро розслідувань, які перемогли у конкурсах для призначення на посади слідчих, оперуповноважених, продовжують здійснювати свої повноваження до їх звільнення з посади або припинення повноважень на посаді відповідно до Закону України «Про Державне бюро розслідувань» з урахуванням внесених цим Законом змін, у тому числі у разі визначення цих посад посадами рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби визначає Закон України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу».
Відповідно до частини другої статті 1 Закону №889-VIII державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Згідно з частиною 1 статті 3 Закону №889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Відповідно до частин 1-3 статті 5 Закону №889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Статтею 57 Закону №889-VIII передбачено, що державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.
За приписами частини 1 статті 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).
Пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII визначено, що однією з підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
02 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 12 грудня 2019 року №378-IX «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України», яким, зокрема, змінено порядок скорочення посад державної служби.
Зокрема, статтю 40 КЗпП України доповнено частиною п`ятою, яка визначає, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 421, частин першої, другої і третьої статті 422, статті 74, частини третьої статті 121 КЗпП України, встановлюються законом, що регулює їхній статус (тобто для державних службовців - Законом України «Про державну службу»).
Крім цього, статтю 49-2 КЗпП України доповнено частиною 6, відповідно до якої вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:
- про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;
- у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу (звільнення, в тому числі, внаслідок скорочення чисельності або штату працівників допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу) та положення частини другої цієї статті (частина 2 статті 49-2 КЗпП України - при вивільнені працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишенні на роботі) не застосовуються;
- не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.
13 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14.01.2020 року №440-ІХ (далі Закон №440-IX), яким внесені зміни до Закону №889-VIII.
Відповідно до частини 3 статті 87 Закону №889-VIII (в редакції Закону №440-IX від 14.01.2020 року, чинній на момент попередження позивача про наступне вивільнення) суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
При цьому, вжите у частині третій статті 87 Закону № 889-VIII слово «може» означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.
Отже, після внесення Законом №440-IX змін до Закону №889-VIII положення статті 49-2 КЗпП України в частині обов`язку власника або уповноваженого ним органу запропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації на державних службовців не поширюються.
Національне агентство України з питань державної служби відповідно до пункту 3 частини третьої статті 13 Закону України «Про державну службу» надало «Роз`яснення щодо процедури вивільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 Закону України «Про державну службу»)» від 20.02.2020р. №86 р/з, згідно з якими при звільненні державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, відповідно до пункту 1 чи пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону, положення статті 49-2 Кодексу законів про працю України не застосовуються.
Суд зазначає, що трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Конституційний Суд України в Рішенні від 07 травня 2002 року у справі №8-рп/202 зазначив, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначено основні трудові права працівників.
Положеннями частини 3 статті 5 Закону №889-VIII визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців в частині відносин, не врегульованих цим законом.
Оскільки положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Закону №889-VIII на час існування спірних правовідносин було врегульовано процедуру звільнення державного службовця у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників, то в даному випадку саме норми спеціального законодавства підлягають застосуванню.
Предметом спору у цій справі є правовідносини щодо звільнення державного службовця, який займав посаду заступника начальника слідчого відділу в органах ДБР, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII (у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису, з припиненням державної служби).
Як встановлено судом, позивач проходив державну службу на посаді заступника начальника Першого слідчого відділу (відділу із розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі, і перед звільненням обіймав посаду державної служби і був державним службовцем та склав присягу державного службовця, а оскаржуваним наказом позивача звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури та змін до штатного розпису, з припиненнями державної служби відповідно до пункту 1 частини 1, частини 4 статті 87 Закону України «Про державну службу».
Вирішуючи спір, який пов`язаний зі звільненням на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII, суд зобов`язаний з`ясувати, чи дійсно у відповідача мало місце скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису з припиненням державної служби.
Як зазначалося вище, 27 грудня 2019 року відбулась зміна правового статусу Державного бюро розслідувань з центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган.
Відповідно до абзацу другого частини першої статті 9 Закону №794-VIII (в редакції зі змінами, внесеними Законом №305-ІХ) організаційна структура Державного бюро розслідувань визначається Президентом України.
На виконання зазначених положень закону Указом Президента України від 05.02.2020 року №41/2020 затверджено нову організаційну структуру Державного бюро розслідувань.
З метою усунення проблемних аспектів правового, структурно-організаційного та кадрового характеру, для забезпечення ефективності та належного виконання покладених на ДБР завдань як державного правоохоронного органу, в органах досудового розслідування розпочато поетапне заміщення посад державної служби посадами рядового і начальницького складу.
Наказом ДБР від 08.07.2020 року №323 (зі змінами згідно наказу №583 від 15.10.2020 року) затверджено Перелік посад у територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами.
Зазначеним переліком передбачено, що посади директора та заступників директора територіальних управлінь, які належали до посад державної служби, заміщуються посадами рядового та начальницького складу із присвоєнням граничних спеціальних звань за цими посадами.
В подальшому, наказом ДБР від 15.10.2020р. №583 внесено зміни до наказу ДБР від 08.07.2020р. №323 та доповнено Перелік посад у територіальних управліннях, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, зокрема, посадами:
- начальник відділу (слідчого, оперативного) - підполковник ДБР;
- заступник начальника відділу (слідчого, оперативного) - підполковник ДБР;
- старший слідчий слідчого відділу - майор ДБР;
- слідчий слідчого відділу - капітан ДБР.
Наказом ДБР від 15 жовтня 2020 року №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань» було затверджено структуру територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі.
Наказом ДБР від 20 жовтня 2020 року №202дск «Про затвердження змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Мелітополі» затверджено зміни до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, на 2020 рік, які вводилися в дію з 01 лютого 2021 року в частині змін згідно з додатком №6.
Наказом ТУ ДБР у м. Мелітополі від 22 жовтня 2020 року №135-ос «Про попередження працівників» наказано сектору кадрової роботи та державної служби ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі, персонально попередити працівників ТУ ДБР у м. Мелітополі, посади яких скорочуються з 01 лютого 2021 року (додаток 4), про наступне вивільнення.
Наказом ДБР від 30 грудня 2020 року №303дск «Про затвердження змін до наказів Державного бюро розслідувань» затверджено зміни до наказів ДБР, зокрема пунктом 7 якого наказано у пункті 4 наказу ДБР від 20 жовтня 2020 року №202дск словосполучення «з 01 лютого 2021 року» замінити на словосполучення «з 01 березня 2021 року».
Так, згідно з додатком до наказу ДБР від 20 жовтня 2020 року №202дск, посади державної служби ТУ ДБР у м. Мелітополі, в тому числі й посада «заступник начальника Першого слідчого відділу (відділу із розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі», яку обіймав позивач, виведено із штатного розпису.
Водночас до штатного розпису ТУ ДБР у м. Мелітополі введено нові посади (ншої категорії) рядового і начальницького складу у новостворених відділах згідно з новою структурою територіального управління.
Наказом ДБР від 25 січня 2021 року №43дск затверджено та введено в дію штатний розпис ТУ ДБР у м. Мелітополі.
Наказом ТУ ДБР у м. Мелітополі від 26 січня 2021 року №4-ос внесено зміни до наказу ТУ ДБР у м. Мелітополі від 22 жовтня 2020 року №135-ос «Про попередження працівників» в частині попередження працівників ТУ ДБР у м. Мелітополі з 01 лютого 2021 року згідно додатка 4, виклавши його в новій редакції, а саме: відділу кадрової роботи та державної служби ТУ ДБР у м. Мелітополі персонально попередити про наступне вивільнення працівників ТУ ДБР у м. Мелітополі, посади яких з 01 березня 2021 року скорочуються.
Підставою вказаного наказу визначено наказ ДБР від 30 грудня 2020 року №303 дск «Про затвердження змін до наказів Державного бюро розслідувань».
Відтак, внаслідок реалізації наказів ДБР від 20.02.2020 №202дск та від 30 грудня 2020 №303дск, посади державної служби у слідчому управлінні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, були повністю виведені зі штатного розпису територіального управління. Була скорочена та виведена зі штатного розпису і посада державної служби «заступник начальника Першого слідчого відділу (відділу із розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі», яку обіймав позивач.
Отже, у зв`язку із зміною правового статусу ДБР (центральний орган виконавчої влади перетворений у державний правоохоронний орган) була скорочена посада державної служби, яку обіймав позивач, внаслідок внесення змін до штатного розпису.
При цьому, з урахуванням вищенаведених приписів п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу, як зі скороченням чисельності або штату державних службовців, так і без такого скорочення, є самостійною та достатньою підставою для припинення державної служби та звільнення працівника державного службовця, скорочення посади якого відбулося у наведений спосіб та зазначений порядок.
З огляду на наведене, доводи позивача щодо відсутності фактичного скорочення чисельності державних службовців внаслідок зміни структури та зміни штатного розпису органу, в якому він працював, є безпідставними.
При цьому, судом враховується, що накази Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 року №202 дск та від 30.12.2020 року №303 дск є чинними, відтак підстави для їх не врахування у спірних правовідносинах у суду відсутні.
З урахуванням викладеного, суд вважає доводи позивача про відсутність фактичного скорочення посади державної служби, яку обіймав позивач, внаслідок змін штатного розпису ТУ ДБР у м. Мелітополі, помилковими.
При цьому, враховуючи зміну правового статусу ДБР та положення статті 14-3 Закону «Про Державне бюро розслідувань», суд зазначає, що переведення працівників ДБР з посад державної служби на посади рядового і начальницького складу не передбачено. Слідчі ДБР після набрання чинності Законом №305-IX не продовжують здійснювати свої повноваження навіть у разі визначення посади слідчого як посади рядового і начальницького складу, а лише здійснюють свої повноваження до дня їх звільнення або припинення повноважень на посаді, а зайняття посади особи рядового і начальницького складу в ДБР здійснюється за результатом відповідного конкурсу.
Так, пунктом 4 частини першої статті 83 Закону №889-VIII визначено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення. Підстави для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення наведені у статті 87 Закону №889-VIII.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
На момент виникнення спірних правовідносин діяв Закон №889-VIII в редакції Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14 січня 2020 року № 440-IX, який набрав чинності 13 лютого 2020 року.
Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14 січня 2020 року №440- IX були внесені зміни, зокрема, до статті 87 Закону №889-VIII, зокрема, частину третю статті 87 Закону №889-VIII доповнено новим абзацом наступного змісту: «Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення».
Водночас, вжите у частині третій статті 87 Закону №889-VIII слово «може», означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.
За змістом вищевказаного роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 20 лютого 2020 року №86р/з, при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.
Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент виникнення спірних правовідносин врегульована положеннями Закону №889-VIII, що виключає застосування КЗпП України до спірних правовідносин.
За ініціативою суб`єкта призначення, відповідно до частини першої статті 87 Закону №889-VIIІ, однією з підстав для припинення державної служби є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Наведене свідчить, насамперед, про можливість у суб`єкта призначення розірвати трудовий договір з підстав скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу з будь-яким державним службовцем.
Слід зазначити, що редакція статті 87 Закону №889-VIIІ зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 19 вересня 2019 року №117-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади", які набули чинності з 25 вересня 2019 року, була чинною на момент прийняття оскаржуваного наказу про звільнення та підлягала застосуванню.
Разом з цим суд зауважує, що аналіз положень Закону №889-VIII, яким визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент прийняття оспорюваного наказу, свідчить, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.
Зважаючи на те, що положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Закону №889-VIII на час існування спірних правовідносин було врегульовано процедуру звільнення державного службовця у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників, то в даному випадку саме норми спеціального законодавства підлягають застосуванню, а тому доводи позивача про невиконання відповідачем обов`язку щодо працевлаштування позивача та врахування наявності у нього переважного права залишення на роботі, суд вважає помилковими.
Посилання позивача на приписи п.7 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 р. №414, відповідно до яких особи, які працюють в умовах режимних обмежень, мають переважне право залишатися на роботі у разі вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, а тому позивач, як особа, яка мала доступ до інформації зі ступенем секретності цілком таємно та таємно, мав переважне право залишитися на роботі, не спростовують вищенаведених висновків суду, оскільки відповідно до частини 3 статті 7 КАС України, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України, а , відтак, враховуючи, що норми Закону №889-VIII мають вищу юридичну силу по відношенню до норм Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 р. №414, суд застосовує до спірних правовідносин саме норми Закону №889-VIII та положення частини 6 статтю 49'2 КЗпП України, з яких слідує, що при звільнені державного службовця на підставі пункту 1 чи пункту 11 статті 87 Закону України «Про державну службу», у суб`єкта призначення відсутній обов`язок як переводити особу, посада якої скорочується на іншу рівнозначну або нижчу посади, так і враховувати переважне право залишення на роботі, в тому числі, передбачене Кабінетом Міністрів України у постанові від 15.06.1994р. № 414 (для осіб, що мають доступ до державної таємниці).
Як встановлено судом, директором ТУ ДБР у м. Мелітополі 18 листопада 2020 року позивачу вручено попередження про наступне вивільнення. Із вказаним попередженням позивача ознайомлено 18 листопада 2020 року. Крім цього, в подальшому позивачу було вручено попередження від 26 січня 2021 року вих.№17-09/415/9-23/2021, з яким позивача ознайомлено 28 січня 2021 року.
При цьому, попередження позивача про наступне вивільнення здійснено у встановлені законом строки, зважаючи на те, що з таким попередженням ОСОБА_1 ознайомлений 28.01.2021р., відтак, 30 календарний день з моменту попередження припадає на суботу 27.02.2021р., у зв`язку із чим останнім робочим днем позивача є перший робочий день понеділок 01.03.2021р., а оскаржуваним наказом позивача звільнено саме з 01.03.2021р.
Щодо доводів позивача про порушення спірним наказом про звільнення гарантій, передбачених підпунктом 4 пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №305-ІХ, суд зазначає наступне.
Згідно з підпунктом 4 пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №305-ІХ працівники ДБР, які перемогли у конкурсах для призначення на посади слідчих, оперуповноважених, продовжують здійснювати свої повноваження до їх звільнення з посади або припинення повноважень на посаді відповідно до Закону України «Про Державне бюро розслідувань» з урахуванням внесених цим Законом змін, у тому числі у разі визначення цих посад посадами рядового і начальницького складу ДБР.
Аналіз наведеної правової норми у зіставленні з викладеними у цій постанові висновками Верховного Суду щодо особливостей переведення працівників ДБР на посади, які підлягають заміщенню рядовим та начальницьким складом, а також особливостей звільнення державних службовців у цій категорії спорів на підставі частини першої статті 87 Закону №889-VIIІ, дозволяє дійти висновку, що вона не передбачає соціально-трудових гарантій у сфері праці працівників ДБР, натомість визначає особливості виконання працівниками ДБР обов`язків за посадами слідчих, оперуповноважених ДБР, у тому числі у разі визначення цих посад посадами рядового і начальницького складу, у перехідний період - до настання обставин, з яким законодавець пов`язує звільнення таких осіб відповідно до вимог Закону № 794-VIII, з урахуванням внесених цим Законом (Закон № 305-ІХ) змін.
Верховний Суд вже виклав висновок щодо питання застосування положень пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 03 грудня 2019 року №305-ІХ у подібних правовідносинах.
Так, у постанові Верховного Суду від 01 вересня 2022 року у справі №160/4335/21 сформовано висновок щодо застосування пункту 3 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №305-ІХ у подібних правовідносинах.
Зокрема, у пунктах 85-87 цієї постанови суд касаційної інстанції зазначив, що відповідно до підпункту 4 пункту 3 зазначеного Закону, слідчі ДБР після набрання чинності Законом №305-ІХ не продовжують здійснювати свої повноваження навіть у разі визначення посади слідчого як посади рядового і начальницького складу, а лише здійснюють свої повноваження до дня їх звільнення або припинення повноважень на посаді, а зайняття посади особи рядового і начальницького складу в ДБР здійснюється за результатом відкритого конкурсу. Тож Верховний Суд дійшов висновку про безпідставність доводів касатора відносно того, що така норма містить певні гарантії від звільнення слідчих зі служби в ДБР, відтак звільнення слідчих ДБР, внаслідок скорочення посад державної служби не суперечить приписам підпункту 4 пункту 3 Закону №305-ІХ.
Що стосується підпункту 3 пункту 3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону №305-ІХ, суд зазначає, що позивач був прийнятий на роботу (посада - заступник начальника першого слідчого відділу) до ТУ ДБР у м. Мелітополі за процедурою, передбаченою для вступу на державну службу у порядку Закону №889-VІІІ, після запровадженого Законом №305-IX реформування не проходив процедуру зайняття посади особою рядового та начальницького складу у порядку, визначеному Законом №794-VIII (у редакції Закону №305-IX).
З аналізу положень статті 14-3 Закону №794-VІІІ слідує, що переведення працівників ДБР між посадами різних категорій (посада державної служби/посада рядового і начальницького складу) не передбачено законом.
Суд зазначає, що віднесення посади, яку позивач займав до звільнення, в Переліку заміщення посад до посади рядового і начальницького складу правоохоронного органу не означає автоматичного переведення чи призначення державного службовця на іншу категорію посад, оскільки таке переведення не передбачено ні Законом №794-VIII, ні Законом №889-VІІІ.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 22.12.2022р. у справі №160/8601/20.
Визначення слідчого міститься у пункті 17 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з якою слідчий є службовою особою органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу Державного бюро розслідувань, Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.
Водночас чинним законодавством імперативно не встановлено, до якої категорії посад має належати посада слідчого.
Таким чином, слідчі ДБР після набрання чинності Законом №305-ІХ не продовжують здійснювати свої повноваження навіть у разі визначення посади слідчого як посади рядового і начальницького складу, а лише здійснюють свої повноваження до дня їх звільнення або припинення повноважень на посаді, а зайняття посади особи рядового і начальницького складу в ДБР здійснюється за результатом відповідного конкурсу.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 01 вересня 2022 року у справі №160/4335/21.
У спірному випадку, після набрання чинності Законом №305-IX, позивач мав статус державного службовця та виконував обов`язки за посадою заступника начальника Першого слідчого відділу (відділу із розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі, до часу його звільнення, що не суперечить приписам підпункту 4 пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №305-ІХ.
Отже доводи позивача про порушення спірним наказом про звільнення гарантій, передбачених підпунктом 4 пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №305-ІХ, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.
Також суд зазначає, що позивач без будь-яких перешкод мав можливість взяти участь у конкурсі на зайняття вакантних посад рядового і начальницького складу у системі ДБР на загальних засадах, в порядку визначеному статтею 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань».
Не є підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу і посилання позивача на те, що зазначене в ньому формулювання підстави звільнення дещо відрізняється від підстави, вказаній у п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», а саме: у наказі зазначено: «звільнити … у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби», в той час, як в п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» у якості підстави для припинення державної служби та звільнення з посади є «скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу», оскільки така незначна відмінність у формулюванні не спотворює суті підстави звільнення та не перешкоджає її вірному розумінню, а також не суперечить змісту п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу».
Крім цього, безпідставними також є доводи позивача відносно того, що спірний наказ про звільнення є незаконними, оскільки підписаний неповноважною особою, а саме не керівником державної служби, з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).
Пунктом 7 частини 1 статті 2 Закону №889-VIII визначено, що суб`єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади.
До повноважень Директора ТУ ДБР у м. Мелітополі належить, зокрема призначення на посади та звільнення з посад працівників відповідного територіального управління (пункт 2 частини 3 статті 13 Закону №794-VIII ).
З огляду на викладене, директор ТУ ДБР є найвищою посадовою особою у відповідному ТУ ДБР, яка законом уповноважена призначати на посади і звільняти з посад працівників ТУ ДБР, крім тих, яких призначає Директор ДБР, та суб`єктом призначення в розумінні пункту 7 частини 1 статті 2 Закону №889-VIII.
На час видання спірного наказу про звільнення позивача т.в.о. Директора ТУ ДБР у м. Мелітополі був ОСОБА_3 , що сторонами не заперечується.
Таким чином, саме ОСОБА_3 , як т.в.о. Директора ТУ ДБР у м. Мелітополі мав повноваження на підписання оскаржуваного наказу.
Аналогічний підхід у своїх рішеннях використовує і Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. В іншому разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (рішення Конституційного Суду України від 7 липня 2004 року №14-рп/2004).
Наявність правомірної, об`єктивно обґрунтованої мети, способи досягнення якої є належними та необхідними, також виключає дискримінацію, що випливає з визначень прямої та непрямої дискримінації, наданих у Законі України «Про засади запобігання і протидії дискримінації в Україні».
Враховуючи, що підстави та процедура звільнення державних службовців визначені Законом №889-VIII (у редакції, чинній на момент існування спірних відносин), а можливість прийняття особи на роботу після її звільнення за рішенням суб`єкта призначення є його правом, а не обов`язком, судом не встановлено наявність ситуації, за якої позивач зазнає менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб. Позивачем зворотного не доведено.
За таких обставин, доводи позивача у цій частині є необґрунтованими та не свідчать про протиправність прийнятого наказу.
З огляду на викладене, а також враховуючи усі наведені обставини, суд доходить висновку, що спірний наказ є таким, що прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначенні чинним законодавством, а тому підстави для його скасування відсутні.
Як наслідок, відсутні підстави і для задоволення інших позовних вимог в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також моральної шкоди, оскільки такі позовні вимоги є похідними від вимоги щодо скасування наказу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, від 26.02.2021 року № 16-о, у задоволенні якої відмовлено.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
Розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач у справі звільнений від сплати судового збору відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а відповідачем не надано доказів понесення судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова